Справа № 573/2206/14-а
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №573/2206/14-а
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 року
м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду
Сумської області Черкашина М. С.,
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного Фонду України в
Білопільському районі про зобов'язання
нарахувати недоплачену щомісячну
державну соціальну допомогу та
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду,

В С Т А Н О В И Л А:

02 березня 2010 року позивачка звернулась
до суду з адміністративним позовом до
відповідача, мотивуючи свої вимоги тим,
що вона має статус дитини війни і
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
щомісячно, починаючи із січня 2006 року,
має право на отримання соціальної
грошової допомоги у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. Але
всупереч вимогам Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп та від 22 травня
2008 року №10/рп, управління Пенсійного
Фонду України в Білопільському районі
перерахунок її пенсії в період часу з 01
січня 2009 року по 31 грудня 2009 року не
здійснило. А тому позивачка звернулась
до суду з позовом до відповідача про
зобов'язання до здійснити перерахунок
її пенсії згідно діючого законодавства
за вказаний період.

Ухвалою Білопільського районного суду
Сумської області від 30 жовтня 2014 року
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача нарахувати недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
«Дітям війни» за період із 01 січня 2009
року по 01 березня 2009 року включно та
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду залишено без
розгляду .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не
з'явилась, хоча належним чином
повідомлялась про день, час та місце
розгляду справи. Про причини неявки не
повідомила.

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився, надав суду
письмове заперечення проти позову, в
якому зазначено, що позивачка має
статус дитини війни і відповідно до
положень ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
право на пенсію, підвищену на 30% від
мінімальної пенсії за віком, але, як
видно, зі змісту дана норма закону не
передбачає, яким саме органом, за
рахунок яких коштів і джерел, та в якому
процедурному порядку здійснюється
призначення і виплата підвищення
пенсії. Проте, відповідно до ст. 7
зазначеного Закону, якою передбачений
механізм цих виплат, фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України,
який затверджує Верховна Рада України,
а не з бюджету Пенсійного фонду
України, який затверджує Кабінет
Міністрів України. У 2009 році до
видаткової частини Державного бюджету
України законодавцем закладено
виплату підвищення до пенсії особам, що
мають статус дитини війни у
фіксованому розмірі, вказаному у
постанові Кабінету міністрів України
№530. Відповідно до ст. 19 конституції
України органи державної влади, до яких
відноситься пенсійний фонд України,
його органи та посадові особи,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцію та законами
України. Оскільки, за рахунок інших
джерел фінансування державна
соціальна підтримка дітей війни не
здійснюється, то для стягнення даних
сум з коштів Пенсійного фонду України
відсутні правові підстави, Тому
відповідач вважає, що діяв без
будь-яких порушень законодавства.

Також, у вищевказаному запереченні
представник відповідача просив
розглянути справу в його відсутність.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі сторін за
наявними в матеріалах справи доказами
в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка має
статус дитини війни, що
підтверджується пенсійним
посвідченням.

Статтею 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"(в
редакції Закону від 18 листопада 2004
року, що набрав чинності 1 січня 2006 року)
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до положень ст. 7 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни"фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про
соціальний захист дітей
війни"передбачено, що державні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
права і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Законом України "Про Державний бюджет
на 2009 рік" дію ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України
"Про Державний бюджет на 2009 рік" розміри
державних соціальних гарантій на 2009
рік, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом та нормативно - правовими
актами Кабінету Міністрів України.

Відповідним Законом, який встановлює
доплату до пенсії дітям війни є Закон
України "Про соціальний захист дітей
війни". Таким чином, виходячи із
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру щомісячної державної
соціальної допомоги за період з 01.01.2009
року територіальні органи Пенсійного
фонду України у 2009 році повинні діяти у
відповідності з приписами діючої норми
с. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

Щодо розміру мінімальної пенсії за
віком, з якого необхідно рахувати
підвищення пенсії дітям війни у
розмірі 30%, суд приходить до наступних
висновків.

Так, ч. 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. При цьому мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
частиною першою цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" є
єдиним законодавчим актом, який
визначає розмір мінімальної пенсії за
віком, та зважаючи на позицію
Європейського Суду з прав людини,
відповідно до якої держава не може
посилатись на відсутність певного
нормативного акту, який визначає
механізм реалізації прав та свобод
громадян, закріплених у конституційних
та інших актах, а громадяни повинні
мати змогу покладатися на взяті
державою зобов'язання, навіть якщо такі
зобов'язання містяться у законодавчому
акті, який загалом не має автоматичної
прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Offise (Case 47/74 van Duyn
v. Home Offise), суд вважає за можливе
застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"для
розрахунку зазначеного підвищення
дітям війни. Крім того, в даному випадку
мінімальний розмір пенсії за віком
використовується не для визначення
розміру будь-якої пенсії, а лише як
розрахункова величина для визначення
розміру щомісячної доплати,
передбаченої Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
оскільки цей Закон передбачає в якості
критерію визначення розміру
щомісячної доплати до пенсії саме із
розрахунку мінімальної пенсії за
віком, що не суперечить вимогам ч. 3 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Посилання відповідача на законодавчу
неврегульованість питання щодо
механізму виплати доплати до пенсії,
передбаченої Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", суд
вважає хибними виходячи з наступного.

Статтею 61 Конституції України
передбачено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 8 КАС України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

Також, суд відхиляє доводи відповідача
щодо невизначеності на законодавчому
рівні питання відносно органу, на який
покладено обов'язок здійснення виплат
підвищення до пенсії особам, які мають
статус дитини війни.

Крім того, Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №1212001 і здійснює свої
повноваження на підставі п. 15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню
та виплаті доплати до пенсії позивача,
передбаченої ст. 6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни",
покладено на управління Пенсійного
Фонду України у Білопільському районі,
за місцем проживання останнього.

Крім того, суд вважає безпідставним
посилання відповідача на відсутність
коштів щодо забезпечення виплат
зазначеної доплати до пенсії.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

За змістом ч. 1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Законом України "Про соціальний захист
дітей війни"реалізовано конституційне
право на соціальний захист громадян,
які мають статус "дитини війни", серед
яких їм надано право на отримання 30%
доплати до пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Згідно абз. 1 п. 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 1 березня
2002 року за №1212001 Пенсійний фонд України
є центральним органом виконавчої
влади.

Відповідно до зазначеного Положення на
Пенсійний фонд України покладено
обов'язок щодо призначення пенсії;
підготовки документів для її виплати;
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30 квітня
2002 року за №8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням -забезпечення
призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та
виплаті доплати до пенсії, яка
передбачена Законом України "Про
соціальний захист дітей війни",
покладено саме на органи Пенсійного
фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади -Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд вважає, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Виходячи із системного аналізу
приписів Конституції України та
наведених нормативно-правових актів,
суд вважає безпідставними посилання
відповідача на відсутність коштів, як
на обґрунтування правомірності
невиконання своїх зобов'язань перед
позивачем.

Крім того, відповідачем, в порушення ч. 2
ст. 71 КАС України не доведено та не
надано суду доказів щодо вчинення
будь-яких дій для забезпечення
виконання покладеного на нього
обов'язку щодо нарахування та виплати
позивачу доплати до пенсії у розмірі 30%
від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача,
який не вчинив жодної дії щодо їх
отримання для забезпечення виконання
своїх зобов'язань або невиконання
іншим органом виконавчої влади свого
обов'язку щодо виділення коштів на
здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1
соціальна грошова допомога у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком в період
часу з 02 березня 2009 року по 31 грудня 2009
року включно добровільно не
нараховувалась і не виплачувалась.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі здійснити
перерахунок пенсії позивачці ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком виходячи з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за період часу з
02 березня 2009 року по 31 грудня 2009 року
включно з урахуванням виплачених
коштів.

Виходячи зі змісту позову та для
повного захисту прав позивачки, за
захистом яких вона звернулась до суду,
суд вважає необхідним на підставі ч. 2
ст. 11 КАС України, вийти за межі
позовних вимог та визнати протиправною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
по не виконанню приписів ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" в період часу з 02 березня 2009 року
по 31 грудня 2009 року включно, яка
призвела до порушення прав позивачки
на своєчасне нарахування і отримання
доплати до пенсії.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 22, 64 Конституції України, ст. ст. 6, 7
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", рішенням Конституційного
суду України від 9 липня 2007 р. "Справа
про соціальні гарантії громадян",
рішенням Конституційного суду України
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 р., Законом
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", ст. ст. 159-163, 183-2 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И Л А:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
Фонду України в Білопільському районі
про зобов'язання нарахувати
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу та поновлення
пропущеного строку для звернення до
суду, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі щодо не
нарахування та невиплати щомісячної
державної соціальної допомоги дитині
війни ОСОБА_1 за період з 02 березня 2009
року по 31 грудня 2009 року включно.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 02 березня 2009 року
по 31 грудня 2009 року включно, виходячи з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
провести відповідні виплати
недоплачених сум з урахуванням
виплачених сум.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Білопільський районний суд Сумської
області шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня отримання її копії.

Суддя: