Справа № 813/1989/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа №
876/11812/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
у Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року у справі за позовом ПАТ
"Львівський локомотиворемонтний завод"
до Державної фінансової інспекції у
Львівській області про визнання
нечинними вимог, -

в с т а н о в
и в :

18 березня 2013 року позивач - ПрАТ "ЛЛРЗ"
звернулося в суд з позовом до
відповідача - Державної фінансової
інспекції у Львівській області, в якому
просило (з врахуванням доповнень до
позовної заяви, а.с.170) визнати
нечинними обов'язкові вимоги Державної
фінансової інспекції у Львівській
області №05-15м/7122 від 13 вересня 2012 року
щодо: проведення перерахунку та
відповідної взаємозвірки щодо сум
внесків до Пенсійного фонду України та
повернення (зарахування в рахунок
майбутніх платежів) зайво сплачених
коштів в сумі 10900 грн.; проведення
претензійно-позовної роботи щодо
погашення необґрунтовано завищених
зобов'язань та стягнення з осіб, винних
у вказаних порушеннях, шкоди у порядку
та розмірі, встановленому ст.ст.130-136
КЗпП України; здійснення коригування в
обліку вартості активів, шляхом
списання з балансу товариства квартири
№?17 в будинку №?68 по вул.Широкій у
м.Львові із врахування вимог п.6 Порядку
відчуження об'єктів державної
власності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2007 року №803.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року позов задоволено частково.
Визнано нечинними обов'язкові вимоги
Державної фінансової інспекції у
Львівській області №05-15м/7122 від 13
вересня 2012 року, а саме щодо: проведення
перерахунку та відповідної
взаємозвірки щодо сум внесків до
Пенсійного фонду України та повернення
(зарахування в рахунок майбутніх
платежів) зайво сплачених коштів в сумі
10900 грн.; проведення
претензійно-позовної роботи щодо
погашення необґрунтовано завищених
зобов'язань та стягнення з осіб, винних
у вказаних порушеннях, шкоди у порядку
та розмірі, встановленому ст.ст.130-136
КЗпП України. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що оскаржувані вимоги Державної
фінансової інспекції у Львівській
області є правомірними, оскільки такі
прийняті у межах повноважень
контролюючого органу та відповідно до
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
конролю в Україні». Вимога щодо
проведення перерахунку та відповідної
взаємозвірки з приводу сум внесків до
Пенсійного фонду України та повернення
(зарахування в рахунок майбутніх
платежів) зайво сплачених коштів у сумі
10,9 тис. грн. є обгрунтованою, оскільки у
листопаді-грудні 2011 року та січні 2012
року на фонд заробітної плати окремих
інвалідів позивача проводилися
нарахування страхових внесків до
Пенсійного фонду України в розмірі 38,57%
та 33,2% замість належних 8,41%, чим було
порушено порядок ведення
бухгалтерського обліку та завдано
шкоди позивачу на вищевказану суму.
Законною є також вимога по проведенню
претензійно-позовної роботи щодо
погашення необґрунтовано завищених
зобов'язань, які виникли внаслідок
визнання ТОВ «ЄВК» переможцем у
процедурі державних закупівель,
конкурсна пропозиція якого не
відповідала вимогам документації
конкурсних торгів, та стягнення з осіб,
винних у вказаних порушеннях, шкоди у
порядку та розмірі, встановленому
ст.ст.130-136 КЗпП України, оскільки ТОВ
«ЄВК» не відповідало кваліфікаційним
критеріям, встановленим документацією
конкурсних торгів, а саме: не подано
інформаційної довідки про технічні
можливості учасника, наявність
ресурсної та матеріально-технічної
бази, механізмів і обладнання,
необхідних для виконання умов договору
про закупівлю за державні кошти. Факти
порушення ПрАТ "ЛЛРЗ" порядку ведення
фінансово- господарської діяльності є
доведеними. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. Тому
відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС
України, суд вважає можливим
проведення розгляду справи в їхній
відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 22 травня по 15 серпня 2012 року
Державною фінансовою інспекцією у
Львівській області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
ПрАТ "ЛЛРЗ" за період з 01 жовтня 2010 року
по 31 березня 2012 року, якою встановлено
ряд порушень позивачем
фінансово-господарської діяльності.

За результатами ревізії складено Акт
№05-21/12 від 21 серпня 2012 року.

Листом №05-15м/7122 від 13 вересня 2012 року
відповідач скерував позивачу ряд
обов'язкових для виконання вимог, в
тому числі, щодо проведення
перерахунку та відповідної
взаємозвірки в частині сум внесків до
Пенсійного фонду України та повернення
(зарахування в рахунок майбутніх
платежів) зайво сплачених коштів в сумі
10900 грн.; проведення
претензійно-позовної роботи щодо
погашення необґрунтовано завищених
зобов'язань та стягнення з осіб, винних
у вказаних порушеннях, шкоди у порядку
та розмірі, встановленому ст.ст.130-136
КЗпП України; здійснення коригування в
обліку вартості активів, шляхом
списання з балансу товариства квартири
№?17 в будинку №?68 по вул.Широкій у
м.Львові із врахування вимог п.6 Порядку
відчуження об'єктів державної
власності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2007 року №803.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимога щодо проведення перерахунку та
відповідної взаємозвірки щодо сум
внесків до Пенсійного фонду України та
повернення (зарахування в рахунок
майбутніх платежів) зайво сплачених
коштів в сумі 10,9 тис.грн. є
необґрунтованою, оскільки нарахування
роботодавцем єдиного внеску у розмірі
8,41% із заробітної плати зазначеної
категорії працівників здійснюється з
моменту встановлення групи
інвалідності та після одержання
підприємством вищевказаної довідки
МСЕК. Вимога про проведення
претензійно- позовної роботи щодо
погашення необґрунтовано завищених
зобов'язань та стягнення з осіб, винних
у вказаних порушеннях, шкоди у порядку
та розмірі, встановленому ст.ст.130-136
КЗпП України також є безпідставною,
оскільки факт необґрунтованого
завищення зобов'язань позивача в сумі
31528,69 грн. є недоведеним. Разом з тим,
обов'язкова вимога відповідача щодо
списання з балансу товариства квартири
№?17 в будинку №?68 по вул.Широкій у
м.Львові, яка вибула із власності
позивача, є обґрунтованою, оскільки
право власності на вказаний об'єкт
зареєстрований за фізичними особами, а
не за позивачем, а тому відповідно до
приписів п.33 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України №92 від 27
квітня 2000 року, вищевказана квартира
повинна бути вилучена з активів
(списана з балансу) ПрАТ "ЛЛРЗ".

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що під час
проведення ревізії дотримання
законодавства в частині нарахування та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування виявлено, що в порушення
ч.13 ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» нарахування страхових
внесків до Пенсійного фонду України на
фонд заробітної плати окремих
працюючих інвалідів проведено в
розмірі 38,57% від нарахованої зарплати
та 33,2% від нарахованих допомог по
листках непрацездатності замість
належних 8,41%. Внаслідок допущенного
порушення, на думку конролюючого
органу, ПрАТ "ЛЛРЗ" зайво перераховано
внесків на суму 10900 грн.

Відповідно до ч.13 ст.8 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
для підприємств, установ і організацій,
в яких працюють інваліди,
встановлюється у розмірі 8,41 %
визначеної п.1 ч.1 ст.7 вказаного Закону
бази нарахування єдиного внеску для
працюючих інвалідів.

Підставою для застосування ставки у
розмірі 8,41% згідно з п.3.13 розділу III
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України №21-5 від 27 вересня 2010 року, є
завірена копія довідки з акта огляду в
медико-соціальній експертній комісії
про встановлення групи інвалідності.

Таким чином, нарахування роботодавцем
єдиного внеску у розмірі 8,41% із
заробітної плати зазначеної категорії
працівників здійснюється з моменту
встановлення групи інвалідності, але
не раніше одержання підприємством
вищевказаної довідки МСЕК.

