Справа № 2а-4612/10/2370
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4612/10/2370
Головуючий у 1-й інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Грищенко
Т.М., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариства «Городищенський
маслозавод» до Корсунь-Шевченківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року адміністративний позов
публічного акціонерного товариства
«Городищенський маслозавод», яке є
правонаступником відкритого
акціонерного товариства
«Городищенський маслозавод», до
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області, яка є
правонаступником Державної податкової
інспекції у Городищенському районі
Черкаської області, про скасування
податкових повідомлень-рішень
задоволено повністю, визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Городищенському районі Черкаської
області від 19 липня 2010 року №/0 про
визначення податкового зобов'язання по
податку на доходи найманих працівників
у сумі 14209,15 грн. та застосування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
28418,30 грн.; визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Городищенському районі Черкаської
області від 16 липня 2010 року №/0 про
зменшення суми бюджетного
відшкодування на 61666,00 грн.; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Городищенському районі Черкаської
області від 17 вересня 2010 року №/0
про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 75162,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 37581,00 грн.; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Городищенському районі Черкаської
області від 17 вересня 2010 року №/0
про зменшення суми бюджетного
відшкодування на 472899,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 236450,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні позову
відмовити повністю. Свої вимоги
апелянт обгрунтовує тим, що у разі
отримання податкових накладних, у тому
числі і тих, що виписані у попередніх
податкових періодах, але отриманих
платником у поточному звітному
періоді, платник податку-покупець
товарів (послуг) повинен був на дату
отримання цих податкових накладних
відобразити їх у розділі 1 реєстру
отриманих та виданих податкових
накладних з урахуванням особливостей
його заповнення, визначених п.9 Порядку
ведення реєстру отриманих та виданих
податкових накладних, затвердженого
наказом ДПА від 30 червня 2005 року №244,
лише за наявності документального
підтвердження такого запізнення. Крім
того, перевіркою встановленою, що сума
не утриманого позивачем податку з
доходів фізичних осіб становить 14209,00
грн., при цьому сума виплаченого у
вигляді дотації за здану
сільськогосподарську продукцію
становить 94727,70 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 17 травня 2010 року по 29 червня
2010 року ДПІ у Городищенському районі
Черкаської області, правонаступником
якої є Корсунь-Шевченківська ОДПІ ГУ
Міндоходів у Черкаській області,
проведено планову виїзну перевірку ВАТ
«Городищенський маслозавод» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2010
року, за результатами якої складено акт
від 06 липня 2010 року №466/23-009/00451797, в якому
встановлено порушення позивачем пп.7.4.1,
пп.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до заниження податку на
додану вартість по бюджетній
декларації в сумі 120180,00 грн., у тому
числі за травень 2009 року - 19607,00 грн.,
червень 2009 року - 9865,00 грн., липень 2009
року - 3534,00 грн., серпень 2009 року - 5360,00
грн., вересень 2009 року - 14360,00 грн.,
жовтень 2009 року - 2771,00 грн., листопад 2009
року - 64683,00 грн.; пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що призвело до завищення
бюджетного відшкодування в сумі 472899,00
грн., в тому числі за січень 2009 року -
87731,00 грн., лютий 2009 року - 80800,00 грн.,
березень 2009 року - 87898,00 грн., травень 2009
року - 46618,00 грн., червень 2009 року - 48180,00
грн., грудень 2009 року - 24200,00 грн., січень
2010 року - 97472,00 грн.; пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що призвело до завищення
бюджетного відшкодування в сумі 61666,00
грн.; пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб в сумі 14209,15 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками
вищевказаного акту перевірки, подав до
ДПІ у Городищенському районі
Черкаської області зауваження №177 від
09 липня 2010 року, в яких зазначив, що
помилково не включив до валових витрат
грошову суму в розмірі 5014490,58 грн., яка
включає в себе витрати на придбання
товарів (робіт, послуг) та просив внести
зміни до акту перевірки шляхом зміни
розміру фактичних валових витрат
товариства, які були занижені. Також
позивач посилався на неправильність
обрахунків сум відхилень (на основі
яких ДПІ зменшувало податковий кредит
у певних періодах товариству, в
результаті чого товариству було
зменшено суму бюджетного
відшкодування) та невірне зазначення
податкових накладних на сторінці 17
акту перевірки.

За результатами розгляду зауважень ДПІ
у Городищенському районі Черкаської
області винесено рішення від 14 липня
2010, в якому зазначено, що всі зауваження
до акту перевірки враховано, а помилки,
допущені при розрахунках, виправлені.

Згідно доповнення до рішення про
результати розгляду зауваження від 15
липня 2010 року №4536/23-10, висновки акту
перевірки від 06 липня 2010 року
№466/23-009/00451797 викладено у наступній
редакції: перевіркою встановлено
порушення позивачем пп.7.4.1, пп.7.4.3 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податку на додану вартість
по бюджетній декларації в сумі 75162,00
грн., у тому числі за вересень 2009 року -
6708,00 грн., жовтень 2009 року - 3771,00 грн.,
листопад 2009 року - 64683,00 грн.; пп.7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
завищення бюджетного відшкодування в
сумі 472899,00 грн., в тому числі за січень
2009 року - 87731,00 грн., лютий 2009 року - 80800,00
грн., березень 2009 року - 87898,00 грн.,
травень 2009 року - 46618,00 грн., червень 2009
року - 48180,00 грн., грудень 2009 року - 24200,00
грн., січень 2010 року - 97472,00 грн.; пп.7.7.2
п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
завищення бюджетного відшкодування в
сумі 61666,00 грн.; пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», в результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб в сумі 14209,15 грн.

На підставі акту перевірки №466/23-009/00451797
від 06 липня 2010 року ДПІ у
Городищенському районі Черкаської
області прийнято податкові
повідомлення-рішення від 16 липня 2010
року №/0, згідно якого за
порушення пп.7.4.1, пп.7.4.3 п.7.4, пп.7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
822092,00 грн., у тому числі 548061,00 грн. за
основним платежем та 274031,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій, №/0,
згідно якого за порушення пп.7.7.2 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 61666,00 грн., та від 19 липня 2010
року №/0, згідно якого за
порушення пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
пп.17.1.9 п.17.1 ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 42627,45 грн., у
тому числі 14209,15 грн. за основним
платежем та 28418,30 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаними податковими
повідомленнями-рішеннями, подав до ДПІ
у Городищенському районі Черкаської
області скаргу, за результатом
розгляду якої рішенням №6685/23-041 від 17
вересня 2010 року податкові
повідомлення-рішення від 16 липня 2010
року №/0, від 19 липня 2010 року
№/0 - залишені без змін, податкове
повідомлення-рішення від 16 липня 2010
року №/0 - скасовано, та прийнято
нові податкові повідомлення-рішення
від 17 вересня 2010 року №/0, згідно
якого за порушення пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 472899,00 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
236450,00 грн.; №/0, згідно якого за
порушення пп.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 112743,00 грн., у тому
числі 75162,00 грн. за основним платежем та
37581,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, дійшов висновку, що
відповідачем не враховані всі
обставини, які мають значення для
прийняття рішення, тому прийняті за
результатами перевірки податкові
повідомлення-рішення є
необґрунтованими та підлягають
скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
висновки відповідача ґрунтуються на
тому, що перевіркою встановлено
завищення податкового кредиту на суму
480549,00 грн. (враховуючи заниження
податкового кредиту з ПДВ в одних
звітних періодах та його завищення в
інших періодах) внаслідок віднесення
до податкового кредиту за січень та
лютий 2009 року податку на додану
вартість за податковими накладними,
виписаними у листопаді-грудні 2007 року
та січні-грудні 2008 року всупереч пп.7.4.1
п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», відповідно до якого
податковий кредит складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником протягом такого звітного
періоду, а також віднесення податку на
додану вартість з придбання основних
засобів та виконання
будівельно-монтажних робіт з
реконструкції та технічного
переобладнання діючих виробничих
потужностей до бюджетної декларації
без розподілу між бюджетною
декларацією та декларацією з ПДВ
(переробного підприємства) всупереч
пп.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Згідно п.11.21 ст.11 Закону України «Про
податок на додану вартість» до 1 січня
2009 року сума податку на додану
вартість, що повинна сплачуватися до
бюджету переробними підприємствами
усіх форм власності за реалізовані
ними молоко та молочну продукцію, м'ясо
та м'ясопродукти, у повному обсязі
спрямовується виключно для виплати
дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам за продані ними
переробним підприємствам молоко і
м'ясо в живій вазі. Порядок нарахування
і використання зазначених коштів
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 6 Порядку нарахування, виплат і
використання коштів, спрямованих для
виплати дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам за поставлені ними
переробним підприємствам молоко та
м'ясо в живій вазі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№805 від 12 травня 1999 року, було
передбачено, що переробні підприємства
за результатами діяльності за кожний
звітний (податковий) період ведуть
окремий податковий і бухгалтерський
облік готової продукції, виготовленої
з поставлених сільськогосподарськими
товаровиробниками молока та м'яса в
живій вазі. За результатами окремого
обліку готової продукції, виготовленої
з поставлених сільськогосподарськими
товаровиробниками молока та м'яса в
живій вазі, переробні підприємства
відповідно до вимог Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначають суми податкових зобов'язань
та податкового кредиту, які виникають у
зв'язку з переробкою та поставкою такої
продукції, і складають окрему
податкову декларацію, яка разом з
декларацією щодо іншої діяльності
подається до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
переробного підприємства як платника
податку на додану вартість у порядку і
в строки, встановлені зазначеним
Законом, з урахуванням вимог
нормативно-правових актів Державної
податкової адміністрації.

Згідно пп.1.2 Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
30 травня 1997 року №166, платники
податку-переробні підприємства
повинні подавати податкову декларацію
з податку на додану вартість
(переробного підприємства), яка є
невід'ємною частиною звітності за
відповідний звітний період.

Законом України «Про першочергові
заходи щодо запобігання негативним
наслідкам фінансової кризи та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 31 жовтня 2008 року
№639-VI пункт 11.21 Закону України «Про
податок на додану вартість» виключено.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
запобігання негативним наслідкам
впливу світової фінансової кризи на
розвиток агропромислового комплексу»
від 04 лютого 2009 року №922-VI, який набрав
чинності 17 березня 2009 року , у статтю 11
Закону України «Про податок на додану
вартість» включено пункт 11.21, згідно
якого сума податку на додану вартість,
що повинна сплачуватися до бюджету
переробними підприємствами всіх форм
власності за реалізовані ними молоко
та молочну продукцію, м'ясо та
м'ясопродукти, у повному обсязі
спрямовується виключно для виплати
дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам за продані ними
переробним підприємствам молоко і
м'ясо в живій вазі. Порядок обліку
зазначених коштів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.6 Порядку обліку та
використання коштів, спрямованих на
виплату дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам за поставлені ними
переробним підприємствам молоко та
м'ясо в живій вазі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 02 квітня 2009 року №291, переробні
підприємства за результатами
діяльності за кожний звітний
(податковий) період ведуть окремий
податковий і бухгалтерський облік
готової продукції, виготовленої з
поставлених сільськогосподарськими
товаровиробниками молока та м'яса в
живій вазі. За результатами окремого
обліку готової продукції, виготовленої
з поставлених сільськогосподарськими
товаровиробниками молока та м'яса в
живій вазі, переробні підприємства
відповідно до вимог Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначають суми податкових зобов'язань
та податкового кредиту, які виникають у
зв'язку з переробкою та поставкою такої
продукції, і складають окрему
податкову декларацію, яка разом з
декларацією щодо іншої діяльності
подається до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
переробного підприємства як платника
податку на додану вартість у порядку і
в строки, встановлені зазначеним
Законом, з урахуванням вимог
нормативно-правових актів ДПА.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позивач з листопада 2007
року по грудень 2008 року та з березня 2009
року по 31 березня 2010 року (за період
перевірки) зобов'язаний був вести
окремий облік готової продукції,
виготовленої з поставленого
сільськогосподарськими
товаровиробниками молока, та складати
окрему податкову декларацію
переробного підприємства та
декларацію щодо іншої діяльності і
подавати їх відповідачу. Платники
податку - переробні підприємства з 01
січня 2009 повинні були подавати лише
одну декларацію - податкову декларацію
з податку на додану вартість (бюджетну
декларацію), а тому позивач правомірно
не подавав до податкового органу
декларацію з податку на додану
вартість (переробного підприємства), а
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість та
податкового кредиту в повному обсязі
відображались в бюджетній декларації.

Відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, що була чинною на
час спірних правовідносин) сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пп.7.7.1 цього пункту, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені законом для
відповідного податкового періоду. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пп.7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

У відповідності до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, що була чинною на
час спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст.7 вищезазначеного
Закону передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 вищезазначеного
Закону податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

За змістом пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
дозволяється включення до податкового
кредиту сум сплаченого (нарахованого)
податку на додану вартість, що не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп.7.2.6
цього Закону).

З аналізу положень пп.7.4.1, пп.7.4.3 п.7.4 ст.7,
п.11.21 ст.11 Закону України «Про податок
на додану вартість» (в редакції, що була
чинною на час спірних взаємовідносин)
вбачається, що суми податку на додану
вартість, сплачені переробним
підприємством у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), придбанням
(спорудженням) основних фондів,
підлягають включенню до податкового
кредиту в скороченій декларації в разі
призначення цих товарів (послуг),
основних фондів для використання або
фактичного використання в переробці
молока та м'яса в живій вазі, придбаних
у сільськогосподарських
товаровиробників, що відповідає суті
спеціального режиму оподаткування,
встановленому п.11.21 цього ж Закону, тому
призначення товарів (робіт, послуг) для
використання в переробці молока,
придбаного у сільськогосподарських
товаровиробників, зумовлює обов'язок
включення ПДВ, сплаченого при їх
придбанні, до скороченої декларації.

