Справа № 803/724/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа №
876/7236/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«ЕНКО» на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2013 року в адміністративній
справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області до публічного
акціонерного товариства «ЕНКО» про
стягнення заборгованості,

встановив:

У березні 2013 року позивач УПФ України в
м. Луцьку Волинської області звернувся
в суд із адміністративним позовом до
відповідача ПАТ «ЕНКО», в якому просив
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість по збору на
суми фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за 2011 р. - 2012
р. в сумі 97480,22 грн..

Відповідач ПАТ «ЕНКО» позову не визнав,
у суді першої інстанції подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23.04.2013 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Стягнено з ПАТ «ЕНКО» на
користь УПФ України в м. Луцьку
Волинської області заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
на пільгових умовах в сумі 97480,22 грн..

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. Вважає
апелянт, що оскаржена постанова суду є
незаконною, необґрунтованою, винесена
з порушенням норм матеріального права,
а тому підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що
відповідач не зобов'язаний здійснювати
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах громадянам ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, оскільки зазначені
особи працювали на підприємстві і
звільнились з нього до набрання
чинності Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначає апелянт, що
відповідно до ст. 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» право на
пільгове пенсійне забезпечення мають
особи, які працювали до введення в дію
цього Закону (до 01.01.1992 р.) на роботах із
шкідливими важкими умовами праці,
передбачених раніше діючим
законодавством. Таким чином, пенсія
громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
повинна бути призначена на підставі ст.
100 зазначеного Закону. Відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» відшкодуванню підлягали
пенсії, призначені за п. «б»-«з» ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», отже пенсії призначені
відповідно до ст. 100 цього закону
відшкодуванню не підлягають. Тому, на
думку апелянта, позивачем безпідставно
збільшено на 27802,02 грн. суму пільгових
пенсій, що підлягають відшкодуванню
щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 23.04.2013 року та
постановити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 27802,02 грн. відмовити.

Позивач УПФ України в м. Луцьку
Волинської області подав заперечення
на апеляційну скаргу, де просить
постанову суду першої інстанції від
23.04.2013 року залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Так, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо підставності позовних
вимог, з врахуванням наступного.

З матеріалів справи видно, що
відповідач ПАТ «ЕНКО» є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (а.с. 15).

Суд першої інстанції об'єктивно
встановив, і підтверджується копіями
розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ч. 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», в частині
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б»-«з» ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», що
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій призначених за
Списком № 2 станом на 25.03.2013 р. становить
97480,22 грн., в тому числі 53454,15 грн. за 2011 р.
та 44026,07 грн. за 2012 р. (а.с. 7-13).

Також встановлено, що відповідач не
погодився з позовними вимогами щодо
відшкодування 27802,02 грн. фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій громадянам ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено право на
пільгове пенсійне забезпечення осіб,
які працювали до введення в дію цього
Закону (до 1 січня 1992 року) на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці,
передбачених раніше діючим
законодавством. Пунктом «а» цієї
статті встановлено, що особам, які
мають на день введення в дію цього
Закону повний стаж на зазначених
роботах, що давав право на пенсію на
пільгових умовах, пенсії в розмірах,
передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством.

Отже, пенсія призначається відповідно
до статті 100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», якщо особа
набула необхідний стаж роботи із
шкідливими і важкими умовами праці, що
дає право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах, до 1 січня 1992
року і після цієї дати не працювала на
зазначених посадах.

З матеріалів справи, видно, що
позивачем було призначено пенсії на
пільгових умовах за Списком № 2, а саме:
ОСОБА_4 - 14.08.2008 р., ОСОБА_2 - 26.07.2007 р.,
ОСОБА_1 - 26.04.2007 р. (а.с. 35-50).

Таким чином, право на пенсію на
пільгових умовах визначено ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 на підставі п. «б»-«з» ст.
13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а не на підставі ст. 100
цього Закону.

На момент набрання чинності Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
питання щодо відшкодування витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту
«б»-«з» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», було
врегульовано Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до пунктів 1
та 2 статті 1 якого, відповідач є
платником збору на обов'язкове
державне пенсійне забезпечення.

Згідно абзацу четвертого пункту 1
статті 2 цього Закону для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлено ставку на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 100 відсотків від об'єкта
оподаткування, визначеного абзацом
четвертим пункту 1 статті 2 цього
Закону.

Порядок покриття витрат на виплату й
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за списком № 1 та
списком №2, визначено в розділі 6
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України (№ 21-1).

Пунктом 6.4. Інструкції встановлено, що
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Згідно із пунктом 6.8. Інструкції
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено та взято до уваги, що
відповідачу надсилались розрахунки
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій, які ним отримані,
однак залишені без виконання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що ПАТ «ЕНКО» повинен
відшкодувати фактичні витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій в
сумі 97480,22 грн., в тому числі 27802,02 грн.
заборгованості по збору на суми
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при розгляді
адміністративної справи всебічно і
об'єктивно встановлено обставини
справи, оскаржена відповідачем
постанова суду винесена з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому немає підстав для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч. 1, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ЕНКО» -
залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської області
до публічного акціонерного товариства
«ЕНКО» про стягнення заборгованості -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк