Справа № 824/2961/14-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року м.
Чернівці Справа № 824/2961/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук
О.І.,

представника позивача Чебана В.І. та
представника відповідача Паскаря А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
до управління Пенсійного фонду України
у Новоселицькому районі Чернівецької
області про визнання протиправними та
скасування розрахунків,

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
звернулось до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Новоселицькому районі Чернівецької
області про визнання протиправними та
скасування розрахунків управління
Пенсійного фонду України у
Новоселицькому районі Чернівецької
області №3391/03 від 07 липня 2014 року, №3950/03
від 04 серпня 2014 року, №5413/03 від 04
вересня 2014 року.

В обґрунтування заявленого позову
позивач зазначає, що відповідач
надіслав йому розрахунки фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" за липень,
серпень та вересень 2014 року.

Разом з тим сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю "Тарасівці" не
погоджується із зазначеними в
розрахунках сумами, вважає їх
надуманими та такими, що нараховані
всупереч законам України.

Так, на думку позивача, відповідач
ігнорує ту обставину, що згідно
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" виплата пенсій
особам, які були безпосередньо зайняті
повний робочий день на підземних
роботах (включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів "в"-"е"
та "ж" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", здійснюється
до 1 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Зазначена норма на даний момент є
чинною, а тому позивач вважає, що
відповідач безпідставно пред'являє
вимоги до нього, в той час як законом
прямо визначено джерела та порядок
виплати пенсій.

Крім того, позивач вважає, що виходячи з
вимог Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, яка була затверджена
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року №21-1,
єдиним виконавчим документом, який
може направляти відповідач є вимога, що
в свою чергу формується на підставі
актів документальних перевірок.

В той же час відповідач надав позивачу
тільки розрахунок (форма якого
передбачена Інструкцією), але жодного
акту перевірки та вимоги не надсилав.

Відповідач надав суду заперечення
проти позову у письмовій формі. Вказує
про те, що згідно поданих позивачем
довідок про призначення пільгових
пенсій громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, останні набули
необхідного пільгового стажу в
колгоспі "Ленінський шлях",
правонаступником якого є
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
"Тарасівці".

Враховуючи те, що позивач не є
платником фіксованого
сільськогосподарського податку, то
обов'язок по відшкодовуванню витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах згідно
чинного законодавства покладається на
нього.

Також відповідач вважає безпідставним
твердження позивача щодо зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі Чернівецької
області складати та направляти вимогу
про сплату боргу, оскільки
заборгованість по відшкодуванню
пільгових пенсій не відноситься до
страхових внесків та соціальних
внесків.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з підстав, наведених у
позові. Просив суд позов задовольнити
повністю.

Відповідач надав пояснення аналогічні
тим, що містяться у письмових
запереченнях проти позову. При цьому
вказав на технічну описку в письмових
запереченнях в частині того, що
громадяни ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 набули необхідного
пільгового стажу в колгоспі "Советский
пограничник", а не в колгоспі
"Ленінський шлях".Просив суд в позові
відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
є юридичною особою, ідентифікаційний
код якої 03801924, місце знаходження:
с.Тарасівці, Новоселицький район,
Чернівецька область, 60350.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Новоселицькому районі та є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно довідки, яка видана
Новоселицькою об'єднаною державною
податковою інспекцію Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області №1162/9/24-07-15-007 від 05 березня 2012
року сільськогосподарському
товариству з обмеженою
відповідальністю "Тарасівці" у 2014 році
не надано статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку.

З довідки, яка видана
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Тарасівці", №130 від 02 квітня 2008 року
вбачається, що дане товариство є
правонаступником колгоспу "Советский
пограничник" згідно протоколу №2 від 05
квітня 2000 року.

Вказана обставина також підтверджена
представником позивача в судовому
засіданні.

З матеріалів справи слідує, що
громадяни ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 працювали у колгоспі
"Советский пограничник",
правонаступником якого є позивач.

Згідно довідок про характер
виконуваних робіт, які видані
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю
"Тарасівці":

- ОСОБА_5 працював
трактористом-машиністом на
підприємстві і був безпосередньо
зайнятий у виробництві
сільськогосподарської продукції
протягом повного польового періоду в
рослинництві або протягом
календарного року в тваринництві у
таких періодах: з 01 серпня 1979 року по 11
серпня 2003 року;

- ОСОБА_6 працював
трактористом-машиністом на
підприємстві і був безпосередньо
зайнятий у виробництві
сільськогосподарської продукції
протягом повного польового періоду в
рослинництві у таких періодах: з 01
січня 1974 року по 01 серпня 2003 року;

- ОСОБА_8 працював
трактористом-машиністом на
підприємстві і був безпосередньо
зайнятий у виробництві
сільськогосподарської продукції
протягом повного польового періоду в
рослинництві у таких періодах: з 01
березня 1980 року по 31 грудня 2000 року;

- ОСОБА_3 працював
трактористом-машиністом на
підприємстві і був безпосередньо
зайнятий у виробництві
сільськогосподарської продукції
протягом повного польового періоду в
рослинництві у таких періодах: з 01
січня 1980 року по 31 грудня 1984 року та з 12
березня 1993 року по 31 грудня 2003 року;

- ОСОБА_4 працював
трактористом-машиністом на
підприємстві і був безпосередньо
зайнятий у виробництві
сільськогосподарської продукції
протягом повного польового періоду в
рослинництві у таких періодах: з 01
січня 1972 року по 01 січня 1973 року та з 01
липня 1975 року по 31 грудня 1999 року.

