Справа № 808/9876/13-а
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року 12 год. 15 хв.Справа №
808/9876/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.

при секретарі Горбовій І.С.

за участю:

представника позивача Денисенко А.В.

представника відповідача Перегуда О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Запоріжжі
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «САВ - Дістрибьюшн»

до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Запорізькій області

про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "САВ-Дістрибьюшн"
(далі позивач, ТОВ "САВ-Дістрибьюшн")
звернулось до Запорізького окружного
адміністративного суду із позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Запорізькій області (далі
відповідач), в якому просило суд
наступне: визнати протиправним та
скасувати наказ відповідача № 298 від
06.11.2013 про проведення позапланової
перевірки позивача на підставі листа
Генеральної прокуратури України за №
07/1/3-16314-13 від 21.10.2013, звернення народного
депутата України Бойка В.Б. від 11.10.2013 за
№ 216к та листа Держспоживінспекції
України від 05.11.2013 за №5090-2-7/6; визнати
протиправними дії відповідача по
проведенню позапланової перевірки
позивача на підставі Генеральної
прокуратури України від 21.10.2013 за №
07/1/3-16314-13, звернення народного депутата
України Бойка В.Б. від 11.10.2013 за № 216к та
листа Держспоживінспекції України від
05.11.2013 за №5090-2-7/6; визнати протиправними
і скасувати проекти рішень та рішення
про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів № 000067 від
28.11.2013, прийняті на підставі акту
перевірки характеристик продукції №
000132 від 06.11.2013; визнати протиправним і
скасувати протокол про виявлене
порушення вимог ст. 44 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції" та ст. 15
Закону України "Про загальну
безпечність нехарчової продукції" №
000069 від 11.11.2013; скасувати постанову про
накладення штрафних санкцій № 000072 від
18.11.2013.

16 квітня 2014 року позивач подав до
Запорізького окружного
адміністративного суду уточнений
адміністративний позов в якому зменшив
розмір позовних вимог та просить суд
скасувати постанову відповідача про
накладення штрафних санкцій № 000072 від
18.11.2013.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що висновки
відповідача, викладені ним у акті
перевірки № 000132 від 06.11.2013 про
розповсюдження ТОВ "САВ-Дістрибьюшн"
продукції, на якій відсутній та
неналежно застосований Національний
знак відповідності, ґрунтуються лише
на припущеннях відповідача, а не на
належних об'єктивних та достовірних
доказах. А тому, вважає позивач,
прийнята на підставі цього акту
перевірки постанова про накладення
штрафних санкцій № 000072 від 18.11.2013
підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, надали суду
пояснення аналогічні викладеним у
позові та просив задовольнити позов у
повному обсязі скасувати - постанову
відповідача про накладення штрафних
санкцій № 000072 від 18.11.2013.

Представник відповідача позов не
визнав та просив суд відмовити у
задоволенні позову. Під час надання
суду пояснень та у своїх письмових
запереченнях на позов представник
відповідача обґрунтував свою позицію
висновками акту перевірки № 000132 від
06.11.2013, вважає, що оскаржувана позивачем
постанова № 000072 від 18.11.2013 була
прийнята відповідачем цілком
правомірно, у спосіб та порядок,
визначені чинним законодавством, а
відтак не підлягає скасуванню.

Вислухавши пояснення представників
сторін, вивчивши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, перевіривши
їх наявними у справі доказами, суд
з'ясував наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції" № 2735-VI
від 02.12.2010 (далі Закон № 2735-VI),
повноваження та порядок діяльності
органів ринкового нагляду, права та
обов'язки їх посадових осіб, які
здійснюють ринковий нагляд,
встановлюються цим Законом, Законами
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції", "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності" та
іншими законами України.

Згідно п. 1, пп. 1 п. 3, п. 7 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України № 465/2011 від
13.04.2011 (далі Положення № 465/2011), Державна
інспекція України з питань захисту
прав споживачів (Держспоживінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України (далі - Міністр).

Держспоживінспекція України входить
до системи органів виконавчої влади і
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів. Держспоживінспекція
України є спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів.

Основними завданнями
Держспоживінспекції України є
реалізація державної політики у
сферах: державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів і рекламу в цій сфері;
державного ринкового нагляду;
державного нагляду за додержанням
технічних регламентів, стандартів,
норм і правил. Держспоживінспекція
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Отже, у даному випадку відповідач є
органом, уповноваженим здійснювати
державний контроль за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів та, згідно з пп. 1 п. 6
Положення №465/2011, для виконання
покладених на нього завдань має право у
встановленому порядку, зокрема,
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, додержання правил
торгівлі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, п. 4, 6, 11 ч. 1 ст. 11,
пп. 1, 3-6 ч. 1 ст. 15, п. 2 ч. 1 ст. 22, ч. 1-4, 6 ст. 23
Закону №2735-VI, метою здійснення
ринкового нагляду є вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
з відповідним інформуванням про це
громадськості щодо продукції, яка при
її використанні за призначенням або за
обґрунтовано передбачуваних умов і при
належному встановленні та технічному
обслуговуванні становить загрозу
суспільним інтересам чи яка в інший
спосіб не відповідає встановленим
вимогам.

З метою здійснення ринкового нагляду
органи ринкового нагляду в межах сфер
їх відповідальності: проводять
перевірки характеристик продукції, в
тому числі відбирають зразки продукції
та забезпечують проведення їх
експертизи (випробування); приймають у
випадках та порядку, визначених цим
Законом, рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів,
здійснюють контроль стану виконання
суб'єктами господарювання цих рішень;
вживають у порядку, визначеному цим та
іншими законами України, заходів щодо
притягнення до відповідальності осіб,
винних у вчиненні порушень вимог цього
Закону та встановлених вимог.

Посадові особи, які здійснюють
ринковий нагляд, мають право: проводити
у випадках і порядку, визначених цим
Законом, документальні перевірки та
обстеження зразків продукції,
відбирати зразки продукції і
забезпечувати проведення їх
експертизи (випробування); вимагати від
суб'єктів господарювання надання
документів і матеріалів, необхідних
для здійснення ринкового нагляду,
одержувати копії таких документів і
матеріалів; вимагати від посадових
осіб суб'єктів господарювання та
фізичних осіб - підприємців надання у
погоджений з ними строк усних чи
письмових пояснень з питань, що
виникають під час проведення перевірок
і вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів; складати акти перевірок та
застосовувати в установленому законом
порядку штрафні санкції до суб'єктів
господарювання за порушення вимог
цього Закону, Закону України "Про
загальну безпечність нехарчової
продукції" та встановлених вимог;
складати на основі актів перевірок
протоколи про адміністративні
правопорушення у сфері здійснення
ринкового нагляду та розглядати справи
про відповідні адміністративні
правопорушення згідно із законом
України.

Органи ринкового нагляду проводять
планові та позапланові перевірки
характеристик продукції. Планові
перевірки характеристик продукції
проводяться у розповсюджувачів цієї
продукції, а позапланові, - у
розповсюджувачів та виробників такої
продукції. Під час таких перевірок
перевіряються характеристики лише
того виду продукції, що є предметом
перевірки. Перевірка характеристик
продукції може бути невиїзною (за
місцезнаходженням органу ринкового
нагляду) або виїзною.

Крім того, згідно з Переліком органів
державного ринкового нагляду та сфер
їх відповідальності, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№573 від 01.06.2011, Держспоживінспекція
здійснює нагляд, зокрема, у сфері
низьковольтного електричного
обладнання та електрообладнання
побутового призначення;
електромагнітної сумісності
обладнання; мийних засобів; безпеки
машин та устаткування.

Судом з'ясовано, що на підставі наказу
№298 від 06.11.2013 та направлення на
проведення перевірки №155-пр від 06.11.2013
фахівцями відповідача була проведена
позапланова виїзна перевірка позивача,
за результатами якої складено акт
перевірки характеристик продукції
№000132 від 06.11.2013 (далі акт перевірки).
Так, згідно акту, відповідачем під час
перевірки були виявлені факт
розповсюдження продукції, зазначеної в
п. 1-3 акту перевірки, без нанесення
Національного знаку відповідності в
маркуванні (пакуванні). Разом з цим,
позивачем під час перевірки не були
надані накладні та договори на
поставку продукції. Зазначені факти на
думку відповідача, згідно акту
перевірки, свідчать про порушення
позивачем вимог Технічних регламентів,
затверджених постановами Кабінету
Міністрів України №785 від 29.07.2009 та №1149
від 29.10.2009, а також вимог Закону №2735-VI.

Враховуючи викладені положення та
обставини, а також те, що перевірку
проведено з питань відповідності
продукції, що реалізується позивачем,
Технічним регламентам безпеки у
зазначених сферах, суд приходить до
висновку, що таку перевірку
відповідачем проведено на підставі, у
межах повноважень та спосіб, що
передбачені чинним законодавством.

11 листопада 2013 року відповідачем
складено протокол №000069 про виявлені
порушення вимог статті 44 Закону
України "Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції" та ст.
15 "Про загальну безпечність нехарчової
продукції".

Як свідчить наявна у матеріалах справи
копія протоколу №000069 від 11.11.2013, цей
протокол констатує факт виявлених під
час перевірки порушень та по суті є
додатковим засобом фіксації таких
обставин. Будь-якого обов'язкового
характеру протокол не має,
відповідальності та санкції на
позивача не покладає.

Необхідно вказати, що при підписанні
вказаного протоколу представником
позивача надано пояснення, що
зауваження вказані в акті перевірки
будуть усунуті, товар знятий з
реалізації і повернутий постачальнику.

Також, відповідачем прийнято проекти
рішень про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів, а саме:
відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону №2735-VI,
поставлено вимогу вжити заходи щодо
приведення продукції (пункти 1-2 акту
перевірки), яка надається на ринку, у
відповідність із встановленими
вимогами; відповідно до ч. 5 статті 30
Закону №2735-VI, надання продукції (пункти
1-3 акту перевірки) на ринку тимчасово
забороняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України
№2735-VI, у разі якщо органом ринкового
нагляду встановлено, що неналежно
застосовано Національний знак
відповідності, не нанесено
Національний знак відповідності, якщо
його нанесення передбачено технічним
регламентом на відповідну продукцію,
не складено декларацію про
відповідність, якщо її складання
передбачено технічним регламентом на
відповідну продукцію, декларацію про
відповідність складено з порушенням
встановлених вимог або органу
ринкового нагляду не надано чи надано
технічну документацію на відповідну
продукцію не в обсязі, передбаченому
технічним регламентом, орган ринкового
нагляду невідкладно вимагає від
відповідного суб'єкта господарювання
вжити протягом визначеного строку
заходів щодо приведення такої
продукції у відповідність із
встановленими вимогами.

Частина 5 ст. 30 Закону №2735-VI передбачає,
що тимчасова заборона надання
продукції на ринку застосовується
органами ринкового нагляду у разі
прийняття ними рішення про: 1) відбір
зразків продукції для проведення їх
експертизи (випробування) - на строк
проведення експертизи (випробування); 2)
приведення продукції у відповідність
із встановленими вимогами - на строк
дії відповідного обмеження.

Проект рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
не є для суб'єкта господарювання
обов'язковим і його не виконання не
тягне застосування відповідальності.

18.11.2013 на підставі акту перевірки
відповідачем винесено постанову №000072
про накладення на позивача штрафних
санкцій в розмірі 4250 грн.

