Справа № 813/612/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 р.
Справа № 876/7978/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Макарика В.Я.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2014 року у справі №813/612/14 за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
зобов'язання змінити формулювання
причини звільнення,-

В С Т А Н О В И В :

24.01.2014р. ОСОБА_2 звернувся з
адміністративним позовом в суд до
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (надалі - ГУ
Міндоходів у Львівській області),
просив зобов'язати ГУ Міндоходів у
Львівській області змінити
формулювання причин звільнення ОСОБА_2
у наказі №24-о від 31.01.2012р. з пп. «Г» п.64 на
пп. «Б» п.65 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінет
Міністрів України від 29.07.1991р. №114;
зобов'язати ГУ Міндоходів у Львівській
області визнати причиною звільнення
пп. «Б» п.65 вказаного Положення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.07.2014р. в
задоволені адміністративного позову
відмовлено повністю.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
30.07.2014р. та прийняти нову, якою повністю
задовольнити адміністративний позов.
Постанову вважає незаконною та
необґрунтованою, прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що
повноваженнями змінити формулювання
причин звільнення наділене саме ГУ
Міндоходів у Львівській області, а не
Центральна військово-лікарська
комісія МВС України (надалі - ЦВКЛ МВС
України). Питання про внесення змін до
наказу ДПА про звільнення
співробітників не відноситься до
компетенції ВЛК системи МВС. При цьому
зазначає, що звертався до ЦВЛК МВС
України і отримав відповідь, що
оскільки в медичних документаціях
відсутні відомості про звільнення
ОСОБА_2 зі служби в податковій міліції,
тому немає підстав для затвердження
свідоцтва про хворобу від 03.03.2012р. №42.
Вказує також, що ВЛК не було
повідомлено відповідачем про
звільнення ОСОБА_2, а в направлення на
медичний огляд вказано - лейтенант
податкової міліції, хоч на той час
ОСОБА_2 вже був звільнений. Наказу про
звільнення №24-о від 30.01.2012р. чи копій
трудової книжки із записом про
звільнення, ГУ Міндоходів у Львівській
області ВЛК не надав, хоч був
зобов'язаний про це повідомити. Вказане
стало підставою для відмови ЦВЛК МВС
України у затвердженні постанови ВЛК.

Представник апелянта апеляційну
скаргу підтримав, просив рішення суду
першої інстанції скасувати та позовні
вимоги задовольнити. Представник
відповідача в судовому засіданні
просив апеляційну скаргу відхилити.
Зазначив, що оскільки, свідоцтво про
хворобу апелянта не затверджено
Центральною військово-лікарською
комісією МВС України, ДПС у Львівській
області немало законних підстав до
внесення змін у формулювання наказу
про його звільнення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи сторін в їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2, лейтенант податкової міліції,
працював оперуповноваженим відділу
фізичного захисту управління
фізичного захисту та охорони УПМ ДПА у
Львівській області, правонаступником
котрої є Головне управління Міндоходів
у Львівській області.

Наказом №24-о від 30.01.2012р. апелянт
звільнений з посади у запас Збройних
Сил України за пунктом 64 підпунктом «Г»
(через скорочення штатів) на підставі
рапорту від 27.01.2012р., в якому зазначено:
«прошу звільнити мене з податкової
міліції через скорочення штатів
30.01.2012р., та одночасно надати скерування
для проходження військово-лікарської
комісії», що стало підставою 30.01.2012р.
надання такого.

За результатами проведеного медичного
огляду військово-лікарською комісією
ГУ МВС України у Львівській області
03.03.2012р. видано свідоцтво про хворобу
№42, в якому вказано, що ОСОБА_2 має
захворювання, пов'язане із
проходженням служби в органах
внутрішніх справ (п.15) та непридатний до
військової служби зі зняттям з
військового обліку (п.16).

13.03.2012р. ОСОБА_2 звертався з заявами до
Голови ДПС у Львівській області про
прийняття рішення щодо формулювань
причин звільнення та надав свідоцтво
про хворобу від 03.03.2012р. №42 та повторно
30.05.2013р. до ГУ Міндоходів у Львівській
області. Листом ГУ Міндоходів у
Львівській області №К-47/07-6/9 від 12.06.2013р.
у задоволенні заяви відмовлено з
підстав відсутність відомостей про
звільнення в медичній документації
ВЛК. Вказане свідоцтво про хворобу не
затверджено центральною
військово-лікарською комісією УМВС
України.

Листом ЦВЛК МВС України на звернення
позивача щодо роз'яснення порядку
затвердження ЦВЛК МВС України
свідоцтва про хворобу №42 від 03.03.2012р.,
виданого військово-лікарською
комісією ГУ МВС України у Львівській
області, яке є передумовою внесення
змін до наказу про звільнення
зазначила, що оскільки медичний огляд
апелянт проходив як співробітник
податкової міліції і в акті медичного
огляду ВЛК №42-2012р. відсутні відомості
про наказ про звільнення, тому підстав
для затвердження свідоцтва про хворобу
№42 від 03.03.2012р. немає.

02.11.2013р. позивач звернувся з заявою до
Міністерства доходів і зборів України,
на яку 04.12.2013р. отримав відповідь згідно
якої, оскільки свідоцтво про хворобу
не затверджене ЦВЛК МВС України, а тому
немає законних підстав для внесення
змін до наказу ДПА у Львівській області
від 30.01.2012р. №24-о про звільнення, що
стало підставою для звернення з
позовом до суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції колегія суддів виходить з
наступного.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки визначено Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114 (надалі - Положення
№114) в редакції, що діяла на час
звільнення.

Відповідно до п.1 Положення №114 до
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ належать
особи, які перебувають у кадрах
Міністерства внутрішніх справ і яким
присвоєно спеціальні звання,
встановлені законодавством.

Підпунктом 5 пункту 8 вказаного
Положення визначено підстави
дострокового звільнення зі служби осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу, які не досягли
граничного віку перебування на службі
в органах внутрішніх справ, серед яких,
зокрема, таке звільнення проводиться
за станом здоров'я - відповідно до
висновків військово-лікарської
комісії; у зв'язку із скороченням
штатів - у разі відсутності можливості
використання на службі.

Відповідно до пп «Б» п.63 цього
Положення №114 особи рядового і
молодшого начальницького складу
звільняються зі служби в запас (з
постановкою на військовий облік) через
хворобу - у разі визнання їх
непридатними до військової служби в
мирний час (у військовий час - обмежено
придатними 2-го ступеня) за рішенням
військово-лікарської комісії.

Згідно з пп. «Г» п.64 Положення №114 особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) через скорочення
штатів - при відсутності можливості
подальшого використання на службі.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії витягу з Наказу №24-о від
30.01.2012р., ОСОБА_2 звільнено з посади та
податкової міліції у запас Збройних
Сил України за пп. «Г» п.64 на підставі
поданого ним рапорту про звільнення та
направлено на медичний огляд для
визначення стану здоров'я з метою
вирішення питання про придатність до
військової служби у зв'язку із
звільненням з податкової міліції ДПА у
Львівській області через скорочення
штатів.

Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 06.02.2001р. №85 затверджено
Положення про діяльність
військово-лікарської комісії в системі
МВС України (надалі - Положення №85)
згідно п.1.2 якого, військово-лікарська
комісія - це спеціальні органи в складі
лікарів-спеціалістів, які створюються
в системі Міністерства внутрішніх
справ з метою проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду кандидатів на службу,
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і членів їх
сімей, військовослужбовців внутрішніх
військ МВС України (далі -
військовослужбовці), осіб цивільної
молоді, які бажають вступити до
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ, Міністерства оборони
України (далі - кандидати до вступу на
навчання), курсантів і слухачів
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ України, колишніх
осіб рядового й начальницького складу
органів внутрішніх справ і колишніх
військовослужбовців.

Серед основних завдань
військово-лікарської комісії,
встановлених п.1.3 Положення №85, є
визначення за станом здоров'я,
фізичного розвитку, а для окремих видів
службової діяльності за
індивідуальними психофізіологічними
особливостями, придатності до
військової служби; визначення
причинного зв'язку захворювань,
поранень, травм, контузій і каліцтв у
осіб рядового й начальницького складу
ОВС, що проходять службу, при їх
звільненні та осіб рядового і
начальницького складу, що звільнилися
зі служби.

Відповідно до п.1.4 Порядку проведення
військово-лікарської експертизи і
медичного огляду військовослужбовців
та осіб рядового і начальницького
складу в системі МВС України,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 06.02.2001р
№85, (надалі - Порядок №85) в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин, направлення на медичний
огляд за формою (додаток 7) здійснюють
відповідні підрозділи по роботі з
особовим складом органів внутрішніх
справ, командири і начальники штабів
частин внутрішніх військ МВС України. У
направленні на медичний огляд повинні
бути чітко вказані мета і питання, які
підлягають розгляду на ВЛК, зокрема: на
осіб, що звільняються від служби, -
вислуга років і причина звільнення, час
служби у Збройних Силах, СБУ,
внутрішніх військах інших військових
формуваннях, утворених відповідно до
законодавства колишнього СРСР та
України (далі - Збройні Сили), в органах
внутрішніх справ, у тому числі в діючій
армії.

Згідно з п.1.117.1 Порядку №85 осіб
рядового й начальницького складу,
визнаних не придатними до військової
служби зі зняттям з військового обліку
складається свідоцтво про хворобу.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами медичного огляду
ОСОБА_2 ВЛК ГУМВС України у Львівській
області видано свідоцтво про хворобу
№42 від 03.03.2012р., пунктом 16 якого
визначено, що апелянт непридатний до
військової служби зі зняттям з
військового обліку.

