Справа № 2а-1670/509/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/64595/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Полтавської
області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.04.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012 р.

у справі № 2а-1670/509/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Клуб спортивних
єдиноборств «Легіон»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Клуб спортивних
єдиноборств «Легіон» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - відповідач) про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.04.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 18.01.2012 р.
№/137 та №/138, а також стягнуто
з Державного бюджету України на
користь позивача 760,44 грн. судового
збору.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
взаємовідносин з ПП
«Кремнафтагазтрейд» за грудень 2010 року
у зв'язку з наданням неповного
пояснення та документального
підтвердження на запит податкового
органу від 10.11.2011 р. №43874/10, про що
складено акт від 23.12.2011 р. №8681/23-209/23561646,
яким встановлено порушення позивачем
вимог п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до заниження
податку на прибуток за ІV квартал 2010
року на 33 990,00 грн. та п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податку на додану вартість
за грудень 2010 року на 26 845,50 грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 18.01.2012 р.
№/137, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 42 487,50 грн., з яких 33 990,00 грн.
за основним платежем та 8 497,50 грн.
штрафних (фінансових) санкцій та
№/138, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 33 556,88 грн., з яких 26
845,50 грн. за основним платежем та 6 711,38
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про те, що позивачем включено до складу
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість вартість
товарів (робіт, послуг), отриманих від
ПП «Кремнафтагазтрейд» за нікчемним
правочином, оскільки декларація
останнього за грудень 2010 року містить
нульові показники, а також згідно
інформації, викладеної в акті
камеральної перевірки податкової
декларації з податку на додану
вартість контрагента, дане
підприємство інформації на письмові
запити податкового органу не надає та
за юридичною адресою не знаходиться.

Крім того, контролюючий орган в акті
перевірки зазначив, що у контрагента
позивача відсутні необхідні умови для
результатів відповідної господарської
діяльності та її економічної
доцільності, відсутні технічний
персонал, основні фонди, виробничі
активи, складські приміщення і
транспортні засоби.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість по господарським
операціям з придбання товарів (робіт,
послуг) у ПП «Кремнафтазагтрейд».

Як вбачається з матеріалів справи, у
перевіряємий період позивач мав
господарські взаємовідносини з ПП
«Кремнафтагазтрейд», з яким уклав
договори про надання рекламних послуг
від 31.03.2010 р. №03/10-р, від 15.12.2010 р. №01/11-р.,
за змістом яких ПП
«Кремнафтагазтрейд» (рекламіст)
зобов'язався надати позивачу
(рекламодавець) рекламні послуги по
розповсюдженню інформації про
підприємство та продукцію і послуги, що
ним реалізуються.

Відповідно до умов договорів види
засобів доведення реклами до
споживачів, місце та конкретні строки
надання рекламних послуг, а також їх
вартість обговорюються та
визначаються в протоколах погодження
ціни, які є невід'ємною частиною
договору.

Згідно протоколу №9 погодження
договірної ціни до договору №03/10-р,
ПП «Кремнафтагазтрейд»
зобов'язалось надати позивачу рекламні
послуги на загальну суму 46 125,00 грн. (у
т.ч. ПДВ).

Згідно із п. 6.1 вказаного договору
рекламодавець здійснює 100 % попередню
оплату вартості послуг по договору на
підставі виставленого рахунку шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок рекламіста. 02.12.2010 р. ПП
«Кремнафтагазтрейд» виставило
позивачу рахунок №249-1 на суму 46 125,00 грн.
(у т.ч. ПДВ) для оплати рекламних послуг
згідно з договору №03/10-р.

02.12.2010 р. платіжним дорученням №417
позивач сплатив ПП
«Кремнафтагазтрейд» 46 125,00 грн. та
отримав податкову накладну від 02.12.2010 р.
№02123.

На виконання умов договору від 15.12.2010 р.
№01/11-р., відповідно до акту
прийому-передачі виконаних робіт до
даного договору ПП
«Кремнафтагазтрейд» зобов'язалось
надати рекламні послуги на загальну
суму 121 325,70 грн. (у т.ч. ПДВ), до якої
входить і попередня оплата по рахунку
№271-1 на суму 104 565,00 грн. (у т.ч. ПДВ) за
рекламні послуги по виготовленню і
розповсюдженню інформації про товари
(роботи, послуги).

Факт отримання рекламних послуг на
загальну суму 104 565,00 грн.,
підтверджується актом приймання-здачі
виконаних робіт (послуг) від 31.12.2010 р. до
договору №03/10-р. Оплата даних послуг
підтверджується платіжним дорученням
від 16.12.2010 р. №446.

16.12.2010 р. ПП «Кремнафтагазтрейд»
виписало податкову накладну №16123 на
загальну суму 104 565,00 грн.

За результатом виконання вказаних
договірних відносин позивачем
включено до складу податкового кредиту
грудня 2010 року суму податку на додану
вартість у розмірі 25 1155,00 грн.,
сплачену у ціні придбаних у
контрагента послуг та складу валових
витрат ІV кварталу 2010 року витрати у
розмірі 125 575,00 грн.

Крім того, між позивачем та ПП
«Кремнафтагазтрейд» було укладено
договір поставки товарів (кімоно 160,
кімоно 165, кімоно 176 та два м'ячі) на
загальну суму 3 948,00 грн. (у т.ч. ПДВ), за
результатом виконання якого,
контрагентом було поставлено придбані
товари та виписано податкову накладну
від 02.12.2010 р. №02122. Оплата придбаного
товару проведена позивачем згідно
платіжного доручення від 02.12.2010 р. №248.

За договором від 16.12.2010 р., укладеним між
позивачем та ПП «Кремнафтагазтрейд»,
позивачу було поставлено товари (мішок
бокс, 1м кирза 2 шт.; мішок бокс, 1,2м кирза
2 шт.; мішок бокс, 1м хлопок 2 шт.; лапа
велика 1 шт., лапа мала 1 шт.; кімоно 176 1
шт.) на загальну суму 6 435,00 грн. (у т.ч.
ПДВ). Придбаний позивачем товар
оплачений платіжним дорученням від
16.12.2010 р. №447, на що контрагентом
виписано податкову накладну від 16.12.2010
р. №16122.

За результатом вказаних договорів
позивачем включено до складу валових
витрат витрати понесені у зв'язку з
придбанням вказаного товару у розмірі 8
652,50 грн. та до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість, сплачену у ціні придбаного
товару у розмірі 1 730,50 грн.

Щодо доводів податкового органу про
заниження позивачем податку на
прибуток на 33 990,00 грн., колегія суддів
погоджується з висновками попередніх
судових інстанцій стосовно їх
безпідставності з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст. 5 вказаного Закону
встановлено, що до складу валових
витрат включаються: суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із нормою абз. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Отже, виходячи з положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», до складу валових витрат
включаються будь-які витрати, які
пов'язані з господарською діяльністю
платника податку та підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі не
дозволяється (п.5.10 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»).

З огляду на встановлення судами
попередніх інстанцій факту
документального підтвердження витрат
позивача понесених у рамках здійснення
господарської діяльності з ПП
«Кремнафтагазтрейд», а також
використання придбаних товарів (робіт,
послуг) підприємством у власній
господарській діяльності, податковим
органом безпідставно донараховано
податкові зобов'язання з податку на
прибуток.

Також колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
правомірності формування позивачем
податкового кредиту по податковим
накладним, отриманим від
ПП «Кремнафтагазтрейд» у розмірі
26 845,50 грн.

Так, відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 вказаної статті не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п. 7.2.6
цього пункту).

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкової накладної, виданої йому
підприємством-контрагентом,
оформленої з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Підпунктом 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток чи комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Закону України «Про
податок на додану вартість»,
підтверджено відповідними податковими
накладними, що виписані контрагентом
зареєстрованим платником податку на
додану вартість.

Отже, відповідачем не наведено жодних
доводів та не надано будь-яких доказів,
які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість включення позивачем
до складу податкового кредиту спірної
суми податку по господарським
операціям з ПП «Кремнафтогазтрейд».

Крім того, висновок податкового органу
про те, що у контрагента позивача
відсутні необхідні умови для
здійснення такої господарської
діяльності та відсутність його за
місцезнаходженням, а також
недекларування ним податкових
зобов'язань спірного періоду, свідчить
про відсутність у позивача права на
включення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
та формування складу валових витрат є
помилковим з огляду на те, що податкове
законодавство, чинне на час виникнення
спірних правовідносин, не ставило у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту та
валових витрат від податкового обліку
(стану) інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання визначення складу податкового
кредиту та валових витрат поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
протиправність спірних податкових
повідомлень-рішень та наявність
підстав для їх скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 11.04.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.09.2012 р. у
справі № 2а-1670/509/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.