Справа № 820/10241/14
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 р.Справа № 820/10241/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання
- Дудки О.А.,

представників позивача - Басарт Л.А.,
Тарасенко В.Ю.,

представників відповідача - Чащей Д.О.,
Ковальчук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої Державної
податкової інспекції з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014р.
по справі № 820/10241/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу"

до Спеціалізованої Державної
податкової інспекції з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

26.05.2014 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" ( далі по тексту
- позивач, ТОВ "Котельні лікарняного
комплексу") - звернулося з
адміністративним позовом, в якому
просило скасувати податкове
повідомлення - рішення № від
06.02.2014 року про збільшення товариству з
обмеженою відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" суми грошового
зобов'язання за платежем 14010100 - податок
на додану вартість у сумі 206152,74 грн., у
тому числі: 137435,16 грн. - за основним
платежем та 68717,58 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
25.06.2014 року позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення № від 06.02.2014 року про
збільшення товариству з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" суми грошового
зобов'язання за платежем 14010100 податок
на додану вартість у сумі 206152,74 грн., у
тому числі: 137435,16 грн. - за основним
платежем та 68717,58 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції
представник позивача подав
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача, в яких, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, просив
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, апеляційну скаргу
без задоволення.

Представники відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримали в
повному обсязі, просили постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову, якою відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представники позивача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
просили постанову суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу відповідача без
задоволення.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши
представників сторін, переглянувши в
межах апеляційної скарги постанову
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю «Котельні
лікарняного комплексу» (код за ) зареєстровано в якості юридичної
особи виконавчим комітетом
Харківської міської ради 02.08.2001 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичних осіб
серії А00 №173247(т. 1 а.с. 187).

Підприємство взято на податковий облік
в органах державної податкової служби
14.08.2001 року за №13022 до ДПІ у
Дзержинськом у районі м.Харкова, з
01.01.2005 року перебуває на обліку в СДПІ
ВПП у м. Харкова за №415, зареєстровано
як платник податку на додану вартість
у спеціалізованій державній
податковій інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові, що підтверджується свідоцтвом
№ 30009658 від 18.01.2005 року, індивідуальний
податковий номер платника ПДВ №99.

Відповідно до довідки головного
управління статистики у Харківській
області №591541 видами діяльності ТОВ
«Котельні лікарняного комплексу» є,
зокрема: 35.30 - постачання пари, гарячої
води та кондиційного повітря, монтаж
водопровідних мереж, систем опалення
та кондиціонування, 68.20- надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна, 71.12 -
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах, 41.20 - будівництво житлових і
нежитлових будівель, 42.21- будівництво
трубопроводів (т. 1 а.с. 191-192).

Фахівцями спеціалізованої державної
податкової інспекції з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів в
період з 20.12.2013 року по 15.01.2014 року
проведена виїзна позапланова
перевірка товариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" () з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "Новобуд-Світ" (), ТОВ
"Будконструкція - 2012" (),
ТОВ "Діксі Буд" (), ТОВ
"Град-Будсервіс" (), ТОВ
"Атріум Сервіс Плюс" (),
ТОВ "Ніка Трейдінг" (),
ТОВ "Бруно-Плюс" (), ТОВ
"ВК "Віконні системи" ()
за період 2011-2013 рр., за результатами
якої складено акт від 22.01.2014 року
№15/43-00-14/31555944, яким зафіксовано
наступні порушення: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та
доповненнями), що призвело до завищення
податкового кредиту на суму 137435,16 грн.,
в т.ч. по періодах: березень 2013 року -
22371,51 грн., квітень 2013 року - 32822,00 грн.,
травень 2013 року - 82241,65 грн. (т. 1 а.с. 14-55).

За результатами перевірки
спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговуванням великих
платників у місті Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 06.02.2014
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в сумі 260152
грн. 74 коп., в т.ч.: за основним платежем -
137 435,16 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - в сумі 68 717,58 грн. (т. 1 а.с. 7).

Позивач, не погодившись з винесеним
податковим повідомленням-рішенням,
оскаржив його до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників.

Рішенням Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників від 14.04.2014 року №7972/10/28-10-10-4-33
скарга позивача залишена без
задоволення, а податкове повідомлення -
рішення без змін.

Позивач, не погодившись з податковим
повідомленням-рішенням, оскаржив його
до Міністерства доходів і зборів
України.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України №8548 від 15.05.2014 року скарга
позивача залишена без задоволення, а
податкове повідомлення - рішення без
змін (т. 1 а.с.9 -12).

Не погодившись із податковим
повідомленням - рішенням № від
06.02.2014 року, позивач звернувся із
зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
доведено наявність обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку, а також
правомірність пропорційного
застосування позивачем касового
методу, тому позов є обґрунтованим та
доведеним.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення - рішення
слугували висновки контролюючого
орану, викладені в акті перевірки від
22.01.2014 року №15/43-00-14/31555944, про те, що
згідно наданих до перевірки
подорожніх листів неможливо
підтвердити транспортування ТМЦ від
ТОВ "Новобуд-Світ" на адресу ТОВ
"Котельні лікарняного комплексу". Щодо
господарських взаємовідносин позивача
з ТОВ "Будконструкція-2012", контролюючий
орган зазначив, що в актах виконаних
робіт відсутня інформація стосовно
залучення підприємством субпідрядних
організацій. Щодо взаємовідносин з ТОВ
"Град Будсервіс", контролюючий орган
послався на не підтвердження
транспортування ТМЦ. Щодо
взаємовідносин позивача з ТОВ
"Бруно-Плюс" контролюючим органом
зазначено про порушення терміну
включення сум податку до податкового
кредиту, відсутність подорожніх
листів. При цьому, контролюючий орган
при перевірці взаємовідносин позивача
з його контрагентом - ТОВ "Бруно-Плюс"
() посилався на акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 13.12.2013
року про неможливість проведення
зустрічної звірки по взаємовідносинам
ТОВ "Бруно-Плюс" із контрагентами за
січень - жовтень 2013 року, як на підставу
нереальності господарських
взаємовідносин позивача з його
контрагентом - ТОВ "Бруно-Плюс".

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з, зокрема, придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються в окремих рядках
певні обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4. ст. 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

З огляду на викладені норми
Податкового кодексу України можна
дійти висновку про існування декількох
підстав для формування податкового
кредиту, а саме: наявність у платника
податку - покупця належно оформленої
податкової накладної, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що між ТОВ "Котельні
лікарняного комплексу" (покупець) та
ТОВ "Бруно-Плюс" (постачальник)
укладено договір поставки №24-5-13 від
24.05.2013 року, за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти та оплатити
металопластикові вироби. Якість та
комплектність продукції зазначені в
специфікаціях (т. 1 а.с. 60).

На виконання цього правочину ТОВ
"Бруно-Плюс" виписано видаткову
накладну №87 від 27.05.2013 року(т. 1 а.с. 61),
податкову накладну №85 від 27.05.2013 року
(Т.1 а.с 169)

Крім того, між позивачем (замовник) та
ТОВ "Бруно-Плюс" (підрядник) укладено
договір підряду №28-4-13 від 28.04.2013 року
(т. 1 а.с. 62), за умовами якого замовник
передає, а підрядник приймає на себе
виконання будівельно - монтажних робіт
по котельням та іншим об'єктам
підприємства, антикорозійних робіт на
об'єктах замовника.

На підтвердження реальності виконання
цього договору позивачем надано
документи первинного та
бухгалтерського обліку, а саме: акти
прийому виконаних будівельних робіт (т.
1 а.с. 68-71, 82-84, 94-96, 109-113, 127-131, 146-148),
відомості ресурсів (т. 1 а.с. 72-74, 85-86, 97-99,
114-117, 132-136, 149-150), розрахунками (т. 1 а.с.
75-76, 87-88, 100-101, 118-119, 137-138, 151-152), довідки про
вартість виконаних робіт (т. 1 а.с. 77, 89,
102, 120, 139, 153), договірна вартість (т. 1 а.с.
78, 90, 103, 121, 140, 154), акти прийому - передачі
матеріалу (т. 1 а.с. 80, 92, 105-106, 123-124, 144-145,
157), акти цільового використання
матеріалів (т. 1 а.с. 81, 93, 107-108, 125-126, 142-143,
156), податкові накладні № 97 від 31.05.2013
року, №95 від 31.05.2013 року, № 96 від 31.05.2013
року №94 від 31.05.2013 року, №93 від 31.05.2013
року (т. 1 а.с.176-180).

В якості доказу підтвердження факту
оплати товару, позивачем надано
виписки з банку (т. 1 а.с .64-66).

Між позивачем (замовник) та ТОВ
"Бруно-Плюс" (підрядник) укладено
договір підряду №14-5-13 від 14.05.2013 року
(т. 1 а.с. 63), за умовами якого замовник
передає, а підрядник приймає на себе
виконання будівельно - монтажних робіт
по котельням та іншим об'єктам
підприємства, антикорозійних робіт на
об'єктах замовника.

На підтвердження реальності виконання
цього договору позивачем надано
податкові накладні № 87 від 29.05.2013 року,
№89 від 29.05.2013 року, №88 від 29.05.2013 року,
№90 від 29.05.2013 року, №86 від 29.05.2013 року,
№91 від 29.05.2013 року (т. 1 а.с.170-175).

Згідно угоди про залік зустрічних
однорідних вимог від 11.06.2013 року,
позивач має заборгованість перед ТОВ
"Бруно-Плюс" в сумі 493449,89 грн., в т.ч. ПДВ
20% - 82241,65 грн. за: поставку ТМЦ по
договору №24-5-13 від 24.05.2013 року в сумі
11904,00 грн. в т.ч. НДС 20% - 1984,00 грн.; за
виконання робіт по договору №14-5-13 від
14.05.2013 року в сумі 311216,15 грн., в т.ч. ПДВ 20%
- 51869,46 грн.; за виконання робіт по
договору №28-4-13 від 28.04.2013 року в сумі
170329,15 грн., в т.ч. НДС 20% - 28388,20 грн. ТОВ
"Бруно-Плюс" має заборгованість перед
ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" в
сумі 390904,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 65150,67 грн.
по договору про переведення боргу
10.06.2013 року в сумі 390904,00 грн. Відповідно
до ст. 601 ЦК України зобов'язання сторін
припиняються на суму 390904,00 грн., в т.ч.
ПДВ -65150,67 грн. заліком зустрічної
однорідної вимоги. По виконанню цієї
угоди ТОВ "Котельні лікарняного
комплексу" заборгованість перед ТОВ
"Бруно - Плюс" за договором №28-4-13 від
28.04.2013 року становить 102 545,89 грн. (Т. 1
а.с. 67)

Крім того, 04 березня 2013 року між ТОВ
"Котельні лікарняного комплексу"
(покупець) та ТОВ "Новобуд-Світ"
(постачальник) укладено договір №4-3-13,
за умовами якого постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти і сплатити за обладнання і
матеріали, відповідно до специфікації,
яка є невід'ємною частиною договору (т. 1
а.с. 158).

Реальність виконання умов укладеного
правочину підтверджується наданими до
суду позивачем документами
бухгалтерського обліку, а саме:
видатковими накладними № 79 від 29.03.2013
року, №67 від 22.03.2013 року, №68 від 26.03.2013
року (т. 1 а.с. 159,161-162), податковими
накладними №58 від 22.03.2013 року, №105 від
29.03.2013 року, №59 від 26.03.2013 року,
специфікацією (т. 1 а.с. 160, 166-168)

В якості доказу підтвердження факту
оплати товару, позивачем надано
виписки з банку (т. 1 а.с .163-165).

З матеріалів справи вбачається, що
отримані від ТОВ "Новобуд-Світ" товари
оприбутковані позивачем та в
подальшому використані у власній
господарській діяльності позивача, а
саме: теплопостачальне обладнання
використане при обладнанні котельні по
вул. Радянській,14 в с.м.т. Дворічна
Харківської області, а паливні
брикети використані в котельні в
м.Краснокутськ.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що вказані первинні
документи за своєю формою та змістом
відповідають вимогам чинного
законодавства, засвідчують факт
виконання позивачем зобов'язань з
оплати вартості товарів та послуг за
вказаними правочинами.

Таким чином, факт реальності понесення
позивачем витрат у спірних
правовідносинах підтверджений
матеріалами справи.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити на той факт, що
відповідачем ні під час розгляду
справи в суді першої інстанції, ні до
суду апеляційної інстанції не надано
доказів на підтвердження фальшивості
зазначених документів, або на
невідповідність відомостей,
зазначених в цих первинних документах,
фактичним обставинам, або на
відсутність у контрагента статусу
платника ПДВ на момент вчинення та
виконання правочину, або на завищення
вартості робіт чи послуг, або на
несумісність зазначених в документах
робіт чи послуг з власною
господарською діяльністю позивача. У
ході перевірки відповідачем не
встановлено проведення позивачем
збиткових операцій, невикористання у
власній господарській діяльності
товарів (послуг), отриманих від
контрагентів, взаємопов'язаності
позивача та вказаного контрагента,
обізнаності щодо обставин
господарювання один одного, вчинення
ними узгоджених дій щодо отримання
будь-якої вигоди (в тому числі і
податкової).

З огляду на викладене, матеріалами
справи підтверджено факт виконання
позивачем та контрагентами позивача
зобов'язань за спірними правочинами.
Копії первинних і розрахункових
документів не мають дефектів форми,
змісту або походження, які в силу ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу
України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Отже, фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та його
контрагентами і правомірність
нарахування податкового кредиту,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

В акті перевірки контролюючий орган,
як на підставу нереальності
господарських взаємовідносин позивача
з його контрагентом -ТОВ "Новобуд-Світ",
посилається на деякі помилки, допущені
при заповненні граф 15-16 в подорожніх
листах.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" одним із принципів
бухгалтерського обліку є превалювання
суті над формою, тобто операції
обліковуються відповідно до їх суті, а
не лише з урахуванням юридичної форми.

Отже, що сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Як правомірно враховано судом першої
інстанції, подорожні листи є
внутрішніми допоміжними документами
при контролі витрат пального, а не
первинною бухгалтерською
документацією, та в жодному разі
недоліки в подорожніх листах не можуть
свідчити про реальність або
нереальність вчинених правочинів.

З приводу твердження суб'єкта владних
повноважень в акті перевірки та в
апеляційній скарзі про відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій через висновки
акту ДПІ у Печерському районі м. Києва
від 13.12.2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки по
взаємовідносинам ТОВ "Бруно-Плюс" із
контрагентами за січень - жовтень 2013
року, колегія суддів зауважує на таке.

Належними та допустимими в розумінні
ст.124 Конституції України, ст.70 КАС
України доказами факту вчинення
платником податків нікчемного
правочину або факту відображення в
обліку показників господарських
операцій, які в дійсності не відбулись,
можуть бути або обвинувальний вирок
суду по кримінальній справі (оскільки
діяння платника податків по
протиправному заволодінню майном
іншої особи або ухиленню від сплати
податків, тобто вчинення нікчемного
правочину, є об'єктивною стороною
злочинів, передбачених ст.191 КК України
та ст.212 КК України), або рішення суду у
справі про стягнення одержаного за
нікчемним правочином (оскільки
наслідком вчинення платником податків
нікчемного правочину відповідно до
ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу
України є застосування
конфіскаційного заходу у вигляді
стягнення одержаного за нікчемним
правочином), або рішення суду про
визнання правочину недійсним (оскільки
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи
відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочинів недійсними.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що в силу
закону отримання податковим органом
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки, в якому викладені
висновки про відсутність факту
реального вчинення господарських
операцій не звільняє такий податковий
орган від виконання обов'язку по
самостійному встановленню та
доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки тощо, не має преюдиціального
значення при розгляді справи судом та
не є документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Крім того, зазначені відповідачем
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
податковий кредит з ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого права та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту. Адже,
Податковий кодекс України не ставить
право платника ПДВ на податковий
кредит в залежність від дій або
бездіяльності його контрагентів чи
відсутності їх за місцезнаходженням,
так само відсутності у контрагентів
основних фондів, кваліфікованого
персоналу тощо. І в разі порушення
контрагентом податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи, оскільки позивач та його
контрагент є окремими суб'єктами
господарювання зі статусом юридичної
особи, окремими платниками податку на
додану вартість, кожен з яких має свої
межі юридичної відповідальності, яка є
індивідуальною, виходячи з вимог ст.
61 Конституції України.

В силу ст.18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і
на тому, що чинне законодавство не
покладає на платника податків
обов'язку перевіряти безпосереднього
контрагента на предмет виконання ним
вимог податкового законодавства та
його безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити суми податку на додану
вартість до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що господарські
операції між позивачем та його
контрагентами мали реальний характер,
діяльність позивача була спрямована на
отримання економічної вигоди від
підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарської операції не
мали, що зумовлює хибність висновків
податкового органу.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що господарські
операції між позивачем та його
контрагентами мали реальний характер,
діяльність позивача була спрямована на
отримання економічної вигоди від
підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарської операції не
мали, що зумовлює хибність висновків
податкового органу.

Щодо застосування позивачем касового
методу, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 187.10 ст. 187 Податкового
кодексу України у разі якщо платники
податку на додану вартість, які
постачають теплову енергію, газ
природний (крім скрапленого), надають
послуги з водопостачання,
водовідведення чи послуги, вартість
яких включаються до складу квартирної
плати чи плати за утримання житла,
фізичним особам, бюджетним установам,
не зареєстрованим як платники податку,
а також житлово-експлуатаційним
конторам, квартирно-експлуатаційним
частинам, об'єднанням співвласників
багатоквартирних будинків, іншим
подібним платникам податку, які
здійснюють збір коштів від зазначених
покупців з метою подальшого їх
перерахування продавцям таких товарів
(надавачам послуг) у рахунок
компенсації їх вартості, датою
виникнення податкових зобов'язань є
дата зарахування коштів на банківський
рахунок платника податку, а датою
виникнення права на податковий кредит
є дата списання коштів з банківського
рахунка в оплату придбаних
товарів/послуг.

Отже, вказаним пунктом визначено
перелік товарів/послуг та категорії
споживачів, при здійсненні операцій з
якими застосовується особливий
порядок податкового обліку (касовий
метод). Так, касовий метод поширюється
на операції з:

- продажу комунальних послуг
фізичним особам, бюджетним
установам, не зареєстрованим
платниками цього податку.

- придбання товарів, послуг, які
використовуються в цілях поставки
комунальних послуг фізичним особам,
бюджетним установам, не зареєстрованим
платниками цього податку.

Поставка зазначених у цьому пункті
товарів (послуг) іншим категоріям
споживачів чи поставка інших товарів
(послуг) категоріям споживачів,
визначеним у цьому пункті,
здійснюються у загальному порядку (за
правилом першої події), а саме: касовий
метод не поширюється на операції з:

- продажу комунальних послуг суб'єктам
господарювання різних форм власності,
власникам та орендарям нежитлових
приміщень, що не є бюджетними
організаціями, та не належать до
категорії населення;

- придбання товарів, послуг, які
використовуються в цілях поставки
комунальних послуг суб'єктам
господарювання різних форм власності,
власникам та орендарям нежитлових
приміщень, що не є бюджетними
організаціями, та не належать до
категорії населення.

В силу положень підпункту 14.1.266 пункту
14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, згідно з яким касовий метод
для цілей оподаткування згідно з
розділом V Податкового кодексу України
- це метод податкового обліку, за яким
дата виникнення податкових зобов'язань
визначається як дата зарахування
(отримання) коштів на банківський
рахунок (у касу) платника податку або
дата отримання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) ним товарів
(послуг), а дата виникнення права на
податковий кредит визначається як дата
списання коштів з банківського рахунка
(видачі з каси) платника податку або
дата надання інших видів компенсацій
вартості поставлених (або тих, що
підлягають поставці) йому товарів
(послуг).

Отже, якщо платник податку придбаває
(виготовляє) товари (послуги) та основні
фонди, які призначаються для їх
використання в операціях, визначених у
пункті 187.10 статті 187 Кодексу, за якими
податкові зобов'язання визначаються за
касовим методом, то суми податку,
сплачені у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), до податкового кредиту
включаються теж за касовим методом.

У разі коли товари/послуги виготовлені
та/або придбані, призначені для
часткового використання в операціях,
база оподаткування яких визначається
за касовим методом, а частково - за
методом першої з подій, розподіл
податкового кредиту здійснюється
пропорційно обсягу постачання у
звітному періоді товарів/послуг за
касовим методом до загального обсягу
постачання.

Відповідно до абз.4 п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.

Як правомірно враховано судом першої
інстанції, позивач, який здійснює
операції із реалізації теплової
енергії, одночасно застосовує касовий
та загальний порядок податкового
обліку.

З матеріалів справи убачається, що на
виконання договору № 24-5-13 позивачем
отримано від ТОВ "Бруно - Плюс"
металопластикові вироби для їх
подальшої реалізації. На виконання
цього правочину ТОВ "Бруно - Плюс"
виписано на адресу позивача податкову
накладну №85 від 27.05.2013 р., по якій
податковий кредит нараховано не за
касовим методом, а по першій події (даті
списання коштів з банківського рахунка
платника податків на оплату товарів).

Позивач користується приміщенням
котельні по вул. Балакірєва,3 в м.
Харкові згідно договору оренди ЦМК №1194
від 25.09.2003 року, укладеному з
управлінням комунального майна та
приватизації Харківської міської ради.
( т.2 а.с.109-113).