Відповідно до пункту 2.14 Положення №85,
якщо постанови про придатність до
служби колишніх осіб вищого, старшого
чи середнього начальницького складу
органів внутрішніх справ і осіб
офіцерського складу запасу (у
відставці) на період звільнення їх з
органів внутрішніх справ і внутрішніх
військ МВС призводять до зміни
формулювання наказу про звільнення, то
такі постанови підлягають
затвердженню вищої за статусом штатною
ВЛК. Остаточні постанови в цих випадках
виносяться Центральною
військово-лікарською комісією МВС.

Таким чином затвердженню вищою за
статусом штатної ВЛК підлягають
постанови ВЛК, які прийняті щодо
колишніх осіб вищого, старшого чи
середнього начальницького складу
органів внутрішніх справ і осіб
офіцерського складу запасу (у
відставці) за умови, якщо вони
призводять до зміни причин
формулювання наказу про звільнення.

Згідно з положень п.2.23 Положення №85
вищим органом військово-лікарської
експертизи в системі Міністерства
внутрішніх справ України є ЦВЛК МВС,
якій з питань військово-лікарської
експертизи підпорядковуються всі
органи військово-лікарської
експертизи системи Міністерства
внутрішніх справ України.

Отже, якщо медичний огляд проведено
військово-лікарською комісією ГУ МВС
України у Львівській області, а відтак
постанова цієї комісії, яка викладена в
п.16 Свідоцтва про хворобу №42 від
03.03.2012р. та згідно якої позивач
непридатний до військової служби зі
зняттям з військового обліку, підлягає
затвердженню Центральною
військово-лікарською комісією МВС
України.

Як вбачається з службової
характеристики, виданої для подання до
ВЛК ГУ МВС України у Львівській області
від 09.02.2012р., копій направлення на
медичний огляд та витягу з журналу
обліку скерувань на ВЛК УПМ ДПА у
Львівській області, ОСОБА_2 скеровано
на медичний огляд у зв'язку з
звільненням з податкової міліції як
колишнього працівника податкової
міліції, що підтверджує належне
виконання відповідачем покладених на
нього обов'язків щодо направлення на
медичний огляд.

Відповідно до п.1.11 Порядку №85 дані
медичного огляду ВЛК заносяться в Акт
медичного огляду (додаток 9). Паспортні
дані до Акта медичного огляду
заносяться особою, яка проходить
медичний огляд, і завіряються її
підписом; необхідно дати відповіді на
всі пункти акта. Правильність
відповідей перевіряється секретарем
ВЛК. Відповідно до Додатку 9 у акті
особа вказує період служби в систем МВС
та причини звільнення.

Центральна військово-лікарська
комісія МВС України відмовила у
затвердженні свідоцтва про хворобу
позивача №42 від 03.03.2012р. у зв'язку з
відсутністю в акті медичного огляду
ВЛК №42-2012р. відомостей про існування на
той час наказу про звільнення з служби,
що підтверджено наявним в матеріалах
справи Листом №55/2-К-61 від 22.10.2013р.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
переконання, що оскільки Центральна
військово-лікарська комісія МВС
України відмовила позивачу в
затвердженні свідоцтва про хворобу з
підстав відсутності в акті медичного
огляду ВЛК №42-2012р. відомостей про
існування на той час наказу про
звільнення з служби, які входять в
паспортні дані Акта медичного огляду
та згідно до п.1.11 Порядку №85
заповнюються особою, яка проходить
медичний огляд, тобто позивачем, то
відповідно на відповідача не може бути
покладено виконання встановленого
законом обов'язку по внесенню змін у
формулювання наказу про звільнення
позивача за відсутністю затверджено
вищестоящою ВЛК постанови комісії
нижчестоящої ВЛК, яка викладена в п.16
Свідоцтва про хворобу №42 від 03.03.2012р.

Реалізуючи передбачене статтею 55
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові особисте суб'єктивне
бачення порушеного права чи
охоронюваного інтересу та спосіб його
захисту. Відсутність порушеного права
чи невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способами,
визначеними законодавством, є
підставою для прийняття рішення про
відмову в позові.

Колегія суддів зазначає, що апелянт не
позбавлений права приведення акт
медичного огляду ВЛК № 42-2012 у
відповідність до вимог п.1.11 Порядку №85
та в подальшому звернення до
Центральної військово-лікарської
комісії МВС України про затвердження
постанови про придатність до
військової служби.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено, що право
позивача відповідачем не було
порушене, а відтак висновки суду про
відмову в задоволенні позовних вимог є
правильними.

Згідно п.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
липня 2014 року у справі №813/612/14 - без
змін.

Ухвала набирає законної з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
В.Я. Макарик

М.А. Пліш

Повний текст Ухвали виготовлено
31.10.2014р.