Справа № 1309/437/12,2а-294/12
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
Справа № 876/6293/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Залізничного відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Залізничного
районного суду м. Львова від 26 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Залізничного відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2012 року позивач через поштове
відділення зв'язку (а.с. 15) звернувся в
суд з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив визнати
протиправними дії відповідача щодо
невиплати одноразової компенсації
сім'ї за втрату годувальника із числа
осіб віднесених до учасників
ліквідації аварії на ЧАЕС, смерть якого
пов'язана з Чорнобильською катастрофою
в розмірі встановленому Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та стягнути з відповідача на користь
позивача недоплачену одноразову
компенсацію сім'ї за втрату
годувальника із числа осіб віднесених
до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС,
смерть якого пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, в розмірі
48874 грн.

Позивач свої позовні вимоги мотивував
тим, що його батько був учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, смерть якого
спричинена захворюванням, пов'язаним з
виконанням обов'язку військової служби
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. Відповідно до ч. 1
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» одноразова компенсація
сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в розмірі - 60
мінімальних заробітних плат. Розмір
нарахованої та виплаченої компенсації
є значно меншим ніж передбачено ч. 1 ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що в свою чергу є
порушенням конституційних прав та
свобод позивача.

Залізничний районний суд м. Львова
постановою від 26 лютого 2013 року позов
ОСОБА_1 до Залізничного відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - задовольнив повністю.

Визнав неправомірними дії
Залізничного відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради щодо
невиплати ОСОБА_1 одноразової
компенсації сім'ям, які втратили
годувальника з числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, в розмірі передбаченому
Законом України № 796-ХІІ від 28 лютого 1991
року «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язав Залізничний відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати та виплатити
на користь ОСОБА_1 одноразову
компенсацію сім'ям, які втратили
годувальника з числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, в розмірі 48874,00 грн. (сорок
вісім тисяч вісімсот сімдесят чотири
гривні 00 копійок).

Також суд постановив стягнути з
Залізничного відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
користь ОСОБА_1 32,19 грн. (тридцять дві
гривні 19 копійок) сплаченого судового
збору.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Залізничний відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради оскаржив його в
апеляційному порядку, оскільки вважає,
що постанова прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» Кабінету Міністрів
було надано право встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Враховуючи викладене, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог повністю.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, колегія
суддів приходить до переконання, що
подану апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
батько позивача ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.
8).

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_2
ОСОБА_2 було надано статус громадянина,
який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорії 1
та статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується вкладкою
НОМЕР_3 до посвідчення громадянина,
який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи, серії
НОМЕР_2 (а.с. 6).

Відповідно до експертного висновку
Львівської регіональної міжвідомчої
експертної комісії по встановленню
причинного зв'язку захворювань та
інвалідності з роботами по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та їх професійного характеру № 12909 від
19 травня 2011 року захворювання, що
призвело до смерті ОСОБА_2, пов'язане з
виконанням обов'язку військової служби
по ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС (а.с. 9).

Крім того, згідно акту від 30.06.2011 року
складеного комісією ЛКП «Нове» в м.
Львові позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
дійсно проживав з своїм батьком ОСОБА_2
і знаходився на його утриманні до дня
його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти дише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України
зазначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що сім'ям, які
втратили годувальника із числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою
виплачується одноразова компенсація.
Розмір такої компенсації становить 60
мінімальних заробітних плат. Виплата
здійснюється з мінімальної заробітної
плати, яка склалася на момент втрати
годувальника.

Згідно із підпунктом 11 пункту 28 розділу
2 Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в наступній
редакції: «Одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року зміни,
внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу 2
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вирішуючи цей спір, суд першої
інстанції, з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами, обґрунтовано
виходив з того, що при визначенні
розміру одноразової компенсації
застосуванню підлягає саме стаття 48
Закону № 796-ХІІ, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якою керувався відповідач, оскільки
така істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача, та правильно
поклали обов'язок щодо такої виплати на
УПФ.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції дійшов
законного та обґрунтованого висновку
про те, що позивач має право на
отримання одноразової компенсації
сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, з врахуванням проведених
виплат.

Згідно з Положенням про Міністерство
праці та соціальної політики України,
затвердженим указом Президента
України від 30.08.2000 року за № 1035/2000,
Міністерство праці України є головним
органом у системі органів виконавчої
влади із забезпечення реалізації
державної політики у сфері соціального
захисту населення і соціального
обслуговування населення та згідно з
ст. 22 Бюджетного кодексу України є
головним розпорядником бюджетних
коштів. Крім того, Міністерство праці
та соціальної політики України
відповідно до покладених на нього
завдань здійснює в межах свої
повноважень контроль за додержанням
законодавства щодо надання пільг, та
забезпечує через систему
підпорядкованих йому органів
реалізацію прав громадян на соціальний
захист шляхом своєчасного та адресного
надання соціальної допомоги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про те, що саме на
управління праці та соціального
захисту населення покладено обов'язок
проводити нарахування (перерахунок) і
виплату одноразової компенсації
сім'ям, які втратили годувальника із
числа осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, та що саме управління
праці та соціального захисту населення
є належним відповідачем по справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
суди не вправі нараховувати суми
спірної допомоги, оскільки відповідний
обов'язок покладено на управління
праці та соціального захисту
населення.

Таким чином, судом першої інстанції
обрано невірний спосіб захисту
порушених прав позивача. Замість
стягнення спірних виплат, слід було
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити на користь позивача
одноразову компенсацію сім'ям, які
втратили годувальника з числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та смерть яких пов'язана з
Чорнобильською катастрофою, в розмірі
60 мінімальних заробітних плат згідно
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з врахуванням ст. 22 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

Водночас, колегія суддів також вважає
за необхідне наголосити, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату передбаченої Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
одноразової компенсації, не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (Рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Апеляційний суд не бере до уваги
покликання апелянта на пропуск
позивачем строку звернення до суду з
позовною заявою з огляду на наступне.

Право звернення до суду є невід'ємним
особистим правом, яке реалізовується
особою в порядку, встановленому КАС
України. Способом реалізації цього
права є звернення зацікавленої особи з
позовом до суду. У свою чергу, звернення
до суду з позовом є підставою для
виникнення процесуальних відносин,
пов'язаних з вирішенням спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 КАС України
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожному
гарантується право на захист його прав,
свобод та інтересів незалежним і
неупередженим судом.

Клопотання позивача про поновлення
строку звернення до суду першої
інстанції обґрунтоване тим, що
одноразова компенсація сім'ї, яка
втратила годувальника з числа
ліквідаторів аварії на Чорнобильській
АЕС І категорії позивачу - гр. ОСОБА_1
була виплачена 14.07.2011 року у розмірі
7586,00 грн.

Позивач звертався до Залізничного
районного суду м. Львова 05 вересня 2011
року з аналогічним позовом, проте
ухвалою від 14 грудня 2011 року позовна
заява була повернена у зв'язку з не
усуненням недоліків позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
позивачем встановлений строк
звернення до суду пропущений з
поважних причин, а тому суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
поновлення ОСОБА_1 строку звернення до
суду.

Такі висновки колегії суддів
кореспондуються з конституційною
нормою доступу до правосуддя, зокрема
ст. 55 Конституції України, якою
встановлено, що кожному гарантується
право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення по суті прийнято
правильно, але із помилковим
застосуванням норм процесуального
права, а тому в силу ст. 201 КАС України
оскаржувану постанову слід змінити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Залізничного
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 26 лютого 2013 року у справі
№ 1309/437/12 - змінити, виклавши
резолютивну частину в наступній
редакції:

«Визнати неправомірними дії
Залізничного відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради щодо
невиплати ОСОБА_1 одноразової
компенсації сім'ям, які втратили
годувальника з числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, в розмірі передбаченому
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати Залізничний відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати та виплатити
на користь ОСОБА_1 одноразову
компенсацію сім'ям, які втратили
годувальника з числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, в розмірі 60 мінімальних
заробітних плат згідно Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
врахуванням ст. 22 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» та
виплачених сум.»

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов