Справа № 2а-2333/09/1370
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/74454/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сокальському районі
Львівської області Державної
податкової служби

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.02.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2012

у справі № 2а-2333/09/1370 (17334/10/9104)

за позовом Державного підприємства
«Львіввугілля»

до Державної податкової інспекції у
Сокальському районі Львівської
області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.02.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2012, частково задоволено позовні
вимоги Державного підприємства
«Львіввугілля» (надалі - позивач, ДП
«Львіввугілля») до Державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області (надалі -
відповідач, ДПІ у Сокальському районі
Львівської області): визнано нечинним
податкове повідомлення-рішення №
000236231/2 від 07.09.2005 в частині 1 586 389,20 грн., в
тому числі: за основним платежем - 793 194,60
грн., за штрафними санкціями - 793 194,69 грн.
В решті податкове повідомлення-рішення
залишено чинним.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12.02.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2012 в
частині задоволення позовних вимог і
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками
Червоноградської об'єднаної державної
податкової інспекції проведено
документальну перевірку дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства ДП «Львіввугілля» за
період з 28.01.2003 по 31.03.2004.

За результатами проведеної перевірки
складено акт № 200/23-136/32323256 від 14.04.2005,
відповідно до якого встановлено
порушення позивачем п.4.5 ст.4 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (надалі - Закон
України «Про податок на додану
вартість»), а саме: безпідставно
проведено коригування податкового
зобов'язання за жовтень, листопад,
грудень 2003 р., січень, лютий, березень 2004
р. на 793 194,59 грн. та занижено структурним
підрозділом Шахта «Бендюзька» податок
на додану вартість за березень 2004 р. у
розмірі 36 138 грн., а також порушено пп.7.4.5
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» внаслідок заниження
структурним підрозділом Шахта
«Степова» ПДВ за січень 2004 р. на 6 382 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
винесено податкове
повідомлення-рішення від 07.09.2005 №
000236231/2, яким визначено позивачу суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 1 650 169,20 грн., в
тому числі: основний платіж - 835 714,60 грн.,
штрафні санкції - 814 454,60 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, основні види діяльності
позивача на період проведення
перевірки включали видобуток і
реалізацію вугілля. Основна частка
реалізації вугілля ДП «Львіввугілля»
припадала на ДП «Львіввуглезбут», яке в
подальшому проводило постачання
вугілля на Добротвірську та
Бурштинську ТЕС. Продаж вугілля ДП
«Львіввугілля» Державному
підприємству «Львіввуглезбут»
здійснювався згідно договору
купівлі-продажу № 1/К від 01.09.2003, умовами
якого передбачено, що:

- акти звірки по якості вугілля марок
ГЖКОМ і ГЖСШ, відвантаженого і
прийнятого ТЕС у звітному місяці, між
ТЕС, ДП «Львіввуглезбут» та ДП
«Львіввугілля» підписуються протягом
перших трьох робочих днів місяця,
наступного за звітним (п.3.5 Договору);

- акти звірки по якості вугілля марок ЖР
і ГР, відвантаженого і прийнятого ТЕС у
звітному місяці, між ТЕС, ДП
«Львіввугілля» та ДП «Львіввуглезбут»
підписуються протягом перших трьох
робочих днів місяця, наступного за
звітним (п. 3.6 Договору);

- при невідповідності показників
якості вугілля (золи, вологи),
відвантаженого споживачам, визначених
лабораторією продавця (виробника),
показники фактичної якості вугілля
вирішуються між покупцем, споживачем,
продавцем (виробником), про що
складається трьохсторонній акт звірки
по якості (п.3.8 Договору);

- фактична вартість вугілля,
відвантаженого та прийнятого ТЕС або
споживачем згідно п.3.4, п.3.5, п.3.6., п.3.8
даного Договору, визначається
продавцем (виробником) на підставі
трьохсторонніх актів і підлягає оплаті
покупцем (п.4.6 Договору);

- при відхиленні якісних
показників вугілля, відвантаженого
згідно п.2.2 даного договору,
проводиться перерахунок його вартості
(п. 4.7 Договору);

- на підставі акта
прийому-передачі вугілля продавець
надає покупцю рахунок і податкову
накладну (п. 4.8 Договору).

Згідно п. 4.5 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» якщо після
поставки товарів (послуг) здійснюється
будь-яка зміна суми компенсації їх
вартості, включаючи наступний за
поставкою перегляд цін, перерахунок у
випадках повернення товарів особі, яка
їх надала, суми податкових зобов'язань
та податкового кредиту постачальника
та отримувача підлягають відповідному
коригуванню. Якщо внаслідок такого
перерахунку відбувається зменшення
суми компенсації на користь платника
податку - постачальника, то: а)
постачальник відповідно зменшує суму
податкових

зобов'язань за наслідками податкового
періоду, протягом якого був проведений
такий перерахунок, та надсилає
отримувачу розрахунок відкоригованого
значення податку; б) отримувач
відповідно зменшує суму податкового
кредиту за наслідками такого
податкового періоду у разі, якщо він є
зареєстрованим як платник податку на
дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів (послуг). Якщо
внаслідок такого перерахунку
відбувається збільшення суми
компенсації на користь платника
податку - постачальника, то: а)
постачальник відповідно збільшує
суму податкових зобов'язань за
наслідками податкового періоду,
протягом якого був проведений такий
перерахунок, та надсилає отримувачу
розрахунок відкоригованого значення
податку; б) отримувач відповідно
збільшує суму податкового кредиту за

наслідками такого податкового періоду
у разі, якщо він є зареєстрованим як
платник податку на дату проведення
перерахунку.

Виходячи з наведених умов договору
купівлі-продажу № 1/к від 01.09.2003, у
зв'язку із зміною показників якості
вугілля, позивач проводив
відвантаження вугілля на ДП
«Львіввуглезбут» з виписуванням
податкових накладних та з коригуванням
податкового зобов'язання на підставі
двохсторонніх актів прийому-передачі
вугілля. Причина коригування - зміна
показників якості вугілля,
підтверджена актами звірки, складеними
у відповідності до пп. 3.5, 3.6, 3.8 Договору.

Таким чином, твердження податкового
органу про порушення позивачем п.4.5 ст.4
Закону України «Про податок на додану
вартість», що полягало у
безпідставному проведенні коригування
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за жовтень, листопад,
грудень 2003 року, за січень, лютий,
березень 2004 року на суму 793 194,59 грн., є
помилковим і спростовується наявними в
матеріалах справи доказами.

Посилання скаржника на необхідність
обов'язкового дотримання вимог
Інструкцій про порядок приймання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання за кількістю і якістю,
затверджених постановами Державного
арбітражу союзу РСР від 15.06.1965 № П-6 та
від 25.04.1966 № П-7, судами попередніх
інстанцій доречно спростовані,
оскільки відповідно до положень
Цивільного кодексу України та умов
Договору № 1/К від 01.09.2003 учасники
поставки на власний розсуд врегулювали
питання щодо приймання-передачі
продукції.

Щодо правильності нарахування податку
на додану вартість, заниженого
структурним підрозділом Шахта
«Степова» за січень 2004 року у розмірі 6
382 грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Так, в порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підрозділом позивача
включено до складу податкового кредиту
суми ПДВ по придбаних послугах,
вартість яких не віднесено до складу
валових витрат, а саме:

- 2 989,99 грн. - згідно податкової
накладної № 1007 від 31.07.2003, отриманої від
ТОВ «Молокозавод» та зареєстрованої в
книзі обліку придбання товарів (робіт,
послуг) за порядковим номером 65;

- 747,50 грн. - згідно податкової накладної
№ 788 від 30.06.2003, отриманої від ТОВ
«Молокозавод» та зареєстрованої в
книзі обліку придбання товарів (робіт,
послуг) за порядковим номером 66;

- 2 645 грн. - згідно податкової накладної
№ 108 від 27.08.2003, отриманої від ТОВ
«Молокозавод» та зареєстрованої в
книзі обліку придбання товарів (робіт,
послуг) за порядковим номером 67.

Номенклатура поставки товарів згідно
вказаних накладних - «послуги по
проживанню і харчуванню». В
бухгалтерському обліку вказані
послуги оприбутковано, як путівки, на
рах. 331 (ж/о № 6, Дт 33-Кт 63).

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, а також у зв'язку з придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку.

Таким чином, позивачем допущено
порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
внаслідок чого завищено суму
податкового кредиту на 6 382 грн.

Щодо донарахування відповідачем
податку на додану вартість у розмірі 36
138,00 грн. у зв'язку із заниженням
податкового зобов'язання за березень
2004 року структурним підрозділом
позивача - шахтою «Бендюзька», колегія
суддів вважає необхідним зазначити
наступне.

Всупереч п.4.5 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість»
підрозділом позивача не збільшено суму
податкового зобов'язання при зміні
суми компенсації за продаж товарів
(робіт, послуг), включаючи перерахунок у
випадках повернення проданих товарів
чи права власності на такі товари
продавцю, а також у зв'язку з визнанням
боргу покупця безнадійним у порядку,
визначеному законодавством України,
податок, нарахований у зв'язку з таким
продажем, перераховується відповідно
до змін бази оподаткування. При цьому
продавець зменшує суму податкового
зобов'язання на суму надмірно
нарахованого податку, а покупець
відповідно збільшує суму податкового
зобов'язання на таку ж суму в період,
протягом якого була зменшена сума
компенсацій продавцю. У зворотному
порядку відбувається перегляд сум
податкових зобов'язань при збільшенні
суми компенсації продавцю. Правила,
визначені цим пунктом, застосовуються
також при збільшенні суми валових
витрат або валового доходу платника
цього податку внаслідок проведення
процедур врегулювання сумнівної або
безнадійної заборгованості відповідно
до положень ст. 12 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
чи визнання боргу покупця безнадійним
з інших причин, визначених законом.

Вартість неоплачених товарів (робіт,
послуг) після закінчення строку
позовної давності станом на 01.04.2004
склала 216 831,85 грн. (п.2.1 акта перевірки), в
т.ч. ПДВ - 36 138 грн.

Таким чином, позивачем в порушення п.4.5
ст.4 Закону України «Про податок на
додану вартість» занижено суму
податкового зобов'язання на 36 138 грн.

З урахуванням викладеного, суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку, що позовні вимоги про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення в частині
нарахування податку на додану вартість
в сумі 1 586 389,20 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сокальському
районі Львівської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12.02.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2012 у
справі № 2а-2333/09/1370 (17334/10/9104) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис)
Т.М. Шипуліна