Справа № 2-а-2950/11
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лисюк О.Д.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
відповідача Управління Пенсійного
фонду України у Баришівському районі
Київської області та позивача ОСОБА_3
на постанову Баришівського районного
суду Київської області від 09 вересня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України у
Баришівському районі Київської
області про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Баришівському районі Київської
області в якому просила суд визнати дії
відповідача протиправними, зобов'язати
Управління провести перерахунок
пенсії та установити відповідно до
ст.ст. 50,54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" розмір державної пенсії з
розрахунку не менше 8 мінімальних
пенсій за віком і додаткової пенсії в
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком,
з проведенням доплати недоотриманих
сум з 15.06.1999 року до день винесення
рішення.

Постановою Баришівського районного
суду Київської області від 09 вересня 2011
року позовні вимоги задоволено:
зобов'язано Управління пенсійного
фонду України в Баришівському районі
Київської області здійснити
перерахунок пенсії та виплатити ОСОБА_3
основну пенсію в розмірі не нижче 8-ми
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком,
передбачені ст. 50,54 Закону України " Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", з 22 березня
2011 року по 18 червня 2011 року з
урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну інстанцію скасувати
постанову Баришівського районного
суду Київської області від 09 вересня 2011
року та ухвалити нове рішення, яким
повністтю відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для його скасування.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить апеляційну інстанцію
скасувати постанову Баришівського
районного суду Київської області від 09
вересня 2011 року у частині відмови вимог
позивача до Управління пенсійного
фонду України в Баришівському районі
Київської області визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії за період з 15.06.1999 року по 22.03.2011 року
без обмеження будь-яким строком.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1 та інвалідом ІІ групи
(посвідчення серії А № 122401, витяг із
акту оглялу МСЕК ), захворювання
пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС та
перебуває на обліку в Управлінні
пенсійного фонду України в
Баришівському районі. За даними
довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-І
№ 306332 від 09.07.2008 року позивач є
інвалідом другої групи як особа, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Нормами статті 49 Закону № 796-XII
передбачено пенсії особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-XII
особам, віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із статтею 54 Закону № 796-XII в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів
другої групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим 8 мінімальних
пенсій за віком.

За спірний період Управлінням
виплачувались позивачеві державна та
додаткова пенсії виходячи з розмірів,
встановлених постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 р. № 530.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», зокрема
пунктом 28 Розділу ІІ, були внесені
зміни у названі статті Закону № 796-XII.

Відповідно до цих змін особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам I групи - 30
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, визначався виходячи із
приналежності особи до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та від року такої
участі.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) положення
пункту 28 Розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття
Конституційним Судом України
вказаного рішення знову почали діяти
положення статей 50, 54 Закону № 796-XII в їх
первинній редакції.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач, ігноруючи
зазначені норми матеріального права та
не здійснюючи виплату державної і
додаткової пенсій у розмірі
визначеному Законом № 796-XII, порушив
указане право позивача.

Доводи апеляційних скарг зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують, а посилання
скаржника на положення згаданої
постанови Кабінету Міністрів України є
помилковим, оскільки ними не може бути
звужено зміст та обсяг прав позивача,
встановлених Законом.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, слід погодитись з
висновком суду попередньої інстанції,
що при розрахунку державної пенсії та
додаткової пенсії, передбачених
статями 50, 54 Закону № 796-XII, застосуванню
підлягає розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
встановлений в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
викладені в апеляційних скаргах не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги відповідача
Управління Пенсійного фонду України у
Баришівському районі Київської
області та позивача ОСОБА_3 - залишити
без задоволення.

Постанову Баришівського районного
суду Київської області від 09 вересня
2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 30.10.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М.
Бистрик

Судді
М.І. Кобаль

В.В. Файдюк

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Файдюк В.В.