Судом з'ясовано, що підставою для
прийняття оскаржуваної постанови були
факти розповсюдження позивачем
продукції (комп'ютерної та побутової
техніки) без Національного знаку
відповідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
"Про захист прав споживачів", споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт;
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; позначку
про наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності; дату
виготовлення; відомості про умови
зберігання; гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

За приписами ч. 2, п. 3 ч. 4 ст. 13, ч. 1, ст. 33
Закону України "Про стандарти, технічні
регламенти та процедури оцінки
відповідності", відповідність введених
в обіг в Україні продукції, процесів та
послуг технічним регламентам є
обов'язковою. Вимоги технічних
регламентів поширюються на товари
вітчизняного та іноземного походження
незалежно від їх походження.

Кабінет Міністрів України визначає
зразок (опис) та затверджує правила
застосування національного знака
відповідності, що використовується для
засвідчення відповідності технічним
регламентам. Національний знак
відповідності, визначений у технічному
регламенті, застосовується до всієї
продукції, яка є об'єктом та відповідає
вимогам цього технічного регламенту.

Відповідно до пунктів 1, 2 Правил
застосування національного знака
відповідності, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№1599 від 29 листопада 2001 року,
національний знак відповідності (далі
знак відповідності) засвідчує
відповідність позначеної ним
продукції вимогам технічних
регламентів, які поширюються на неї.

Знак відповідності наноситься тільки
на ті види продукції, опис яких
міститься в технічних регламентах. При
цьому нанесення знака відповідності є
обов'язковим.

Відповідно до п. 19 Технічного
регламенту №785, Національний знак
відповідності наносять на апаратуру
або на табличку з її технічними даними
згідно з правилами застосування
національного знака відповідності,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 29.11.2011 за №1599.

У разі коли його нанесення на апаратуру
неможливе або невиправдане через її
конструкцію, національний знак
відповідності повинен бути нанесеним
на пакування, якщо таке наявне, та на
супровідні документи.

З аналізу даної норми вбачається, що
нанесення Національного знака
відповідності можливе двома способами:
1) нанесення на апаратуру, та 2)
нанесення на пакування, якщо таке
наявне, та на супровідні документи. Суд
зазначає, що другий спосіб нанесення
Національного знака відповідності не
являється альтернативним, а визначає
обов'язок нанесення маркування на
пакування та на супровідні документи
одночасно.

Крім того, згідно з пунктами 7, 10, 11
Технічного регламенту №1149, перед
введенням в обіг на електрообладнання
повинен бути нанесений національний
знак відповідності, який підтверджує
відповідність електрообладнання
вимогам цього Технічного регламенту,
включаючи виконання процедури оцінки
відповідності (внутрішній контроль
виробництва) згідно з додатком 3 до
цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності має
відповідати вимогам, наведеним у
додатку 4 до цього Технічного
регламенту. Національний знак
відповідності наноситься виробником
чи уповноваженим представником
виготовлювача продукції в Україні на
кожний виріб електрообладнання або,
якщо це неможливо, на пакування,
інструкцію або документ, в якому
визначені гарантійні зобов'язання, у
спосіб, що забезпечує його видимість,
розбірливість та незмивність.

Нанесення на електрообладнання
будь-якого іншого маркування, здатного
ввести в оману щодо значення та форми
національного знака відповідності,
забороняється.

Під час проведення перевірки 06.11.2013
відповідачем були виявлені факти
розповсюдження позивачем продукції
без Національного знаку відповідності,
а також відсутності у маркуванні
техніки та її супровідній документації
відомостей про найменування і адресу
виробника та найменування і адресу
постачальника (резидента), чим порушено
положення Закону №2735-VI, Технічних
регламентів №785 та №1149.

Згідно з ч. 5 ст. 8, п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону
України №2735-VI, суб'єкти господарювання
зобов'язані надавати на вимогу органів
ринкового нагляду документацію, що дає
змогу ідентифікувати: будь-який суб'єкт
господарювання, який поставив їм
відповідну продукцію; будь-який суб'єкт
господарювання, якому вони поставили
відповідну продукцію.

До розповсюджувача застосовуються
штрафні санкції у разі: розповсюдження
продукції, на якій відсутній
національний знак відповідності, якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, - у розмірі
від ста п'ятдесяти до двохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від двохсот до трьохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Позивач стверджує, що маркування
Національним знаком було здійснено на
пакуванні та супровідних документах,
через неможливість нанесення такого
маркування безпосередньо на саму
продукцію, що передбачено пунктом 10
Технічного регламенту №1149, відповідно
до якого національний знак
відповідності наноситься виробником
чи уповноваженим представником
виготовлювача продукції в Україні на
кожний виріб електрообладнання або,
якщо не неможливо, на пакування,
інструкцію або документ, в якому
зазначені гарантійні зобов'язання, у
спосіб, що забезпечує його видимість,
розбірливість та незмивність.

Твердження представника позивача
стосовно неможливості нанесення
маркування безпосередньо на саму
продукцію не відповідає обставинам
справи, оскільки спростовується
наявним в матеріалах справи
повідомленням від 21.11.2013 про виконання
рішення про вжиття обмежувальних
заходів, де зазначено, що продукція
приведена у відповідність, шляхом
нанесення додаткового маркування
безпосередньо на саму продукцію.

На підтвердження наявності маркування
Національним знаком відповідності на
продукції, позивачем надано суду
фото-докази по продукції, визначеної в
п. 1-2 акта перевірки.

Дослідивши дані фотокартки, суд
зазначає, що на фото наданих
представником позивача відсутні
помітки дати маркування та здійснення
зйомки. Також, суду представником
відповідача надано фотокартки
комп'ютерної та побутової техніки з
відсутнім маркуванням Національним
знаком відповідності. Тому, враховуючи
пояснення наявні у протоколі №000069 від
11.11.2013, повідомлення від 21.11.20103 про
виконання рішення, наведені вище
обставини, то надані представником
позивача фото не можуть бути прийняті
судом в якості належного доказу.

Відповідно до пунктів 13, 23, 24, 27
Технічного регламенту №785,
відповідність апаратури основним
вимогам повинна підтверджуватися
декларацією про відповідність,
складеною виробником або
уповноваженим представником.

Виробник або уповноважений
представник повинен зберігати
декларацію про відповідність не менш
як 10 років після дати випуску останньої
одиниці апаратури.

У разі коли виробник не є резидентом
України та не має свого уповноваженого
представника в Україні, зобов'язання
щодо збереження технічної
документації та декларації про
відповідність покладається на особу,
яка ввела апаратуру в обіг. Кожна
одиниця апаратури повинна бути
ідентифікована стосовно типу, партії,
серійного номера та будь-якої іншої
інформації, яка надає можливість
ідентифікувати апаратуру. Кожна
одиниця апаратури повинна
супроводжуватися інформацією про
найменування та адресу виробника і,
якщо він не є резидентом України, -
найменування та адресу уповноваженого
представника, а у разі, коли
уповноважений представник відсутній, -
найменування та адресу імпортера.
Інформація, необхідна для застосування
апаратури за призначенням, повинна
міститися в інструкціях, якими
супроводжується апаратура.

Згідно з пунктами 7, 10, 11 Технічного
регламенту №1149, перед введенням в обіг
на електрообладнання повинен бути
нанесений національний знак
відповідності, який підтверджує
відповідність електрообладнання
вимогам цього Технічного регламенту,
включаючи виконання процедури оцінки
відповідності (внутрішній контроль
виробництва) згідно з додатком 3 до
цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності має
відповідати вимогам, наведеним у
додатку 4 до цього Технічного
регламенту. Національний знак
відповідності наноситься виробником
чи уповноваженим представником
виготовлювача продукції в Україні на
кожний виріб електрообладнання або,
якщо це неможливо, на пакування,
інструкцію або документ, в якому
визначені гарантійні зобов'язання, у
спосіб, що забезпечує його видимість,
розбірливість та незмивність.

Нанесення на електрообладнання
будь-якого іншого маркування, здатного
ввести в оману щодо значення та форми
національного знака відповідності,
забороняється.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

За приписами частини 4 статті 70 КАС
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Згідно частини 1, 2 ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими, а
тому у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
А.В. Сіпака