Справа № 806/2814/14
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"03" листопада 2014 р.
Справа № 806/2814/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Бучик А.Ю.

суддів:
Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Городнюк В. М. ,

за участю

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Забродської
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"28" серпня 2014 р. у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 28 серпня 2014
року скасовано податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
14.04.2014 року № .

В апеляційній скарзі Житомирська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
просить скасувати рішення суду першої
інстанції із ухваленням нового про
відмову в позові.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що Житомирською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Житомирській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 з питань дослідження ланцюга
постачання імпортованих товарів за
жовтень-грудень 2013 року, про що
складено акт № 2100/17-2/НОМЕР_2 від 02.04.2014
року, що містить висновок про порушення
ФОП ОСОБА_5 вимог п. 198.4, пп. "г" п. 198.5 ст.
198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, що підлягає сплаті
до бюджету за період з 01.10.2013 року по
31.12.2013 року на суму 5873,00 грн., що виникло
через включення підприємцем до складу
податкового кредиту ПДВ по придбанню
паливно-мастильних матеріалів
імпортованого походження, які частково
не використовувались в
оподатковуваних операціях платника
податку.

Податковим повідомленням-рішенням
Житомирської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 14 квітня 2014 року №
ФОП ОСОБА_5 збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 8810,00 грн. (за
основним платежем - 5873,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2937,00
грн.).

Відповідно до договорів
купівлі-продажу від 01.09.2011 року № К1/11,
від 01.02.2013 року № ст101, від 27.09.2013 року №
5404 позивачем придбано
паливно-мастильні матеріали у ПП
"Лукойл Україна", ТОВ "ТД Манго-Трейд",
ТОВ "Альянс-Холдинг" для здійснення
власної господарської діяльності на
суму 431168,3 грн., в т.ч. ПДВ 71861,4 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними,
актами вибірки (інформаційними
звітами), копії яких наявні в
матеріалах справи. В подальшому
паливно-мастильні матеріали
використані в власній господарській
діяльності ФОП ОСОБА_5, що
підтверджується актами списання,
подорожніми листами, копії яких наявні
в матеріалах справи.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Так, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

У відповідності із п. 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України, яких
платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно зі п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до п. 199.1 ст.199
Податкового кодексу України, у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги, необоротні активи
частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.

Позивач документально підтвердив
використання паливно-мастильних
матеріалів у своїй господарській
діяльності, пов'язаній із наданням
транспортних послуг, що спростовує
висновки відповідача про безпідставне
формування податкового кредиту.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім: нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами тог:
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт наданих послуг.

Відповідно до Положення
бухгалтерського обліку 16,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України № 318 від 31.12.1999р., та п.
З Методичних ре комендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 05.02.2001р. № 65,
собівартість перевезень (робіт, послуг)
- це виражені в грошовій формі поточні
витрати транспортних підприємств,
безпосередньо пов'язані з підготовкою
та здійсненням процесу перевезень
вантажів і пасажирів, а також
виконанням робіт і послуг, що
забезпечують перевезення.

Згідно п. 30 Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень (ро
біт, послуг) на транспорті, до
виробничої собівартості перевезень
включаються: прямі матеріальні
витрати; прямі витрати на оплату праці;
інші прямі витрати; загальновиробничі
витрати.

Пунктом 32 Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті визначено,
що до статті калькуляції «Прямі
матеріальні витрати» включається
вартість усіх видів пально-мастильних
та інших матеріалів (включаючи
транспортно-заготівельні витрати), що
використані як безпосередньо на
виконання перевезень (робіт, послуг),
так і на технологічні операції в
процесі підготов ки рухомого складу до
експлуатації, а також витрати
пально-мастильних матеріалів на
допоміжно-службовий,
учбово-тренувальний та невиробничий
нальоти годин.

Пунктом 4.4 Норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 10.02.1998р. №43, для
бортових вантажних автомобілів і
сідельних тягачів у складі
автопоїздів, автомобілів-фургонів та
вантажопасажирських автомобілів, які
виконують роботу, що обліковується в
тонно-кілометрах, нормативні витрати
палива розраховуються за формулою, яка
передбачає, що при виконанні
вантажними автомобілями роботи для
визначення норми по витратам палива
враховується показник загального
пробігу автомобіля та показник пробігу
з вантажем.

Згідно із абз. 28 Розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 № 363, закріплено
визначення поняття «транспортна
послуга», що включає в себе перевезення
вантажів та комплекс допоміжних
операцій, що пов'язані з доставкою
вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Колегія суддів зазначає, що процес
надання автомобіля під завантаження,
транспортування, розвантаження
вантажу та доставка автомобіля від
пункту розвантаження до місця його
зберігання є діями, які супроводжують
одну господарську операцію і без
наявності хоча б однієї із них
господарська операція відбутись не
може. Таким чином, оподаткуванню
підлягають всі дії з моменту відбуття
транспортного засобу до пункту
завантаження до моменту його
повернення в пункт зберігання або
відбуття від місця розвантаження в
інший пункт завантаження для
здійснення іншої господарської
операції. Тобто, завантаження,
транспортування та розвантаження
вантажу, проте без доставки
транспортного засобу під завантаження,
господарська операція з
транспортування фізично не може
відбутись.

Крім того, позивачем оформлялись
подорожні листи вантажних автомобілів,
що містять незначні недоліки в
заповненні реквізитів таких
документів.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
незначні недоліки в заповненні
реквізитів первинних бухгалтерських
документів, не тягнуть їх недійсності
та не свідчать про їх неналежність та
недопустимість, як доказів, оскільки
містять усі необхідні відомості, які
дають можливість встановити зміст
господарської операції, вартісний
вираз, учасників господарської
операції тощо.

При цьому слід зазначити, що оскільки
спільний наказ Міністерства
транспорту України та Міністерства
статистики України від 29 грудня 1995 року
№ 488/346, пунктом 2 якого передбачено
обов'язкове використання типової форми
подорожніх листів вантажних
автомобілів для усіх суб'єктів
господарювання, не зареєстрований в
Міністерстві юстиції України то, як
наслідок, дотримуватись положень цього
наказу зобов'язані лише підприємства,
установи та організації, що входять до
сфери управління Міністерства
транспорту України, тоді як позивач не
відноситься до останніх.

Відтак, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не впливають на
правильність прийнятого рішення, яке
постановлене із дотриманням судом норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "28" серпня
2014 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
А.Ю.Бучик

судді: (підпис)
Г.І. Майор

(підпис)
Є.В.Одемчук

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ А.Ю.Бучик

Повний текст cудового рішення
виготовлено "04" листопада 2014 р.

Роздруковано та надіслано:

1- в справу:

2 - позивачу: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_5 АДРЕСА_1,10008

3- відповідачу: Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,