Так, зазначені періоди зараховуються
до стажу роботи, який дає право на
пільгове пенсійне забезпечення згідно
з пунктом "в" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Згідно протоколів "Про призначення
пенсії" №6278 від 14 лютого 2011 року, №669
від 17 березня 2011 року, №6281 від 29 лютого
2012 року, №6184 від 20 січня 2010 року, №645 від
23 березня 2010 року вказаним особам було
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах на підставі пункту "в"
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", умова призначення -
"тракторист-машиніст в сільському
господарстві".

Вказані обставини також
підтверджуються постановами
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року та 03 червня 2014 року, залишеними без
змін ухвалами Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2014 року та 13 серпня 2014 року
відповідно, у справах №824/3028/13-а та
№824/1952/14-а за позовами
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
до управління Пенсійного фонду України
у Новоселицькому районі Чернівецької
області про визнання протиправними та
скасування розрахунків.

Частиною першою статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

З обставин даної справи вбачається, що
у період з липня по вересень 2014 року
управлінням Пенсійного фонду України у
Новоселицькому районі Чернівецької
області направлялися товариству з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" за липень,
серпень та вересень 2014 року.

Проте сільськогосподарське товариство
з обмеженою відповідальністю
"Тарасівці" із вказаними розрахунками
не погоджується та вважає їх
протиправними, у зв'язку з чим і
звернулося до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд
застосовує наступні положення закону
та робить відповідні висновки.

Згідно частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною першої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої вказаної
статті у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року
(далі - Закон №1058) пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
"Про пенсійне забезпечення". У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 цього Закону. При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" №400/97-ВР
від 26 вересня 1997 року (далі - Закон
№400/97-ВР) платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування є суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників.

Дія зазначеного Закону зупинена для
сільськогосподарських
товаровиробників - платників
фіксованого сільськогосподарського
податку, за винятком пункту 4 статті 1,
пункту 3 статті 2, частини першої статті
3, пункту 4 статті 4, статті 5 у частині, що
стосується платників збору, визначених
у пункті 4 статті 1 Закону, згідно із
Законом України від 17 грудня 1998 року N
320-XIV.

Абзацом 4 частини першої статті 2 Закону
№400/97-ВР передбачено, що для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, здійснюється у
порядку, визначеному Інструкцією про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року № 21-1,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі -
Інструкція № 21-1).

Відповідно до пункту 6.1 Інструкції №21-1
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в таких розмірах:
для платників, зазначених у підпункті
2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім тих,
які є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку), -
також 100 відсотків фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до абзацу першого частини 2
Прикінцевих положень Закону
застрахованим особам, які працювали
або працюють на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком N 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції №21-1
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається органами
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону (згідно з
додатками 6 та 7), які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Згідно пункту 6.7. Інструкції №21-1
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Пунктом 6.8 Інструкції №21-1 передбачено,
що у разі призначення пенсій на
пільгових умовах особам, які мають
необхідний стаж роботи не за місцем
призначення цієї пенсії, орган
Пенсійного фонду за місцем призначення
пенсії надсилає розрахунок згідно з
додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї
Інструкції для зазначених підприємств,
у двох примірниках через орган
Пенсійного фонду за місцезнаходженням
цього підприємства. Відшкодування сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, у таких випадках
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Позивач у відповідності до підпункту
2.1.1 пункту 2 Інструкції №21-1 є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
оскільки громадяни, яким призначено
пільгову пенсію, набули необхідного
пільгового стажу в колгоспі "Советский
пограничник", правонаступником якого є
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
"Тарасівці", а також зважаючи, що дане
товариство не є платником фіксованого
сільськогосподарського податку, то і
відшкодувати витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, повинен саме позивач.

Крім цього, суд не бере до уваги
посилання позивача на те, що вимоги
щодо відшкодування витрат Пенсійному
фонду не повинні пред'являтися до
нього, оскільки Прикінцевими
положеннями Закону №1058-IV передбачено,
що виплата особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів "в"-"е"
та "ж" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", здійснюється
до 1 січня 2005 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за
рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" у зв'язку з
наступним.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 1
пункту 2 Прикінцевих положень Закону
№1058-IV підприємства та організації з
коштів, призначених на оплату праці,
вносять до Пенсійного фонду плату, що
покриває фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій,
призначених особам, відповідно до
частини першої статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
покриваються підприємствами та
організаціями. При цьому обов'язок
підприємств та організацій з
відшкодування цих витрат, понесених
Пенсійним фондом після 01 січня 2004 року,
не пов'язаний із датою призначення
такої пенсії чи часом набуття
необхідного для цього пільгового стажу
(до чи після набрання чинності Законом
№1058-IV).

Винятком із цього правила є лише
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
призначених з урахуванням вимог статті
14 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Зазначена вище позиція суду
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, яка викладена
у постанові від 23 березня 2010 року по
справі №21-2487во09.

Згідно із пунктом 4 частини третьої
статті 129 Конституції України однією із
основних засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

У відповідності до частини першої
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Згідно частини першої та другої статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведені норми
матеріального і процесуального права,
встановленні обставини справи суд
дійшов висновку, що позивачем не було
надано належних та допустимих доказів
в обґрунтування позовних вимог, а
відповідачем, у свою чергу, доведено
обґрунтованість та правомірність
своїх дій та прийнятих рішень.

З огляду на викладене, заявлені
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю "Тарасівці"
позовні вимоги є безпідставними, а тому
не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 03
листопада 2014 року (01 листопада та 02
листопада 2014 року - вихідні дні).