Справа № 308/10109/14-а
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі головуючого - судді
Придачук О.А.

при секретарі
Бомбушкар В.П.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгороді
адміністративний позов ОСОБА_1 до
відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області про скасування
постанови державного виконавця та
зобов»язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що 22 липня
2011 р. у адміністративній справі №
2а-3269/11 Ужгородським міськрайонним
судом Закарпатської області ухвалено
рішення (постанову), яким зобов»язано
управління Пенсійного фонду в м.
Ужгороді провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 як дитині війни
недонараховану щомісячну соціальну
допомогу та забезпечити їй виплату у
повному обсязі за період з 24 грудня 2010
р. по 24 червня 2011р. 09.01.2014 р. Ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду
задоволено подання державного
виконавця МВ ДВС Ужгородського
міськрайонного управління юстиції про
зміну способу та порядку виконання
вищезазначеної постанови суду, змінено
спосіб і порядок виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 22.07.2011 в
справі № 2а-3269/11, на підставі якої 16
вересня 2011р. видано виконавчий лист №
2а-3269/11 про стягнення з Управління
Пенсійного фонду в м. Ужгороді на
користь ОСОБА_1 невиплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги за період з 24 грудня 2010 р. по 24
червня 2011р. В червні 2014р. ОСОБА_1 подано
до відділу примусового виконання
рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Закарпатській
області виконавчий лист № 308/20342/13а,
виданий 02.06.2014р. Ужгородським
міськрайонним судом. Стягувача
всупереч нормі ч.5 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» не
повідомлено про відкриття виконавчого
провадження., однак 19.07.2014 року ОСОБА_3
одержала від відповідача постанову
про закінчення виконавчого
провадження, з підставами винесення
якої не погоджується, вважає, що для
виконання рішення суду у її справі
державним виконавцем застосовані не
всі заходи для забезпечення виконання
рішення суду в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали та просили суд скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 16.07.2014 року державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Закарпатській області щодо
примусового виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду від
22.07.2011р. у справі № 2а-3269, зобов»язати
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Закарпатській області поновити
вказане виконавче провадження та
стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді на користь ОСОБА_1
невиплачену щомісячну державну
соціальну допомогу за період з 24.12.2010р.
по 24.06.2011р. в розмірі 1071,89грн. відповідно
до розрахунку УПФ України в м. Ужгороді.

Представник відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в
Закарпатській області в судове
засідання не з»явився, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
відомі.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 22.07.2011р. позов
ОСОБА_1 до Управління ПФ України в м.
Ужгороді задоволено частково та
зобов»язано управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді провести
нарахування і виплату ОСОБА_1, як
«дитині війни», недонараховану
щомісячну державну соціальну допомогу
та забезпечити її виплату в повному
обсязі за період з 24.12.2010р. по 24.06.2011р.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 09.01.2014р. змінено спосіб та
порядок виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 22.07.2011р. в
справі № 2а-3269/11, на підставі якої
16.09.2011р. видано виконавчий лист № 2а-3269/11
про «зобов»язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
провести нарахування та виплату
ОСОБА_1, як дитині війни, недонараховану
щомісячну державну соціальну допомогу
та забезпечити її виплату у повному
обсязі за період з 24.12.2010р. по 24.06.2011р.»,
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
на користь ОСОБА_1 невиплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги за період з 24.12.2010р. по 24.06.2011р.
в розмірі 1071,89 грн. відповідно до
розрахунку УПФ України в м. Ужгороді.

02.06.2014р. ОСОБА_1 видано дублікат
виконавчого листа відповідно до якого
«зобов»язати управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді провести
нарахування та виплату ОСОБА_1, як
дитині війни недонараховану щомісячну
державну соціальну допомогу та
забезпечити її виплату в повному
обсязі за період з 24.12.2010р. по 24.06.2011р.»,
який ОСОБА_1 подала до відділу ПВР
управління ДВС Головного управління
юстиції у Закарпатській області

16.07.2014р. головним державним виконавцем
відділу ПВР управління ДВС Головного
управління юстиції у Закарпатській
області винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження за
виконавчим листом № 308/20342/13-а, виданого
02.06.2014р.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Відповідно до 2 ст. 257 КАС України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ,
або визнання судом виконавчого
документа таким, що не підлягає
виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення
про передачу їх стягувачу, або
знищення речі, що має бути передана
стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало
виконанню на підставі виконавчого
документа.

Підставою для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 16.07.2014 року державним виконавцем
зазначено, що боржником рішення суду
виконано частково, а саме стягувачу
проведено нарахування суми доплати. В
частині ж виплати вищезазначеної суми
коштів, виконання рішення суду з боку
боржника є неможливим з поважних
причин, а саме у зв»язку з відсутністю
бюджетного фінансування.

При винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець керувався п. 11 ч. 1 ст. 49 та 50
Закону України «Про виконавче
провадження».

При цьому, п.11 ч. 1 ст. 49 Закону України
"Про виконавче провадження",
передбачає, що виконавче провадження
підлягає закриттю в разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону, яка передбачає що у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника
штраф відповідно до статті 89 цього
Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Таким чином, з аналізу даної статті
випливає, що її положення стосуються
загальних умов виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися
від їх вчинення. Тобто, виконання
рішень, прийнятих за результатом
розгляду немайнових спорів.

Порядок звернення стягнення на майно
боржника регулюється главою 5 Закону
України "Про виконавче провадження ", що
передбачає виконання ряд дій державним
виконавцем, в тому числі, і в разі
відсутності коштів на рахунках
боржника.

Згідно ст. 5, ч. 1 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобовязаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно роз'яснень п. 20 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» державний виконавець
зобов'язаний здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення, зазначеного у
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом.

Також, суд виходить із визначеного ч. 1
та ч. 2 ст. 8 КАС України принципу
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Застосування судами при розгляді справ
Конвенції прав людини та
основоположних свобод та практики
Європейського Суду як джерела права
передбачене ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

У справі «Жовнер проти України»
Європейський суд з прав людини
Рішенням від 29.06.2004 року визнав, що
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.

У рішенні Європейського суду з прав
людини у справі "Кечко проти України"
зазначено, що органи державної влади не
повинні посилатися на брак грошових
коштів, як на виправдання невиплати
боргу, визнаного судовим рішенням.
Припускається, що зволікання з
виконанням судового рішення може бути
виправданим за деяких обставин. Однак,
зволікання не може бути таким, що
завдає шкоди суті прав, які захищаються
параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист
прав та основних свобод. Також
необхідно зазначити, що відсутність
бюджетного фінансування не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути постановлена у залежність
від бюджетних асигнувань.

Також, Європейський суд з прав людини у
Рішенні від 13.07.2006 року у справі
«Васильєв проти України» зазначив, що
виконання рішення щодо боржника
залишається обовязком держави.

Відтак, відсутність бюджетних коштів
не може бути підставою для невиконання
судового рішення, яке набрало законної
сили, і повернення виконавчого листа
стягувачу.

Таким чином, відповідач безпідставно
виніс постанову про закінчення
виконавчого провадження від 16.07.2014
року.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що право
позивача є порушеним, а відтак його
відновлення можливе шляхом скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 16.07.2014 року державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Закарпатській області щодо
примусового виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду від
22.07.2011р. у справі № 2а-3269, та
зобов»язання державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Закарпатській області поновити
вказане виконавче провадження та
стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді на користь ОСОБА_1
невиплачену щомісячну державну
соціальну допомогу за період з 24.12.2010р.
по 24.06.2011р. в розмірі 1071,89 грн.
відповідно до розрахунку УПФ України в
м. Ужгороді, а тому суд вважає, що вимоги
ОСОБА_1 - є підставними та підлягають до
задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 94, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб»єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідно місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне стягнути з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 73,08 грн.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.
51 Закону України «Про виконавче
провадження» дана постанова суду є
підставою для відновлення виконавчого
провадження.

Керуючись ч.2 ст. 19, ст. 124 Конституції
України, Конвенцією про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини,
Законом України «Про виконавче
провадження, ст. ст. 4, 6-12, 49, 69-71, 76, 86, 94, 158-
163, 181, 186, ч.2 ст. 257 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
відділу примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Закарпатській області про скасування
постанови державного виконавця та
зобов»язання вчинити дії -
задовольнити.

Постанову про закінчення виконавчого
провадження від 16.07.2014 року державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Закарпатській області щодо
примусового виконання постанови
Ужгородського міськрайонного суду від
22.07.2011р. у справі № 2а-3269 - скасувати.

Зобов»язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у
Закарпатській області поновити
вказане виконавче провадження та
стягнути з Управління Пенсійного фонду
України в м. Ужгороді на користь ОСОБА_1
невиплачену щомісячну державну
соціальну допомогу за період з 24.12.2010р.
по 24.06.2011р. в розмірі 1071, 89 грн.
відповідно до розрахунку УПФ України в
м. Ужгороді.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 73,08 грн.

Апеляційна скарга по постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення.

СуддяУжгородського

міськрайонного суду:

Придачук О.А