По податковим накладним №89 від
29.05.2013 року та №91 від 29.05.2013 року, які
виписані ТОВ "Бруно-Плюс" на
підтвердження надання послуг по
захисту від корозії теплових мереж,
котлів та теплообмінного обладнання за
адресою: м.Харків, вул. Балакірєва,3,
касовий метод застосовано частково,
оскільки котельня по вул. Балакірєва,3
в м.Харкові теплову енергію виробляє
як для бюджетних організацій, так і для
госпрозрахункових споживачів, частка
яких в травні 2013 року складає 36 %, а тому
позивачем нараховано податковий
кредит на 36% - по першій події.

З матеріалів справи убачається, що
нежитлові приміщення по вул.
Плеханівській,117 в м. Харків, які
належать позивачу на праві приватної
власності, передавались останнім в
оренду, що підтверджується договорами
оренди нерухомого майна (т. 2 а.с. 1-18),
витягом про право власності (т. 2 а.с. 102),
дефективними актами (т. 2 а.с. 55-57).

По податковій накладній №95 від 31.05.2013
року, яка виписана ТОВ "Бруно-Плюс" на
підтвердження надання послуг з
реконструкції приміщення будівлі (Є-4)
по вул. Плеханівській,117 в м.Харкові, та
податковій накладній №97 від 31.05.2013
року, яка виписана ТОВ "Бруно-Плюс" на
підтвердження надання послуг з
будівництва зовнішньої мережі
каналізації по вул. Плеханівській,117 в
м.Харкові, податковий кредит в повному
обсязі нараховано по першій події (т. 1
а.с. 216-217).

Виконання робіт по вищевказаному
об'єкту зафіксовано в актах № 97 від
31.05.2013 року та № 99 від 31.05.2013 року.

Враховуючи, що частина робіт
проводилась в нежитлових приміщеннях,
які здавались позивачем в оренду та не
задіяні в теплопостачанні, тому до
вказаних правовідносин не
застосовувався касовий метод при
визначенні дати виникнення податкових
зобов'язань та податкового кредиту .

Щодо нарахування позивачем податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ "Новобуд-Світ" колегія суддів
зазначає наступне.

При нарахуванні податкового кредиту по
податковим накладним, отриманим від
ТОВ "Новобуд-Світ", застосовувався
касовий метод нарахування ПДВ
відповідно до п.187.10 ст. 187 Податкового
кодексу України.

Як убачається із матеріалів справи, по
договору №4-3-13 від 04.03.2013 року позивачем
отримано від ТОВ "Новобуд-Світ" товар
у березні 2013 року на суму 331161,08 грн., у
тому числі ПДВ - 55191,51 грн.

Оплату за отриманий товар по договору
№4-3-13 від 04.03.2013 року позивачем
здійснено в березні 2013 року в сумі 256251,08
грн., у тому числі ПДВ - 42708,51 грн. До
податкового кредиту у березні 2013 року
підприємством включено ПДВ в сумі 22371,51
грн., що підтверджується додатком №5 до
декларації з ПДВ за березень 2013 року.

Крім того, по договору №4-3-13 від 04.03.2013
року оплату за отриманий по податковій
накладній №105 від 29.03.2013 року товар -
паливні брикети - здійснено 10.04.2013
року в сумі 74910,00 грн., в тому числі ПДВ -
12485,00 грн. Підприємством до
податкового кредиту за квітень 2013 року
включено ПДВ в сумі 32822,00 грн., що
підтверджується додатком №5 до
декларації з ПДВ за квітень 2013 року.
Тобто, сплачений в ціні товару ПДВ в
сумі 12485,00 грн. позивачем не було
включено до податкового кредиту
березня 2013 року.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивачем правомірно
сформовано податковий кредит на
підставі виписаних контрагентами
податкових накладних, отриманих в ході
виконання господарських операцій,
підтверджених належними первинними
документами, що грунтується на вимогах
Податкового кодексу України, а отже
донарахування податку на додану
вартість є необгрунтованим.

Зважаючи на те, що відсутні підстави
для донарахування суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, то згідно положень
Податкового кодексу України
відповідач не мав підстав для
визначення позивачу штрафних
(фінансових) санкцій.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 06.02.2014 року про збільшення
товариству з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" суми грошового
зобов'язання за платежем 14010100 - податок
на додану вартість у сумі 206152,74 грн., у
тому числі: 137435,16 грн. - за основним
платежем та 68717,58 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговуванням великих платників у
місті Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.06.2014р. по
справі № 820/10241/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В. Повний
текст ухвали виготовлений 06.10.2014 р.