Справа № 826/8523/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2014 року № 826/8523/14
приміщення суду за адресою: м. Київ, вул.
Велика Васильківська 81-а
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
управління Міндоходів у місті Києві,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним
та скасування податкових повідомлень -
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі -
позивач, ОСОБА_1) з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві (далі - відповідач-1),
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
(далі-відповідач-2) про визнання
протиправним та скасування податкових
Державного бюджету України через
Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
безпідставно сплачених податкових
сплачені згідно податкових
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідачем-1
протиправно зроблено висновок, що
власник нежитлового приміщення у
багатоквартирному житловому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями з урахуванням
пропорційної частки прибудинкової
території з дати державної реєстрації
прав власності на нерухоме майно. З
огляду на це, відповідачем-1
необґрунтовано винесено податкові
позивач зазначає, що в разі задоволення
позовних вимог до відповідача-1,
сплачена сума за оскаржуваними
податковими повідомленнями-рішеннями
підлягає поверненню.
У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
суд задовольнити позовні вимоги у
Представник відповідача-1 у судовому
засіданні заперечував проти позову,
мотивуючи свої заперечення тим, що
власник нежитлового приміщення у
багатоквартирному житловому будинку
сплачує до бюджету податок за площі під
такими приміщеннями (їх частинами) з
урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, а отже, податкове
повідомлення-рішення прийнято
обґрунтовано та правомірно.
Представник відповідача-1 у судовому
засіданні просив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в
Представник відповідача-2 в судове
засідання не прибув, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
проведення судового засідання. До
матеріалів справи надано заперечення
проти позову, в якому просив відмовити
в задоволенні позову з огляд на
необґрунтованість. Крім цього,
зазначив, що розглядати справу без
участі представника відповідача-2.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи зазначене, суд в судовому
засіданні ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.
Таким чином, суд керуючись ч.6 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України вирішує справу на підставі
наявних в ній доказів.
Вирішуючи спір по суті суд виходив з
ОСОБА_1 набув право власності на об'єкти
нерухомого майна, а саме:
- 1/2 частину нежитлового приміщення
багатоквартирному будинку в розмірі
101,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_2,
- 1/2 частину нежитлового приміщення в
багатоквартирному будинку в розмірі
164,70 кв.м. за адресою АДРЕСА_3,
- 1/2 частину нежитлового приміщення в
багатоквартирному будинку в розмірі
38,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_4.
Право власності позивач на
вищезазначені об'єкти нерухомості
підтверджуються договором дарування
частини нежитлового приміщення від
20.04.2005 року, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за №2659, а
також витягом з Державного реєстру
правочинів від 20.04.2005 №913828, договором
дарування частини нежитлового
приміщення від 25.05.2005 року, посвідченим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
за №3546 та витягом з Державного реєстру
правочинів від 27.05.2005 №1046614, договором
дарування частин нежитлового
приміщення від 27.05.2005, посвідченим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
за №1814, а також витягом з Державного
реєстру правочинів від 27.05.2005 №1046110.
Відповідач - Державна податкова
інспекція у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві є контролюючим органом,
який в розумінні п.п.41.1.1 п.41.1 ст.41
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) контролює податки, які
справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, крім зазначених у
підпункті 41.1.2 цього пункту, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби.
Податковим органом прийняті податкові
повідомлення-рішення:
податкового зобов'язання з податку на
землю з фізичних осіб на загальну суму
податкового зобов'язання з податку на
землю з фізичних осіб на загальну суму
Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54
Податкового кодексу України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо, згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового
кодексу України, нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
контролюючими органами, які видають
платникові до 1 липня поточного року
податкове повідомлення-рішення про
внесення податку за формою,
встановленою у порядку визначеному
статтею 58 цього Кодексу.
У судовому засіданні встановлено, що
19.03.2013 року Державною податковою
інспекцією у Печерському районі м.
Києва ДПС згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54
розділу ІІ та п.286.5 ст.286 розділу XIII
Податкового кодексу України, позивачу
визначена сума податкового
зобов'язання з податку на землю з
фізичних осіб в загальному розмірі 11 087,
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу
України використання земель в Україні
є платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Плата за землю
справляється відповідно до закону.
В пп. 14.1.147 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України встановлено, що плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
Згідно із положеннями Податкового
кодексу України, земельний податок - це
обов'язків платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів (пп. 14.1.72
ст. 14); орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності - це обов'язків платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою (пп.
Відповідно до ст. 269 Податкового
кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.
Власники земельних ділянок - юридичні
та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), які відповідно до закону
набули права власності на землю в
Україні, а також територіальні громади
та держава щодо земель комунальної та
державної власності відповідно;
землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (п. 14.1.34., п.
14.1.73. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу
Статтею 270 Податкового кодексу України
передбачено, що об'єктом плати за землю
є земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні та земельні
частки (паї), які перебувають у
Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України), а
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної ділянки
(п. 288.1 ст. 288 ПК України).
Положенням п. 287.1 ст. 287 Податкового
кодексу України передбачено, що
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.
Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень». (ст.126
Земельного кодексу України)
Згідно ч.4 ст.28-1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державний кадастровий реєстратор, який
здійснив державну реєстрацію
земельної ділянки, після прийняття
рішення про затвердження документації
із землеустрою та надання земельної
ділянки у власність за заявою особи,
яка має право на подання заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо такої земельної ділянки,
в день надходження такої заяви подає до
органу державної реєстрації прав
відповідну заяву в електронній формі,
наявні оригінали електронних
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, або
наявні електронні копії оригіналів
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
виготовлені шляхом сканування таких
документів у паперовій формі. За
результатом розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, поданої державним
кадастровим реєстратором, орган
державної реєстрації прав надсилає
державному кадастровому реєстратору
документи, оформлені за результатом
розгляду такої заяви, та у випадку,
встановленому статтею 18 цього Закону,
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно для їх видачі заявнику.

Отже, право власності та право
постійного користування земельною
ділянкою виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, позивачу на праві
приватної власності належать нежилі
приміщення: 1/2 частина нежитлового
приміщення багатоквартирному будинку
в розмірі 101,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_2,
1/2 частина нежитлового приміщення в
багатоквартирному будинку в розмірі
164,70 кв.м. за адресою АДРЕСА_3, 1/2 частина
нежитлового приміщення в
багатоквартирному будинку в розмірі
38,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_4.

Враховуючи вищенаведені норми чинного
законодавства, колегія суддів вважає,
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що право власності та право
постійного користування земельною
ділянкою виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Водночас відповідачем не надано
доказів того, що позивач є власником,
землекористувачем або орендарем
земельних ділянок, розташованих за
адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, не виконав
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийнятого
ним оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

За таких підстав суд приходить до
висновку, що податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 11.06.2012 № та від 01.04.2013
№ є неправомірним та підлягає
скасуванню.

Оскільки позивачем вже було сплачено
суми за спірними податковими
повідомленнями-рішеннями відповідно
до платіжних доручень від 05.10.2012
№Р24А111378 (сума 7500 грн.) та
фіскального чеку від 20.03.2013 №9826 (сума
6970,54 грн.), враховуючи попередні
висновки суд приходить до висновку про
задоволення позовної вимоги про
стягнення з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
(01001, м. Київ, вул. Терещенківська 11-а) на
користь ОСОБА_1 (01014, АДРЕСА_1) суму
безпідставно сплачених податкових
зобов'язань в розмірі 14470,54 грн., що були
сплачені згідно податкових
повідомлень-рішень від 11.06.2012 № і
від 01.04.2013 №.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111,112, 121, 122-143, 151-154,
158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 11.06.2012 №

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 01.04.2013 №

Стягнути з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
(01001, м. Київ, вул. Терещенківська 11-а) на
користь ОСОБА_1 (01014, АДРЕСА_1) суму
безпідставно сплачених податкових
зобов'язань в розмірі 14470,54 грн., що були
сплачені згідно податкових
повідомлень-рішень від 11.06.2012 № і
від 01.04.2013 №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку за правилами, встановленими
ст.ст.185-187 цього Кодексу.

Суддя
О.А. Соколова