Справа № 211/7188/13-а (2-а/211/234/13)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2014 рокусправа № 211/7188/13-а
(2-а/211/234/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області на
постанову Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 03 квітня 2014 року
у справі № 211/7188/13-а (2-а/211/234/13) за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області про
визнання дій відповідача
неправомірними, про зобов'язання
поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 03 квітня 2014 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України в
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області (далі -
відповідач), що виразилися у відмові в
поновленні виплати пенсії ОСОБА_2
(далі-позивач) неправомірними.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Довгинцівському районі
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області поновити виплату пенсії
позивачу з 21 червня 2013 року.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивачка є громадянкою України,
раніше проживала в м. Кривому Розі
(а.с.7-8).

01.07.1993 року позивачу була призначена
пенсія за списком 1, у зв'язку із роботою
у гарячому цеху. Наприкінці 1997 року
позивачка виїхала до Ізраїлю і виплата
пенсії ій була припинена на підставі
ст. 92 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Як вбачається з матеріалів справи,
21.06.2013 року позивачка звернулася до
відповідача із заявою про поновлення
виплати пенсії. ( а.с.10).

Листом Пенсійного фонду від 05.07.2013 року
№ Б-106 у поновлені виплати пенсії
позивачці було відмовлено, з тих
підстав, що норми ст. ст. 49, 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» на
сьогоднішній день залишаються без
змін.

Пунктом 1 статті 47 зазначеного Закону
передбачена виплата пенсії у грошовій
формі за зазначенням у заяві місцем
фактичного проживання пенсіонера в
межах України. Також пунктом 16 порядку
подання та оформлення документів для
призначення пенсій передбачено, що
особа, яка звертається для отримання
пенсії повинна пред'явити паспорт або
інший документ, що засвідчує особу,
місце її проживання (реєстрації) та її
вік. Позивачка не зареєстрована та не
проживає на території України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової, або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежнихвід них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.Таким
чином, права позивача на отримання
пенсії в України є конституційним
правом громадянинаУкраїни.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно абз.6, 11 ч.1 ст.7 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»,
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами: рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та державних гарантій
реалізації застрахованими особами
своїх прав, передбачених цим Законом.

З наведеного вбачається, що позивачка,
проживаючи в Ізраїлі, як громадянка
України, має такі ж самі конституційні
права, як і інші громадяни України, так
як Конституція Україні та пенсійне
законодавство України не допускає
обмеження права на соціальний захист,
зокрема, права на отримання пенсії, за
ознакою місця проживання громадянина
України.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.За таких обставин, кожен
громадянин України, включаючи
пенсіонерів, має право на вибір свого
місця проживання зі збереженням за ним
усіх конституційних прав.

Частиною 3 статті 22 Конституції України
проголошено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Рішенням Конституційного суду України
від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення
ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), положення п.2 ч. 1
ст.49, другого речення ст.51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування від
09.07.2003р. № 1058-ІУ» Положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», які
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Вказане рішення Конституційного Суду
України є безумовною підставою для
поновлення позивачці виплати пенсії.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позивач як громадянка України, яка
виїхала на постійне місце проживання
за кордон, має право на отримання
пенсії призначеної в Україні, а
зупинення виплати пенсії, подальша
відмова відповідача у поновлені
виплати пенсії позивачу, порушує її
конституційні права.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
доведеність вимог позивача та
неохідності їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог, а тому колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Довгинцівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного
суду м.Кривого Рогу від 03 квітня 2014 року
у справі № 211/7188/13-а (2-а/211/234/13) - залишити
без змін

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак