Справа № 813/3331/13-а
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа №
876/9647/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці ДМС України на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року в адміністративній справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
«Енергоконтракт-Центр» до Львівської
митниці ДМС України про визнання
протиправними та скасування
повідомлень-рішень,

встановив:

У квітні 2013 року позивач ТзОВ
«Енергоконтракт-Центр» звернувся в суд
із адміністративним позовом до
відповідача Львівської митниці ДМС
України (на даний час Львівська митниця
Міндоходів), в якому просив визнати
протиправними і скасувати
повідомлення-рішення відповідача № 35
від 11.04.2013 р. про визначення позивачу
грошового зобов'язання за платежем
«ввізне мито» у сумі 22169,71 грн. (в т.ч. за
основним платежем 17735,77 грн. і за
штрафними санкціями 4433,94 грн.) та № 36
від 11.04.2013 р. про визначення позивачу
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» у сумі
72648,46 грн. (в т. ч. за основним платежем
58118,77 грн. і за штрафними санкціями 14529,69
грн.).

Відповідач позову не визнав, у суді
першої інстанції подав заперечення,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12.06.2013 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано повідомлення-рішення
винесені відповідачем 11.04.2013 р. № 35 та №
36.

З цією постановою суду не погодився
відповідач і оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає апелянт,
що постанова суду першої інстанції є
необґрунтованою, винесена з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, при неповному з'ясуванні
обставин справи, а тому постанова суду
підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт зазначає, що судом першої
інстанції не враховано, що відповідач
отримав в офіційному порядку листа від
митних органів КНР з додатком, який
вказував на недостовірність
відомостей, що містяться в поданих до
митного контролю документах стосовно
митної вартості товару. Тому, з
врахуванням вимог п. 54.4 ст. 54, п. 2 ч. 2 ст.
351 МК України та на підставі наказу
Львівської митниці від 14.03.13 р. № 127
відповідачем було проведено невиїзну
документальну перевірку на предмет
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів платником податків ТзОВ
«Енергоконтракт-Центр» за ВМД №
209120000/2011/042737 від 01.11.2011 року. При цьому,
вважає відповідач, що суд першої
інстанції дійшов необґрунтованого
висновку, що лист КНР носить
інформативний характер та не врахував,
що зазначений лист містить інформацію
щодо предмету доказування та отриманий
в спосіб та в порядку, передбаченому
законодавством. Також зазначає
апелянт, що за результатами перевірки
позивача було встановлено порушення
ним вимог ст. 81, 264, 267 МК України,
внаслідок надання при переміщенні
через митний кордон України та митному
оформленні товару документів, що
містять неправдиві дані, що призвело до
невірного визначення митної вартості
товару. Звертає увагу апелянт на те, що
враховуючи вимоги ст. 262 МК України,
Інструкції про порядок заповнення
вантажної митної декларації від 09.07.1997
р. № 307, декларантом позивача було
самостійно визначено та задекларовано
вартість в ВМД та ДМВ-2, а резервний
метод визначення митної вартості
товару було застосовано не митницею, як
помилково зазначив суд першої
інстанції, а позивачем.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 12.06.2013 р. і
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави і межі
апеляційної скарги, вважає, що таку
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що в період із
14.03.2013 року по 26.03.2013 року відповідачем
Львівською митницею було проведено
невиїзну документальну перевірку на
предмет своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів платником податків ТзОВ
«Енергоконтракт-Центр» при митному
оформленні товару «Ковпачки
поліетиленові з пластиковим дозатором,
виготовленим із поліетилена, з
надписом «МЕРНАЯ»…» за ВМД 209120000/2011/042737
від 01.11.2011 р.. За наслідками перевірки
складено акт № 13/13/209000000 від 26.03.2013 р.
(а.с. 8-13, 34-35).

У вказаному акті перевірки зазначено,
що перевіркою встановлено порушення
позивачем ТзОВ «Енергоконтракт-Центр»
вимог ст. 81, 264, 267 МК України, внаслідок
надання при переміщенні через митний
кордон України та митному оформленні
товару документів, що містять
неправдиві дані, що призвело до
невірного визначення митної вартості
товару та як наслідок, порушення вимог
ст. 17 Закону України «Про Єдиний митний
тариф», п. 188.1 ст. 188 ПК України.

На підставі вказаного вище Акта
перевірки від 26.03.2013 року відповідачем
винесено 11.04.2013 р. відносно позивача
повідомлення-рішення : № 35 про
визначення суми грошового зобов'язання
за платежем «ввізне мито» у сумі 22169,71
грн. (в т.ч. за основним платежем 17735,77
грн. і за штрафними санкціями 4433,94 грн.)
та № 36 про визначення позивачу
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість»
(помилково вказано «ввізне мито») у
сумі 72648,46 грн. (в т. ч. за основним
платежем 58118,77 грн. і за штрафними
санкціями 14529,69 грн.) (а.с. 6, 7).

Суд апеляційної інстанції
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до пункту 35 статті 1 МК
України (тут і надалі в редакції на час
розглядуваних правовідносин), пропуск
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур.

Пунктом 19 статті 1 МК України визначено,
що митними процедурами є операції,
пов'язані із здійсненням митного
контролю за переміщенням товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, митного оформлення цих
товарів і транспортних засобів, а також
із справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Відповідно до ст. 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно положень ст. 273 МК України (в
редакції, яка діяла на момент митного
оформлення товарів) у разі якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
щонайбільшою мірою грунтуватися на
раніше визначеній за методами 1 - 6
митній вартості, однак при визначенні
митної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів. Митна
вартість імпортних товарів не
визначається згідно з положеннями цієї
статті на підставі: 1) ціни товарів
українського походження на
внутрішньому ринку України; 2) системи,
яка передбачає прийняття для митних
цілей вищої з двох альтернативних
вартостей; 3) ціни товарів на
внутрішньому ринку країни-експортера;
4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
272 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що
поставляються з країни-експортера до
третіх країн; 6) мінімальної митної
вартості; 7) довільної чи фіктивної
вартості. Якщо ця стаття
застосовується митним органом на
вимогу декларанта, митний орган
зобов'язаний письмово поінформувати
його про митну вартість, визначену
відповідно до положень цієї статті, та
про використаний при цьому метод.

Згідно з пунктом 54.4. статті 54 ПК України
у разі надходження від уповноважених
органів іноземних держав
документально підтверджених
відомостей щодо країни походження,
вартісних, кількісних або якісних
характеристик, які мають значення для
оподаткування товарів і предметів при
ввезенні (пересиланні) на митну
територію України або територію
вільної митної зони або вивезенні
(пересиланні) товарів і предметів з
митної території України або території
вільної митної зони, які відрізняються
від задекларованих під час митного
оформлення, митний орган має право
самостійно визначити базу
оподаткування та податкові
зобов'язання платника податків шляхом
проведення дій, визначених пунктом 54.3
цієї статті, на підставі відомостей,
зазначених у таких документах.

Водночас, аналіз статті 351 МК України
свідчить про можливість митного
контролю після завершення митного
оформлення за умови обґрунтованої
підозри, що під час пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України допущено порушення
законодавства України.

Із матеріалів справи та змісту акту
перевірки видно, що підставою для
проведення перевірки стало
надходження від митних органів КНР
листа від 10.07.2012 р. № 2012/UA/001 з
інформацією про те, що «відправником
«Ningbo Cheerpin Import&Export Со» згідно
коносамента 2ВSF301614А відправлено товар
Рlаstik Сарs (Пластикові ковпачки), вагою
брутто 17460 кг, вартістю 69824 дол. США,
відповідно до контракту 11DC-SZ007UA, згідно
якого здійснюється поставка товару».
Таким чином, відповідач прийшов до
висновку, що митна вартість товару
«Ковпачки поліетиленові з пластиковим
дозатором, виготовленим із
поліетилена, з надписом «МЕРНАЯ»…»
становить саме 69824 дол. США, а не 31129,75
дол. США.

Однак, у даній адміністративній справі
відсутні докази про те, що дані
зазначеного інформаційного листа
стосуються позивача ТзОВ
«Енергоконтракт-Центр», як і не
доведено відповідачем того факту, що
позивачем при переміщенні через митний
кордон України та митному оформленні
товару надано документи, що містили
неправдиві дані.

Також судом першої інстанції
встановлено та вірно враховано, що під
час митного оформлення товару
проводились консультації працівників
митного органу та декларанта щодо
правильності оформлення митних
документів, передбачені вимогами МК
України. Після проведених відповідних
процедур митна вартість товарів,
ввезених позивачем, була визначена за
шостим резервним методом, що
підтверджується деклараціями митної
вартості (а.с. 39-77, 83-110).

При цьому, судом першої інстанції вірно
зазначено, що резервний метод
визначення митної вартості може
застосовуватися безпосередньо митним
органом, який у такому випадку визначає
митну вартість товару та обов'язкові
платежі, а декларант не може нести
відповідальності за несвоєчасність,
недостовірність та неповноту
нарахування суми податкового
зобов'язання.

Отже, оскільки митні органи, приймаючи
вантажні митні декларації, самостійно
визначали митну вартість товару та
пропустили його на митну територію
України (після сплати імпортером
передбачених законом податків і
зборів), то в подальшому відповідач не
мав правових підстав для прийняття
оскаржуваних повідомлень-рішень про
донарахування позивачу сум податкових
зобов'язань з мита на товари, що
ввозяться на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності,
та з податку на додану вартість з
товарів, увезених на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності,
у зв'язку з виникненням сумніву щодо
митної вартості товару.

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції при
розгляді адміністративної справи
всебічно і об'єктивно встановлено
обставини справи, висновки суду
відповідають обставинам справи,
постанова суду винесена з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому немає підстав для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці
ДМС України - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року в адміністративній справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
«Енергоконтракт-Центр» до Львівської
митниці ДМС України про визнання
протиправними та скасування
повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 30.10.2014 року.