Разом з тим, як відображено у Акті
ревізії (арк.37-38 Акту), бухгалтер ПрАТ
"ЛЛРЗ" у своєму письмовому поясненні
від 06 червня 2012 року (додаток №27 до
Акту) вказала, що чотирьом працівникам
нарахування та сплата єдиного внеску
до Пенсійного фонду України
проводилися не за ставкою в розмірі 8,41%
виключно у зв'язку із поданням ними
довідок МСЕК до позивача (роботодавця)
із запізненням.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про незаконність
вимоги контролюючого органу щодо
проведення перерахунку та відповідної
взаємозвірки щодо сум внесків до
Пенсійного фонду України та повернення
(зарахування в рахунок майбутніх
платежів) зайво сплачених коштів в сумі
10900 грн.

Доводи апелянта є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції в цій частині.

Щодо висновків суду першої інстанції
про безпідставність вимоги про
проведення претензійно-позовної
роботи в частині погашення
необґрунтовано завищених зобов'язань
та стягнення з осіб, винних у вказаних
порушеннях, шкоди у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України у
зв'язку з недоведеністю факту
необґрунтованого завищення
зобов'язань позивача в сумі 31528,69 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Ревізією встановлено, що у зв'язку з
недотриманням вимог норм Закону
України "Про здійснення державних
закупівель" визнано переможцем
процедури закупівлі "(35.20.4) Вузли та
деталі для локомотивів залізничних,
трамвайних та рухомого складу (для
модернізації електровозів ВЛ-Пм)" - ТОВ
"ЄВК", конкурсна пропозиція якого не
відповідала вимогам документації
конкурсних торгів, що призвело до
необґрунтованого збільшення
зобов'язань ПрАТ "ЛЛРЗ" на суму 315200 грн.

Зокрема, в акті ревізії зазначено, що
пропозиція ТОВ "ЄВК" не відповідає
кваліфікаційним критеріям,
встановленим п.2.3.1 ч.6 "Кваліфікаційні
критерії до учасників" розділу 3
"Підготовка пропозиції конкурсних
торгів" документації конкурсних
торгів, яка затверджена комітетом з
конкурсних торгів від 31 січня 2012 року, а
саме: учасником не надано
інформаційної довідки про технічні
можливості учасника, наявність
ресурсної та матеріально-технічної
бази, механізмів та обладнання,
необхідних для виконання умов договору
про закупівлю (наявність транспортних
засобів, складських приміщень, інше). В
порушення вимог абз.8 ч.1 ст.30 Закону
України "Про здійснення державних
закупівель" вказані торги не відмінено.

Разом з тим, згідно зі ст.16 Закону
України "Про здійснення державних
закупівель" одним із кваліфікаційних
критеріїв є наявність обладнання та
матеріально-технічної бази. Будь-яких
вимог щодо форми і змісту документу,
який підтверджує відповідність
учасника такому критерію в законі не
передбачено.

В складі пропозиції ТОВ «ЄВК" подано
документ, який свідчить про те, що
учасник буде залучати до виконання
договору підрядні організації, тобто
вимогу щодо відповідності даному
критерію було виконано.

Крім того, з метою уточнення наявності
матеріально-технічної бази в цих
організаціях, Комітет з конкурсних
торгів, у відповідності до ст.28
вказаного Закону, звернувся до ТОВ "ЄВК"
з листом щодо надання відповідних
роз'яснень та отримав обґрунтовану
відповідь.

Відповідно до вимог документації
конкурсних торгів (п. 2.1.) документом, що
підтверджує відповідність учасника
кваліфікаційному критерію є
інформаційна довідка про основних
покупців товару, які є об'єктом
конкурсних торгів за період останніх
2-х років, що підтверджується копіями
договорів.

Вимога підтвердити виконання по
договору в документації відсутня, тому
ТОВ "ЄВК", подавши відповідні документи,
виконало дану кваліфікаційну вимогу, а
тому відсутні правові підстави для
відхилення пропозиції ТОВ "ЄВК" як
учасника торгів.

Підтвердження виконання договору, як
один із кваліфікаційних критеріїв, в
Законі України "Про здійснення
державних закупівель" не передбачено.
Документація конкурсних торгів була
затверджена на засіданні комітету з
конкурсних торгів і повністю
відповідає чинному законодавству.

Таким чином, пропозиція ТОВ "ЄВК"
повністю відповідає встановленим
вимогам та правомірно допущена до
оцінки.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про незаконність
вимоги контролюючого органу про
проведення претензійно-позовної
роботи щодо погашення необґрунтовано
завищених зобов'язань та стягнення з
осіб, винних у вказаних порушеннях,
шкоди у порядку та розмірі,
встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України.

Доводи апелянта в цій частині є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Оскільки постанова Львівського
окружного адміністративного суду від 20
серпня 2013 року у справі №813/1989/13-а в
частині відмови у визнанні нечинною
вимоги контролюючого органу щодо
здійснення коригування в обліку
вартості активів, шляхом списання з
балансу товариства квартири №?17 в
будинку №?68 по вул.Широкій у м.Львові із
врахування вимог п.6 Порядку відчуження
об'єктів державної власності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06 липня 2007 року
№803, не оскаржується в апеляційному
порядку, та в процесі апеляційного
провадження не було виявлено порушень,
допущених судом першої інстанції, які б
призвели до неправильного вирішення
справи в цій частині, тому колегія
суддів вважає недоцільним виходити за
межі апеляційної скарги та переглядати
оскаржувану постанову у вказаній
частині.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу на те, що суд першої інстанції,
задовольняючи вимоги позивача шляхом
визнання нечинними вимог Державної
фінансової інспекції у Львівській
області, не врахував того, що
встановлені ст.ст. 105, 162 КАС України
способи захисту порушеного права не є
вичерпними. Разом з тим, деякі із
встановлених способів захисту
порушеного права носять обмежений
характер і не можуть бути застосовані
при виникненні будь-якого спору у сфері
публічних правовідносин. Так, вимога
про визнання нечинним акта може
стосуватися лише нормативно-правового
акта, а про визнання протиправним -
індивідуального акта. Нечинним
нормативно-правовий акт стає з дати
набрання відповідним рішенням суду
законної сили, а протиправність
індивідуального акта виникає, у разі
набрання рішенням суду про задоволення
адміністративного позову законної
сили, з моменту прийняття такого акта
суб'єктом владних повноважень
(вчинення дії або бездіяльності).
Вимога про визнання протиправним
(недійсним, незаконним, неправомірним,
скасування) індивідуальних актів не
містять різних способів захисту, а є
одним і тим же способом, сформульованим
у різних словесних формах. Таким чином,
у тих випадках, коли предметом спору є
індивідуальний акт, дія або
бездіяльність позовною вимогою за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України має бути визнання
такого акта, дії чи бездіяльності
протиправними (недійсними,
незаконними, неправомірними,
скасування такого акту), а в разі
оскарження нормативно-правового акта -
визнання його нечинним.

Водночас колегія суддів зазначає, що
помилкове застосування такого способу
захисту як визнання акту
індивідуальної дії нечинним не змінює
законності та обґрунтованості
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність оскаржуваних вимог в
частині визнання протиправними
обов'язкових вимог Державної
фінансової інспекції у Львівській
області №05-15м/7122 від 13 вересня 2012 року,
а саме щодо: проведення перерахунку та
відповідної взаємозвірки щодо сум
внесків до Пенсійного фонду України та
повернення (зарахування в рахунок
майбутніх платежів) зайво сплачених
коштів в сумі 10900 грн.; проведення
претензійно-позовної роботи щодо
погашення необґрунтовано завищених
зобов'язань та стягнення з осіб, винних
у вказаних порушеннях, шкоди у порядку
та розмірі, встановленому ст.ст.130-136
КЗпП України, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду,
тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції у Львівській
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року у справі №813/1989/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець М.П.
Кушнерик