Справа № 817/2092/14
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2092/14

13 жовтня 2014 року 09год. 30хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Дорошенко Н.О. за участю секретаря
судового засідання Лютко М.В. та сторін
і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Старійчук
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про
скасування рішень ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернулась до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (з
урахуванням заяви про зміну предмета
позову) про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень
рішень № від 20.03.2013, № від
20.03.2014, №2 від 06.06.2014, №2 від
06.06.2014, №2 від 06.06.2014; рішення про
застосування штрафних санкцій №2
від 06.06.2014, вимоги про сплату боргу
(недоїмки) №19 від 26.05.2014.

В обґрунтування позову позивач
заперечує виявлені перевіркою
порушення. Вказує, що витрати на
придбання ліцензій на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями та
тютюновими виробами пов'язані з
господарською діяльністю фізичної
особи-підприємця та підлягали
включенню до витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування;
також зазначає, що заниження валового
доходу перевіреного періоду не
підтверджене первинними документами.
Крім цього, позивач заперечує
заниження податку з доходів фізичних
осіб, що сплачувались позивачем як
податковим агентом. Зазначає, що
заниження позивачем податку на додану
вартість не підтверджене в акті
перевірки покликанням на первинні
документи бухгалтерського та
податкового обліку. Вважає
безпідставним донарахування збору на
розвиток виноградарства, садівництва
та хмелярства та застосування штрафних
санкцій, оскільки відповідні звіти в
перевіреному періоді подавались
позивачем до податкового органу та
сплачувався такий збір до бюджету.
Оскільки податковим органом
безпідставно донараховано податок на
доходи фізичних осіб, відтак вимогу про
сплату недоїмки по єдиному соціальному
внеску та застосування штрафних
санкцій за несвоєчасну сплату єдиного
внеску позивач вважає протиправними.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав з наведених у ньому підстав,
просив задовольнити повністю.

Відповідач Державна податкова
інспекція у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області позов не визнав, подав письмове
заперечення (а.с.50-51, 79). Представник
відповідача в судовому засіданні
пояснив, що перевіркою правильності
визначення валового доходу,
відображеного в податковій декларації
про майновий стан і доходи за 2011 рік,
встановлено розбіжність на суму 9850,30
грн. Розбіжність виникла у зв'язку з
тим, що при визначенні валового доходу
за 2011 рік ФОП ОСОБА_4 не були враховані
надходження на розрахунковий рахунок
як оплата послуг мерчандайзингу згідно
з укладеними угодами від ТОВ "Сандора".
Таким чином, за даними перевірки
валовий дохід ФОП ОСОБА_4 за 2011 рік
становить 319812,30 грн., що на 9850,30 грн.
більше ніж задекларовано.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у податковій
декларації про доходи, з даними про
суми витрат, визначеними в ході
перевірки за період з 01.01.2011 по 31.12.2011
проведеною перевіркою встановлено
розбіжність на суму 17000,00 грн., за період
з 01.01.2012 по 31.12.2012 встановлено
розбіжність на 38000,00 грн. Проведеною
перевіркою до складу витрат фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 за 2011 рік не
прийнято витрати на придбання ліцензій
на роздрібну торгівлю алкогольними
напоями та тютюновими виробами за
ІІІ-ІV квартали 2011 року у сумі 17000,0 грн.
та за 2012 рік у сумі 38000,0грн., оскільки
дані витрати не є операційними
витратами та не включаються до складу
витрат згідно із змінами, внесеними
Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" № 3609-VІ
від 07.07.2011. В І кварталі 2011 року склад
витрат визначався ст.5 Законом України
"Про оподаткування прибутку
підприємств". В періоді з 01.04.2011 по 05.08.2011
до складу витрат включались витрати,
які включаються до витрат виробництва
(обігу) згідно з розділом ІІІ
Податкового кодексу. Тобто це були як
операційні так і інші витрати. Згідно
зі змінами, внесеними до Податкового
кодексу, до витрат належать
документально підтверджені витрати,
які включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом ІІІ п.177.4
ст.174 Податкового кодексу України.

Відповідно до результатів перевірки
оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_4 за 2011
рік становить 32150,3 грн. та за 2012 рік -
40355,00 грн. А це є включенням в податкову
декларацію про доходи перекручених
даних, що привело до заниження
оподатковуваного доходу за 2011 рік на
26850,30 грн. та за 2012 рік на 38000,00 грн.
Середньомісячний дохід підприємця
відповідно до результатів перевірки за
2011 рік становить 2237,53 грн. (26850,30:12) та за
2012 рік становить 3362,92 грн. (40355,0:12), що
менше десятикратного розміру
мінімальної заробітної плати, тому до
отриманого доходу застосовується
ставка 15%. Відповідно до п.164.3 ст.164, п.167.1
ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України сума податку на доходи
фізичних осіб за результатами
перевірки за 2011 рік становить 4027,55 грн.
та за 2012 рік - 6053,25 грн.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у податковій
декларації про доходи з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки за
період діяльності з 01.01.2013 по 31.12.2013,
проведеною перевіркою встановлено
розбіжність на суму 41154,00грн.
Розбіжність виникла у зв'язку з тим, що
підприємцем до складу витрат за 2013 рік
віднесено вартість придбаних товарів
на суму 41154 грн., які не реалізовані у
звітному періоді. Таким чином, ФОП
ОСОБА_4 при визначенні валових витрат
за 2013 рік безпідставно завищено
собівартість реалізованого товару на
загальну суму 41154,00 грн. В ході
перевірки витрати по придбанню товарів
за 2013 рік визначено на підставі наданих
первинних документів, платіжних
документів, квитанцій про оплату,
накладних, що підтверджують факт
придбання товарів, та прийнято в сумі
516042 грн. пропорційно до реалізації
таких товарів, тобто витрати,
безпосередньо пов'язані з отриманням
доходу та такі, що приймали участь в
оподаткованих операціях звітного
періоду.

Згідно з даними обліку придбання та
реалізації товарів встановлено:
залишки товарно-матеріальних
цінностей станом на початок періоду
перевірки становили 381099 грн., вартість
придбаних товарів з 01.01.2013 по 31.12.2013
становить 493560 грн. ФОП ОСОБА_4 надано
акт інвентаризації товарних залишків
станом на 31.12.2013 на загальну суму 276300
грн., проте за даними перевірки залишок
нереалізованих товарів станом на 31.12.2012
має становити 317454 грн. Враховуючи
вищевикладене, розбіжність виникла у
зв'язку з тим, що підприємцем до складу
витрат за 2013 рік віднесено вартість
придбаних товарів на суму 41154 грн., які
не реалізовані у звітному періоді та не
обліковуються на залишках, наданих ФОП
ОСОБА_4 згідно з актом інвентаризації
станом на 31.12.2012. Таким чином, ФОП ОСОБА_4
при визначенні валових витрат за 2013 рік
безпідставно завищено собівартість
реалізованого товару на загальну суму
41154 грн.

В результаті встановлених порушень в
ході перевірки (акт № 62/17-117/НОМЕР_1 від
07.03.2013р.) було збільшено валовий дохід
та зменшено валових витрат, що призвело
до заниження оподатковуваного доходу
за 2011 рік на 26850,30 грн. та за 2012 рік на
38000,00 грн., а тому відповідно до п.2 ч.1
ст.7, ч.11 ст.8 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивачу за
результатами перевірки донараховано
єдиний внесок в сумі 15503,15 грн., в тому
числі за 2011 рік в сумі 9317,05 грн., за 2012
рік в сумі 13186,00 грн., за 2013 рік в сумі
7091,00 грн.

Відповідно до представлених платником
документів та відповідно до
результатів проведеної інвентаризації
залишку товарів на торгових точках ФОП
ОСОБА_4 станом на 31.12.2013, перевіркою
встановлено, що частина придбаного
підприємцем в попередніх звітних
періодах товару (безалкогольних
напоїв, пива) у
підприємств-постачальників на
загальну суму придбання 49384,80 грн., в т.ч.
ПДВ - 8230,80 грн., що включений до складу
податкового кредиту по ПДВ відповідно
до даних книг обліку розрахункових
операцій, контрольних стрічок до РРО,
не був підприємцем реалізований та
відсутній на залишках відповідно
інвентаризаційного опису товарів
станом на 31.12.2013. В зв'язку з
вищевказаним, в результаті
встановлених порушень податковий
кредит по ПДВ проведеною перевіркою
зменшено за листопад 2013 року на 2113 грн.,
за грудень 2013 року на 6118 грн. Вартість
вищевказаного товару (безалкогольних
напоїв, пива) не може бути віднесена до
складу податкового кредиту, оскільки
даний товар не призначався для
використання в господарській
діяльності платника та сума податку в
розмірі 8231 грн., сплаченого у зв'язку з
таким придбанням, не включається до
складу податкового кредиту, відтак
підприємцем порушено ст.198, п.199.1 ст.199
Податкового кодексу України.

В ході проведення планової
документальної перевірки встановлено,
що ФОП ОСОБА_4 не подано розрахунків
суми збору на розвиток виноградарства,
садівництва та хмелярства за січень 2013
року та квітень 2013 року.

Крім цього, відповідно до
представлених платником документів та
відповідно до результатів проведеної
інвентаризації залишку товарів на
торгових точках ФОП ОСОБА_4, наданих
платником станом на 31.12.2012, перевіркою
встановлено, що частина придбаного
підприємцем в попередніх звітних
періодах товару (безалкогольних
напоїв, пива) у підприємств ТОВ
"Сандора", ТОВ "Прод-Транс", ТОВ "Баядера
Логістик" та ТОВ "Ростава" на загальну
суму придбання 64690,00 грн., ПДВ - 10781,70 грн.,
що включений до складу податкового
кредиту по ПДВ відповідно до даних книг
обліку розрахункових операцій,
контрольних стрічок до РРО, не був
підприємцем реалізований та відсутній
на залишках згідно інвентаризаційного
опису товарів станом на 31.12.2012. В зв'язку
з вищевказаним, в результаті
встановлених порушень податковий
кредит по ПДВ проведеною перевіркою
зменшено за листопад 2012 року на 4192,0 грн.
та за грудень 2012 року на 6590,0 грн.

Вартість вищевказаного товару
(безалкогольних напоїв, пива) не може
бути віднесена до складу податкового
кредиту, оскільки даний товар не
призначався для використання в
господарській діяльності платника та
сума податку в розмірі 10782,0 грн.,
сплаченого у зв'язку з таким
придбанням, не включається до складу
податкового кредиту.

З наведених підстав спірні рішення
представник відповідача вважає
правомірними, в задоволенні позову
просив відмовити повністю за
безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, встановивши фактичні обставини
справи, перевіривши їх доказами,
дослідженими в судовому засіданні,
оцінивши їх у сукупності, відповідно до
вимог закону, суд дійшов висновку, що
позов підлягає до задоволення частково
з таких підстав.

Матеріалами справи стверджується, що
ОСОБА_4 зареєстрована як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Рівненської міської ради
18.07.2003; є платником податку на додану
вартість згідно зі свідоцтвом НОМЕР_7
від 02.06.2010; зареєстровані види
діяльності: роздрібна торгів
алкогольними та тютюновими виробами,
харчовими продуктами (аркуш акта 2,
а.с.6).

Суд встановив, що на підставі
направлення №124/17-100/35 від 15.02.2013 та
наказу №76 від 23.01.2013 (а.с.61, 62),
відповідно до п.75.1 ст.75, п.77.4 ст.77, ст.82
Податкового кодексу України
уповноваженою особою ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012. За результатами перевірки
складено акт №62/17-117/НОМЕР_1 від 07.03.2013
(а.с.6-16), відповідно до висновків
встановлені порушення:

відповідно до результатів перевірки
оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_4 за 2011
рік становить 32150,30 грн. та за 2012 рік -
40355,00 грн. А це є включенням в податкову
декларацію про доходи перекручених
даних, що привело до заниження
оподатковуваного доходу за 2011 рік на
26850,30 грн. та за 2012 рік на 38000,00 грн.
Протягом 2011 року ФОП ОСОБА_4
сплачувався збір за провадження деяких
видів підприємницької діяльності, що
перевищує суми податку з доходів
фізичних осіб згідно результатів
проведеної перевірки. У відповідності
до ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176, пп.177.4 ст.177
Податкового кодексу України
донарахована сума податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2011 та за
2012 роки відсутня;

встановлено відсутність обліку
доходів і витрат, книга обліку доходів
і витрат для перевірки не представлена,
чим порушено абз.6 п.6 ст.128
Господарського кодексу України, п.177.10
ст.177 Податкового кодексу України;

встановлено порушення ст.198, п.199.1 ст.199
Податкового кодексу України, в
результаті встановлених порушень
донараховано ПДВ за листопад 2012 року в
сумі 4192,00 грн. та за грудень 2012 року -
6590,00 грн. Всього донараховано ПДВ у сумі
10782,00 грн.;

встановлено не перерахування до
бюджету податку з доходів фізичних
осіб (найманих працівників) за період
2011-2012 роки у сумі 6483,16 грн., чим порушено
пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, п.168.1 ст.168 та
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України.
Встановлено несвоєчасне подання
платіжних доручень належного до сплати
податку на доходи фізичних осіб, чим
порушено пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 54.2 ст. 54,
п. 168.1 ст. 168 та п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України.

На підставі акта перевірки
№62/17-117/НОМЕР_1 від 07.03.2013 ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
прийнято:

податкове повідомлення-рішення №
від 20.03.2013, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість по
вітчизняних товарах" на 13477,50 грн., в
тому числі за основним платежем в сумі
10782,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 2695,50 грн. (а.с.72);

податкове повідомлення-рішення №
від 20.03.2013, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на доходи фізичних осіб" на
8103,95 грн., в тому числі за основним
платежем в сумі 6483,16 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 1620,79 грн. (а.с.73).

Крім цього, суд встановив, що на
підставі направлення №86/272/17-16-17-01 від
06.05.2014 та наказу №280 від 22.04.2014 (а.с.59,60),
відповідно до п.75.1 ст. 75; п.77.4 ст.77; ст. 82
Податкового кодексу України
уповноваженою особою ДПІ у м. Рівному
ГУ Міндоходів у Рівненській області
проведена планова виїзна
документальна перевірка ФОП ОСОБА_4
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 по 31.12.2013. За результатами
перевірки складено акт
№85/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 від 26.05.2014 (а.с.18-29),
відповідно до висновків якого
перевіркою встановлено порушення:

п.138.4 ст.138, п.177.2. ст.177 Податкового
кодексу України №2755-IV, в результаті
чого безпідставно завищено
собівартість реалізованого товару на
загальну суму 41154,00 грн.; заниження
податку на доходи фізичних осіб згідно
з результатами перевірки за 2013 рік
становить 6173,10 грн.;

п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", донарахована
за результатами перевірки сума єдиного
внеску за 2011 рік в сумі 9317,05 грн., за 2012
рік в сумі 13186,00 грн., за 2013 рік в сумі
7091,00 грн.;

ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість всього у
сумі 8231,00 грн., у тому числі: за листопад
2013 року на 2113,00 грн., за грудень 2013 року
на 6118,00 грн.;

ст.2 розділу ХІХ "Прикінцеві положення",
ст.4 підрозділ 10 "Інші перехідні
положення" розділу ХХ "Перехідні
положення", пп.49.18.1 п.49.18 ст.49
Податкового кодексу України та Закону
України "Про збір на розвиток
виноградарства, садівництва та
хмелярства", а саме проведеною
перевіркою встановлено неподання
розрахунків збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень 2013 року та квітень
2013 року, та донараховано збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства на суму 1442 грн., в тому числі
за січень 2013 року - 728,00 грн. за квітень
2013 року - 714,00 грн.;

пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, п.168.1 ст.168 та
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України,
утриманий та не перерахований до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб в сумі 3506,00 грн. та несвоєчасне
подання платіжних доручень належного
до сплати податку на доходи фізичних
осіб;

встановлено відсутність обліку
доходів і витрат, книга обліку доходів
і витрат для перевірки не представлена,
чим порушено абз.6 п.6 ст.128
Господарського кодексу України, п.177.10
ст.177 Податкового кодексу України.

ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській області на підставі акта
перевірки №86/272/17-16-17-01 від 06.05.2014
прийнято:

податкове повідомлення-рішення
№2 від 06.06.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на доходи фізичних осіб" на
5743,58 грн., в тому числі за основним
платежем на 3506,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями на 2237,58 грн.
(а.с.74);

податкове повідомлення-рішення
№2 від 06.06.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість по
вітчизняних товарах" на 12346,50 грн., в
тому числі за основним платежем на 8231,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 4115,50 грн. (а.с.75);

податкове повідомлення-рішення
№2 від 06.06.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства" на 2142,50 грн., в
тому числі за основним платежем на 1442,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 700,50 грн. (а.с.76);

рішення №2 від 06.06.2014 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в розмірі 3070,71 грн. (а.с.77);

вимогу №19 від 26.05.2014 про сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 29594,05
грн. (а.с.78).

Перевіряючи правомірність спірних
рішень органу доходів і зборів, суд
встановив і врахував наступне.

З акта перевірки №62/17-117/НОМЕР_1 від
07.03.2013, письмового заперечення проти
позову та пояснень представника
відповідача в судовому засіданні
встановлено, що протягом 2011-2012рр. ФОП
ОСОБА_4 здійснювала діяльність на
загальній системі оподаткування,
обліку та звітності, відповідно до
вимог ст.177 Податкового кодексу
України.

Відповідно до податкової декларації
про майновий стан і доходи та
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб за 2011
рік ФОП ОСОБА_4 задекларовано валовий
дохід в сумі 309962,0 грн. (а.с.165).

Контролюючим органом встановлено, що
при визначенні валового доходу ФОП
ОСОБА_4 за 2011 рік не були враховані
надходження на розрахунковий рахунок
як оплата послуг мерчандайзингу від
ТОВ "Сандора", а саме: 28.05.2011 на
розрахунковий рахунок платника
надійшло 3641,76 грн., 29.12.2011 надійшло 8178,57
грн., всього 11820,33 грн. (з ПДВ). Таким
чином, за даними перевірки валовий
дохід ФОП ОСОБА_4 за 2011р. становить 319812,3
грн., що на 9850,3 грн. більше ніж
задекларовано.

Заперечуючи висновки перевірки в
зазначеній частині, представник
позивача в судовому засіданні пояснив,
що 28.05.2011 та 29.12.2011 кошти від ТОВ
"Сандора" в зазначених в акті перевірки
сумах на розрахунковий рахунок ФОП
ОСОБА_4 не надходили, при цьому на
підтвердження зазначених обставин
надав суду виписку ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" по особовому рахунку № НОМЕР_6
ФОП ОСОБА_4 за період з 01.05.2011 по 31.05.2011
(а.с.82).

Разом з тим, як стверджено актом
перевірки п.1.10 (а.с.8) і позивачем не
заперечується, у ФОП ОСОБА_4 наявні
чотири поточні рахунки в установах
банку: ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" м.
Рівне № НОМЕР_5, ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" м. Київ № НОМЕР_6, ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" м. Київ № НОМЕР_2, ВАТ "СЕБ
Банк" м. Київ НОМЕР_4.

Призначаючи справу до судового
розгляду ухвалою від 08.08.2014, суд
зобов'язував позивача надати суду всі
наявні докази, якими обгрунтовуються
позовні вимоги.

В ході судового розгляду справи вимоги
суду позивачем виконані не були.
Виписки банківських установ по всіх
рахунках за 28.05.2011 та 29.12.2011, а також
будь-які первинні документи, на
підставі яких формувались дані
податкового обліку перевірених
періодів, позивачем суду не надані, а
представник позивача в судовому
засіданні вказав на відсутність таких
доказів.

Однак, як стверджується актом
перевірки (п.1.12 акта, а.с.8), всі первинні
банківські документи (виписки) за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012 були перевірені
суцільним порядком. Позивач підписала
акт перевірки без заперечень, своїм
підписом ствердила повноту та
достовірність наданих до перевірки
документів, а також їх повернення після
перевірки в повному обсязі.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що встановлене перевіркою на підставі
наданих платником податків первинних
банківських документів (виписок)
заниження валового доходу за 2011 рік в
результаті не включення до валових
доходів суми 9850,3 грн., що надійшли на
рахунок у банку, відповідає обставинам
справи та не спростоване позивачем в
ході судового розгляду справи
належними й допустимими доказами.

Відповідно до розрахунку податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, отриманих від
провадження господарської діяльності,
ФОП ОСОБА_4 задекларовано за 2011 рік
витрати, пов'язані з господарською
діяльністю, в загальній сумі 304662,00 грн.
та за 2012 рік в загальній сумі 441326,00 грн.
(а.с.164,165).

Проведеною перевіркою до складу витрат
ФОП ОСОБА_4 не прийнято витрати на
придбання ліцензій на роздрібну
торгівлю алкогольними напоями та
тютюновими виробами за ІІІ-ІV квартали
2011 року в сумі 17000,00 грн. та за 2012 рік в
сумі 38000,00 грн.

При цьому відповідач, обгрунтовуючи
зменшення витрат ФОП ОСОБА_4 за вказані
періоди, покликається на те, що згідно
зі змінами, внесеними Законом України
№ 3609-VІ, які набрали чинності з 06.08.2011, до
Податкового кодексу України, до витрат
фізичної особи-підприємця належать
документально підтверджені витрати,
які включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом ІІІ
Податкового кодексу України. До складу
витрат операційної діяльності
включається собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, адміністративні витрати,
витрати на збут та інші витрати
операційної діяльності. Перелік таких
витрат визначено пунктами 138.4, 138.6-138.9,
пп.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 ст.138
Податкового кодексу України. Всі інші
понесені витрати підприємець не може
враховувати для обчислення об'єкта
оподаткування.

Оцінюючи зазначені доводи відповідача,
суд виходить з такого.

Відповідно до статті 51 Цивільного
кодексу України до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Основні засади податкового
законодавства України закріплені в
статті 4 Податкового кодексу України,
відповідно до якої податкове
законодавство України ґрунтується на
таких принципах як, зокрема, рівність
усіх платників перед законом,
недопущення будь-яких проявів
податкової дискримінації -
забезпечення однакового підходу до
всіх платників податків незалежно від
соціальної, расової, національної,
релігійної приналежності, форми
власності юридичної особи,
громадянства (пп.4.1.2) та презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу (пп.4.1.4).

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою-підприємцем від
провадження господарської діяльності,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, регламентоване статтею
177 Податкового кодексу України.

Цією нормою податкового закону
встановлено, що доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу (п.177.1 ст.177).

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п.177.2 ст.177).

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг)
(п.177.3 ст.177).

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу (п.177.4
ст.177 у редакції Закону України від
07.07.2011 № 3609-VІ).

Таким чином, за змістом п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, в чинній
редакції, витрати операційної
діяльності згідно з розділом ІІІ цього
Кодексу належать до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів фізичної особи-підприємця, при
цьому вказана норма не містить
вказівки на виключність таких витрат, а
також не деталізує змісту такого
переліку в цілому.

Разом з тим, відповідно до п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України,
обов'язковими умовами для врахування
витрат фізичної особи-підприємця при
визначенні об'єкта оподаткування, є
зв'язок понесених витрат з
господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця та їх
документальне підтвердження.

Розділом ІІІ Податкового кодексу
України регламентовано
адміністрування податку на прибуток
підприємств.

Так, склад витрат та порядок їх
визнання встановлено статтею 138
Податкового кодексу України,
відповідно до п.138.1 якої витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

При цьому, згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Зміст зазначеної норми вказує на те, що
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати, а також
деталізує порядок їх визначення.

Відповідно до пп. "ж" пп. 138.10.6 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються інші витрати
звичайної діяльності (крім фінансових
витрат) не пов'язані безпосередньо з
виробництвом та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, зокрема, витрати на придбання
ліцензій та інших спеціальних дозволів
(крім тих, вартість та строк
використання яких відповідають
ознакам, встановленим для основних
засобів розділом I цього Кодексу, та
підлягають амортизації у складі
нематеріальних активів), виданих
державними органами для провадження
господарської діяльності, в тому числі
витрати на плату за реєстрацію
підприємства в органах державної
реєстрації, витрати на придбання
ліцензій та інших спеціальних дозволів
на право здійснення за межами України
вилову риби та морепродуктів, а також
надання транспортних послуг.

Відповідно до п.3 ст.14 Господарського
кодексу України ліцензія - документ
державного зразка, який засвідчує
право суб'єкта господарювання -
ліцензіата на провадження зазначеного
в ньому виду господарської діяльності
протягом визначеного строку за умови
виконання ліцензійних умов. Відносини,
пов'язані з ліцензуванням певних видів
господарської діяльності, регулюються
законом.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" N 1775-III від
01.06.2000, зі змінами, наведено види
господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню відповідно до
спеціальних законів, у тому числі
виробництво і торгівля спиртом
етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 13.05.1996 N 493 "Про Тимчасовий
порядок видачі ліцензій на право
імпорту, експорту, оптової торгівлі
спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами" термін дії
ліцензії на роздрібну торгівлю
алкогольними напоями та тютюновими
виробами - один рік, плата вноситься
щоквартально.

Згідно з пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України основні засоби -
матеріальні активи, у тому числі запаси
корисних копалин наданих у
користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Відповідно до пп. 14.1.120 п. 14.1 ст. 14
Кодексу нематеріальні активи - право
власності на результати
інтелектуальної діяльності, у тому
числі промислової власності, а також
інші аналогічні права, визнані об'єктом
права власності (інтелектуальної
власності), право користування майном
та майновими правами платника податку
в установленому законодавством
порядку, у тому числі набуті в
установленому законодавством порядку
права користування природними
ресурсами, майном та майновими правами.

Отже, ліцензії, видані державними
органами для провадження
господарської діяльності, належать до
складу нематеріальних активів групи 6
відповідно до пп.145.1.1 п.145.1 ст.145
Податкового кодексу України при
одночасному виконанні двох умов:

їх вартість перевищує 2500 грн.;

термін дії перевищує один рік.

При невиконанні хоча б однієї умови в
податковому обліку вартість таких
ліцензій відноситься до складу інших
витрат звичайної діяльності.

В ході судового розгляду справи
сторонами не надано платіжних
документів на підтвердження оплати ФОП
ОСОБА_4 придбаних ліцензій за 2011, 2012 рік.
Разом з тим, ні позивачем, ні податковим
органом факт оплати ФОП ОСОБА_4
відповідних сум не заперечується, а на
відсутність документального
підтвердження таких витрат відповідач
не покликається.

З урахуванням наведеного вище, суд
вважає, що податковим органом
неправомірно не враховано понесені
позивачем документально підтверджені
витрати на придбання ліцензій на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями та тютюновими виробами за
ІІІ-ІV квартали 2011 року в сумі 17000,00 грн.
та за 2012 рік в сумі 38000,00 грн., оскільки
термін дії таких ліцензій не перевищує
одного року, а відтак такі витрати
відносяться до інших витрат звичайної
діяльності та підлягають врахуванню
при визначення об'єкта оподаткування
фізичної особи-підприємця як
безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця відповідно
до зареєстрованих видів діяльності.

З огляду на наведене, в ході судового
розгляду справи підтверджено
встановлене податковим органом
заниження ФОП ОСОБА_4 оподатковуваного
доходу за 2011 рік на суму 9850,3 грн.
(внаслідок заниження валового доходу
цього періоду) та не підтверджено
заниження оподатковуваного доходу за
2011 рік в сумі 17000,00 грн., за 2012 рік в сумі
38000,00 грн. (внаслідок завищення валових
витрат на суму витрат, сплачених за
придбання ліцензій).

Зазначене порушення на збільшення
позивачу суми податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2011, 2012
роки не вплинуло, однак призвело в
подальшому до донарахування єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Щодо встановленого актом перевірки
№62/17-117/НОМЕР_1 від 07.03.2013 завищення
податкового кредиту в загальній сумі
10782,00 грн., у тому числі за листопад 2012
року в сумі 4192,00 грн. та за грудень 2012
року в сумі 6590,00 грн., суд зазначає
наступне.

Як зазначено в акті перевірки,
відповідно до представлених платником
документів та відповідно до
результатів проведеної
інвентаризації залишку товарів на
торгових точках ФОП ОСОБА_4, наданих
платником станом на 31.12.2012, перевіркою
встановлено, що частина придбаного
підприємцем в попередніх звітних
періодах товару (безалкогольних
напоїв, пива) у підприємств ТОВ
"Сандора", ТОВ "Прод-Транс", ТОВ "Баядера
Логістик" та ТОВ "Ростава" на загальну
суму придбання 64690,00 грн., ПДВ - 10781,7 грн.,
що включений до складу податкового
кредиту по ПДВ відповідно до даних книг
обліку розрахункових операцій,
контрольних стрічок до РРО, не був
підприємцем реалізований та відсутній
на залишках згідно інвентаризаційного
опису товарів станом на 31.12.2012.

Зазначена обставина послугувала
підставою для висновку контролюючого
органу про те, що такий товар не
призначався для використання в
господарській діяльності, та зменшення
позивачу податкового кредиту з ПДВ на
суму 10782,00 грн.

Оцінюючи правомірність вказаного
висновку податкового органу, суд
враховує, що відповідно до п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг (у разі здійснення
контрольованих операцій - не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, наявність належним чином
оформленої податкової накладної є
достатньою підставою для формування
платником податків податкового
кредиту з ПДВ, незалежно від того, чи
придбані товари почали
використовуватись в оподатковуваних
операціях в межах господарської
діяльності. Зважаючи на зареєстровані
види діяльності позивача, висновок
контролюючого органу, що товар
(безалкогольні напої, пиво) не
призначалися для використання в
господарській діяльності, не може бути
визнано обгрунтованим. При цьому слід
зауважити, що податковий закон не
ставить право платника податків на
формування податкового кредиту з ПДВ в
залежність від відображення
відповідного товару на залишках в
інвентаризаційному опису.

Крім цього, відповідно до п.п.4-7 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, затвердженого
наказом Державної служби України N 1003
від 24.12.2010, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 19.01.2011 за N
70/18808, що був чинним на час проведення
перевірки, результати документальних
перевірок оформлюються у формі акта
або довідки. У разі встановлення під
час перевірки порушень складається
акт, а у разі відсутності порушень -
довідка.

Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які мають відношення до
фактів виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та у повній мірі, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують наявність зазначених
фактів.

Акт перевірки №62/17-117/НОМЕР_1 від 07.03.2013 в
частині досліджуваного порушення по
податку на додану вартість не
відповідає зазначеним приписам
нормативно-правового акта, оскільки не
містить покликань на жоден первинний
документ бухгалтерського обліку.
Зокрема, зазначивши найменування
контрагентів позивача, в акті
перевірки відсутні дані щодо сум
податкового кредиту за конкретними
господарськими операціями, не
зазначено номерів та дат податкових
накладних, на підставі яких сформовано
спірний податковий кредит, разом з тим
не вказано на ненадання таких
податкових накладних до перевірки.

З огляду на наведене, суд вважає, що акт
перевірки є неналежним доказом та не
може слугувати носієм доказової
інформації про виявлене порушення в
частині завищення податкового кредиту
з ПДВ.

За встановлених обставин суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 20.03.2013 №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 13477,50 грн., у
тому числі за основним платежем на 10782,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 2695,5 грн., є протиправним та
підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити.

Щодо встановленого даною перевіркою не
перерахування до бюджету податку з
доходів фізичних осіб (найманих
працівників) за 2011-2012 роки, суд
встановив та врахував наступне.

Відповідно до поданих до податкового
органу звітів форми № 1 ДФ, ФОП ОСОБА_4 в
1-4 кварталах 2011 року нараховано податку
з доходів фізичних осіб (найманих
працівників) в загальній сумі 5013,62 грн.
(а.с.127-130); в 1-4 кварталах 2012 року
нараховано цього податку в загальній
сумі 6493,54 грн. (а.с.132-135).

Відповідно до картки особового рахунку
ФОП ОСОБА_4 по податку з доходів
найманих працівників, що сплачується
податковим агентом, встановлено, що в
2011 році позивачем перераховано до
бюджету податок в загальній сумі 2514,00
грн. (а.с.131) та в 2012 році в загальній сумі
2510,00 грн. (а.с.136).

Таким чином, суд встановив не
перерахування ФОП ОСОБА_4 до бюджету
податку з доходів найманих працівників
в 2011 році в сумі 2499,62 грн. та в 2012 році в
сумі 3983,54 грн., на загальну суму 6483,16 грн.

Відповідно до пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету.

Відповідно до п. "а" п.176.2 ст.176
Податкового кодексу України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно з п.57.1 ст.57 Податкового кодексу
України платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити
суму податкового зобов'язання (суму
нарахованого (утриманого) податку),
самостійно визначеного ним з доходу, що
виплачується на користь платника
податку - фізичної особи та за рахунок
такої виплати, у строки, передбачені
цим Кодексом.

Пунктом 127.1 ст.127 Податкового кодексу
України встановлено, що ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

За встановлених обставин в ході
судового розгляду справи висновки акта
перевірки в зазначеній частині
підтверджені дослідженими доказами та
відповідають обставинам справи.
Відтак, податкове повідомлення-рішення
від 20.03.2013 № НОМЕР_3 про донарахування
податку з доходів фізичних осіб за
основним платежем в сумі 6483,16 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 1620,79 грн. є правомірним,
підстави для його скасування відсутні,
а тому в позові в цій частині позовних
вимог слід відмовити.

Перевіряючи обгрунтованість порушень,
виявлених актом перевірки від 26.05.2014
№85/НОМЕР_1/17-16-17-01-19, суд встановив та
врахував наступне.

В акті перевірки зазначено, що за
даними податкової декларації про
доходи за 2013 рік позивачем
задекларовано витрати в сумі 557196,00 грн.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у податковій
декларації про доходи, з даними про
суми витрат, визначеними в ході
перевірки за період діяльності з 01.01.2013
по 31.12.2013, контролюючим органом
встановлено розбіжність на суму 41154,00
грн.

Згідно з даними обліку придбання та
реалізації товарів перевіркою
встановлено: залишки
товарно-матеріальних цінностей станом
на початок перевірки становили 381099,00
грн., вартість придбаних товарів за
перевірений період становить 493560,00 грн.
ФОП ОСОБА_4 надано акт інвентаризації
товарних залишків станом на 31.12.2013 на
загальну суму 276300,00 грн., проте за
даними перевірки залишок
нереалізованих товарів станом на 31.12.2012
має становити 317454,00 грн.

Враховуючи викладене, розбіжність
виникла у зв'язку з тим, що підприємцем
до складу витрат за 2013 рік віднесено
вартість придбаних товарів на суму
41154,00 грн., які не реалізовані у звітному
періоді та не обліковуються на
залишках, наданих ФОП ОСОБА_4 згідно з
актом інвентаризації станом на 31.12.2012.

З таких підстав відповідачем зроблено
висновок про завищення ФОП ОСОБА_7
собівартості реалізованого товару на
загальну суму 41154,00 грн., що призвело до
заниження податку на доходи фізичних
осіб за 2013 рік на 6173,10 грн. Враховуючи,
що протягом 2013 року ФОП ОСОБА_4 сплачено
25426,00 грн. збору за провадження деяких
видів підприємницької діяльності, що
перевищує суму податку з доходів
фізичних осіб за результатами
перевірки, відтак відповідно до ст.164
Податкового кодексу України
донарахована сума податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 2013 рік
відсутня.

Таким чином, зазначене порушення не
вплинуло на донарахування податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, однак вплинуло на
донарахування єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до пунктів 1.4-1.7 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 395 від 14.03.2013, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за
№ 607/23139, що був чинним на час проведення
перевірки, акт - службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та повною мірою, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів.

Суд встановив, що всупереч
установленому порядку акт перевірки не
містить систематизованого викладу
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового
законодавства; порушення податкового
законодавства в частині завищення
валових витрат не обгрунтоване
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані в обліку та
підтверджують наявність зазначених
фактів; не зазначено контрагентів,
номерів та дат господарських
договорів, номерів та дат актів
виконаних робіт, видаткових накладних,
інших розрахункових чи платіжних
документів, за якими податковим
органом не визнано витрати позивача.

За таких обставин суд вважає, що акт
перевірки від 26.05.2014 №85/НОМЕР_1/17-16-17-01-19
не є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового
законодавства, а відтак є неналежним
доказом у справі.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи відповідачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
встановленого документальною
перевіркою завищення витрат на суму
41154,00 грн. за 2013 рік.

Крім цього, дослідженими в справі
доказами встановлено, що відповідно до
податкових розрахунків форми № 1ДФ ФОП
ОСОБА_4 задекларовано за І-ІV квартали
2013 року суму нарахованого податку на
доходи фізичних осіб (найманих
працівників) в загальній сумі 10082,00 грн.
(а.с.107-110)

За даними картки особового рахунку ФОП
ОСОБА_4 по податку на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковим
агентом, за 2013 рік позивачем
перераховано до бюджету суму такого
податку в розмірі 7290,44 грн. (а.с.111).

З урахуванням кредитового сальдо на
01.01.2013 в сумі 714,00 грн. (арк.акта 12, а.с.23)
утриманий, але не перерахований до
бюджету податок на доходи фізичних
осіб із заробітної плати в сумі 3506,00
грн., чим порушено п.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2
ст.54, п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 Податкового
кодексу України.

З урахуванням наведеного,
донарахування контролюючим органом
податкового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковим агентом, за 2013 рік в сумі
3506,00 грн. основного платежу суд вважає
правомірним.

Відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового
кодексу України ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом
1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у
розмірі 50 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього
пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє
та більше, -

тягнуть за собою накладення штрафу у
розмірі 75 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок вчинення таких дій, та
обов'язок щодо погашення такого
податкового боргу покладається на
особу, визначену цим Кодексом, у тому
числі на податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкових
зобов'язань або податкового боргу, крім
випадків, встановлених розділом IV
цього Кодексу.

В досліджуваній ситуації контролюючим
органом до ФОП ОСОБА_4 за
неперерахування податку в сумі 3506,00
грн. застосовано штрафні санкції в сумі
2237,58 грн., що не відповідає за
арифметичним розрахунком жодному з
абзаців пункту першого статті 127
Податкового кодексу України.

Разом з тим, враховуючи, що вперше
впродовж 1095 днів аналогічне порушення
було виявлено контролюючим органом
актом перевірки від 07.03.2013 №
02/17-117/НОМЕР_1, а податковим
повідомленням-рішенням № НОМЕР_3 від
20.03.2013 до позивача за таке порушення
було застосовано штраф в розмірі 25%,
відтак суд вважає, що за вчинення
такого ж порушення в 2013 році підлягала
до застосування штрафна санкція в
розмірі 50% за ознакою повторності, що
становить 1753,00 грн.

За встановлених обставин суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 06.06.2014 №2
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб в частині штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 484,58 грн.
(2237,58-1753,00) є необгрунтованим та
підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити. В сумі основного
зобов'язання 3506,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій 1753,00 грн. зазначене
рішення відповідає матеріальному
закону та встановленим обставинам
справи, підстави для його скасування
відсутні, а тому в задоволенні позову в
цій частині слід відмовити.

Також в акті перевірки 26.05.2014
№85/НОМЕР_1/17-16-17-01-19 зазначено, що в ході
перевірки встановлено завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку
10.1-16.3 податкових декларацій з податку
на додану вартість всього в сумі 8231,00
грн., у тому числі: за листопад 2013 року
на 2113,00 грн., за грудень 2013 року на 6118,00
грн., внаслідок чого перевіркою
зменшено податковий кредит за листопад
2013 року на 2113,00 грн., за грудень 2013 року
на 6118,00 грн.

Всупереч Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України N 395 від
14.03.2013, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139, акт
перевірки не містить
систематизованого викладу виявлених
під час перевірки фактів порушень норм
податкового законодавства; порушення
податкового законодавства в частині
завищення податкового кредиту з ПДВ не
обгрунтоване посиланнями на жоден
первинний або інший документ, які
зафіксовані в обліку та підтверджують
наявність зазначених фактів; не
зазначено контрагентів, номерів та дат
податкових накладних та сум
податкового кредиту за господарськими
операціями, за якими податковим
органом не визнано податковий кредит
позивача за листопад та грудень 2013
року, що унеможливлює перевірку таких
порушень.

За таких обставин суд вважає, що акт
перевірки від 26.05.2014 №85/НОМЕР_1/17-16-17-01-19
не є носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового
законодавства в частині оподаткування
податком на додану вартість.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи відповідачем не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
встановленого документальною
перевіркою завищення податкового
кредиту з ПДВ на суму 8231,00 грн. за 2013 рік.
Відтак суд вважає необгрунтованим
збільшення податкового зобов'язання з
ПДВ на зазначену суму, що виключає
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

З огляду на вищевикладене, податкове
повідомлення-рішення від 06.06.2014 №2
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 12346,5 грн., у
тому числі за основним платежем на 8231,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 4115,5 грн., є неправомірним
та підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити.

Відповідно до ст.4 Підрозділу 10 "Інші
перехідні положення" Податкового
кодексу України встановлено, що до
01.01.2015 справляється збір на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства відповідно до Закону
України "Про збір на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства". Тимчасово до 01.01.2018
платниками збору є суб'єкти
підприємницької діяльності незалежно
від форм власності та підпорядкування,
які реалізують в оптово-роздрібній
торгівельній мережі громадського
харчування алкогольні напої та пиво.

Документальною перевіркою
встановлено, що ФОП ОСОБА_4 в ході
зайняття підприємницькою діяльністю
здійснює реалізацію алкогольних
напоїв та пива. Із сум виручки від
реалізації алкогольних напоїв та пива
платник проводить нарахування та
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за ставкою 1,5% від суми
виручки.

Відповідно до п.2 Порядку справляння
збору та використання коштів на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.07.2005 №
587, платники збору самостійно
обчислюють його суму, яку зазначають у
розрахунку за формою, затвердженою
наказом Мінфіну. Платники збору
подають щомісяця протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
місяця, зазначений розрахунок органові
державної податкової служби за місцем
перебування на податковому обліку.
суму збору, зазначену в розрахунку,
платник зобов'язаний сплатити протягом
десяти календарних днів, що настають за
останнім днем граничного строку
подання розрахунку.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 у
встановлені строки не подано
відповідних звітів за січень та
квітень 2013 року (арк.акта 22, а.с.28).
Зазначені обставини підтверджені
дослідженою в судовому засіданні
карткою особового рахунку ФОП ОСОБА_4
по вказаному збору (а.с.114-115).

За встановлених обставин суд вважає
правомірним донарахування ФОП ОСОБА_4
збору на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства в загальній
сумі 1442,00 грн., у тому числі за січень 2013
року 728,00 грн., за квітень 2013 року 714,00
грн. (в розмірі 1,5 відсотків від виручки
по РРО та розрахунковому рахунку від
реалізації алкогольних напоїв та пива
за січень та квітень 2013 року в сумах
48500,00 грн. та 47630,00 грн. відповідно).

Доводи представника позивача щодо
фактичного подання позивачем звітів за
відповідні періоди та сплату у їх
відповідності сум збору не
підтверджені будь-якими доказами, не
відповідають обставинам справи та не
дають суду підстав для скасування
податкового повідомлення-рішення від
06.06.2014 № 2 про збільшення
грошового зобов'язання по збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства на суму 1442,00 грн. основного
платежу та 700,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, а відтак в
задоволенні адміністративного позову
в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи адміністративний спір в
частині донарахування єдиного
соціального внеску та застосування
штрафних санкцій суд враховує
наступне.

Відповідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010,
зі змінами та доповненнями (далі Закон N
2464-VI), платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону N 2464-VI єдиний
внесок нараховується:

для платників, зазначених у пункті 4
(крім фізичних осіб - підприємців, які
обрали спрощену систему оподаткування)
та 5 частини першої статті 4 цього
Закону, - на суму доходу (прибутку),
отриманого від їх діяльності, що
підлягає обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону N 2464-VI
єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Як зазначено вище по тексту судової
постанови, в ході розгляду
адміністративної справи за перевірені
двома документальними перевірками
періоди 2011, 2012, 2013 року підтверджено
заниження оподатковуваного доходу ФОП
ОСОБА_4 за 2011 рік в сумі 9850,30 грн. та в
іншій частині висновки контролюючого
органу не підтверджено.

Відтак, відповідно до вказаних вище
приписів Закону N 2464-VI правомірним суд
вважає донарахування для ФОП ОСОБА_4
єдиного внеску за 2011 рік за ставкою 34,7%
від суми 9850,30 грн., що становить 3418,05 грн.

Враховуючи, що відповідно до вимоги № 19
від 26.05.2014 контролюючим органом
визначено суму недоїмки по ЄСВ 29594,05
грн. за перевірені періоди, суд вважає,
що обумовлена вимога в частині
недоїмки в сумі 3418,05 грн. є правомірною,
підстави для її скасування відсутні, а
в адміністративному позову в цій
частині слід відмовити. В частині суми
недоїмки 26176,00 (29594,05 - 3418,05) грн.
зазначене рішення суб'єкта владних
повноважень є необгрунтованим, не
підтверджене належними та допустимими
доказами та підлягає до скасування, а
адміністративний позов в цій частині
слід задовольнити.

Також суд встановив, що контролюючим
органом застосовано до ФОП ОСОБА_4
штрафні санкції згідно з пп.3 п.11 ст.25
розділу VІ Закону № 2464-VI в сумі 3070,71 грн.
від суми донарахованого єдиного внеску
29594,05 грн. за 2011-2013 роки (а.с.65).

Відповідно до зазначеної норми Закону
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи підтверджену в судовому
засіданні суму недоїмки за 2011 рік в
сумі 3418,05 грн., відтак за три звітних
періоди з урахуванням відсоткової
ставки 5% до позивача правомірним суд
вважає застосування штрафної санкції в
сумі 512,7 грн. (3418,05 х 5% х 3). В зазначеній
частині рішення № 2 від 06.06.2014 є
правомірним, тому в позові в цій
частині слід відмовити. В сумі 2558,0
(3070,71-512,7) зазначене рішення суд вважає
необгрунтованим та таким, що підлягає
до скасування, а тому адміністративний
позов в цій частині підлягає до
задоволення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З огляду на вищенаведене,
адміністративний позов підлягає до
часткового задоволення.

Судові витрати суд присуджує на
користь позивача відповідно до ч.3 ст.94
КАС України, відповідно до задоволених
вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
20.03.2013 № про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 13477,50
грн., у тому числі за основним платежем
на 10782,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 2695,5 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
06.06.2014 №2 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість на загальну суму 12346,5
грн., у тому числі за основним платежем
на 8231,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями на 4115,5 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
06.06.2014 №2 про збільшення суми
грошового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб в частині
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
484,58 грн.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №19
від 26.05.2014 в частині недоїмки в сумі 26176,0
грн.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску № 2
від 06.06.2014 в частині штрафних санкцій в
сумі 2558,0 грн.

В решті позову відмовити.

Присудити на користь позивача Фізична
особа - підприємець ОСОБА_4 із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дорошенко Н.О.