Як вбачається з матеріалів справи,
податок на додану вартість за
податковими накладними, виписаними
контрагентами позивача у
листопаді-грудні 2007 року та
січні-грудні 2008 року, включено до
податкового кредиту за січень та лютий
2009 року. Зазначені податкові накладні
виписані щодо придбання позивачем
товарів (акумуляторної батареї,
запчастин для автомобіля, покришок,
костюмів утеплених, скрапленого
природного газу, вагів, будівельних
матеріалів та ін.), виготовлення
ємностей для їстівних продуктів,
оплату будівельно-монтажних та
ремонтно-будівельних робіт,
товарно-транспортних витрат,
попередньої оплати. Крім того, згідно
листа від 16 вересня 2010 року №16/09-1 та
актів виконаних робіт №17 від 26 травня
2008 року, №18 від 27 травня 2008 року, №23 від
15 липня 2008 року, №06/05/03/08, №05/18/12/07 ТОВ
«Укрфасадпроект» поставляло позивачу
будівельні матеріали та виконувало
ремонтно-будівельні роботи з
влаштування покрівельної системи,
фасадні роботи, влаштування підготовки
під підлогу.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
згідно податкових накладних, актів
виконаних робіт та листа від 16 вересня
2010 року №16/09-1, придбані позивачем
товари, роботи та послуги не були
призначені для використання у
переробці молока, придбаного у
сільськогосподарських
товаровиробників, натомість,
відповідачем в порушення ч.2 ст.71 КАС
України не надано доказів, які б
підтверджували використання товарів,
робіт та послуг за вищезазначеними
податковими накладними, при переробці
молока, придбаного у
сільськогосподарських
товаровиробників, та не доведено, що
податковий кредит за вищезазначеними
податковими накладними підлягав
розподілу між бюджетною декларацією та
декларацією переробного підприємства.

Платник податків має право включити
податок на додану вартість до
податкового кредиту за датою отримання
податкової накладної з урахуванням
граничного строку давності визначення
сум податкових зобов'язань,
встановленого Законом України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, що діяла до 01 січня 2011 року),
тобто не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації
звітного періоду.

Згідно виписки з журналу реєстрації
податкових накладних за 2008-2009 роки
підтверджується, що вищезазначені
податкові накладні отримані позивачем
у січні та лютому 2009 року, і оскільки
відповідачем не доведено обов'язок
позивача здійснювати розподіл
податкового кредиту між бюджетною
декларацією та декларацією
переробного підприємства, позивач мав
право включити податок на додану
вартість за вищезазначеними
податковими накладними до податкового
кредиту за січень та лютий 2009 року.

Судом встановлено, що позивач визначав
частку використання товарів (послуг),
основних фондів за операціями з
виготовлення готової продукції з
молока, закупленого у
сільськогосподарських
товаровиробників, як частку кількості
молока, закупленого у звітному періоді
у сільськогосподарських
товаровиробників за нульовою ставкою,
в загальній кількості молока,
придбаного у всіх категорій
постачальників, натомість,
відповідачем визначено частку
використання товарів (послуг), основних
фондів за операціями з виготовлення
готової продукції з молока,
закупленого у сільськогосподарських
товаровиробників, як частку у
загальному обсязі оподатковуваних
операцій на митній території України,
що оподатковуються за ставкою 20
відсотків, зазначеному у рядку 1
податкових декларацій.

Згідно п.1.2 Порядку заповнення і
подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом ДПА України від
30 травня 1997 року №166, платники податку -
переробні підприємства, які згідно із
пунктом 11.21 статті 11 Закону суми
податку на додану вартість, що повинні
сплачуватися до бюджету за реалізовані
ними молоко та молочну продукцію, м'ясо
та м'ясопродукти, у повному обсязі
спрямовують виключно для виплати
дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам за продані ними
переробним підприємствам молоко і
м'ясо в живій вазі, подають податкову
декларацію з податку на додану
вартість (переробного підприємства),
яка є невід'ємною частиною звітності за
відповідний звітний період. До такої
податкової декларації включаються
лише ті операції, що стосуються
установленого цим пунктом статті 11
Закону режиму з урахуванням порядку,
визначеного Кабінетом Міністрів
України.

В силу п.5.2, пп.5.3.1 п.5.3 вищезазначеного
Порядку суми обороту та податку в
декларації проставляються в гривнях,
без копійок, з відповідним округленням
за загальноустановленими правилами. У
рядках 1-5 декларації вказуються
загальні обсяги поставки, за якими у
платника в даному звітному періоді
виникло податкове зобов'язання
(оподатковувані за ставкою 20 відсотків,
нульовою ставкою, звільнені від
оподаткування відповідно до статті 5
Закону та тимчасово звільнені від
оподаткування відповідно до статті 11
Закону чи інших нормативно-правових
актів), та обсяги поставки, що не є
об'єктом оподаткування (пункт 3.2 статті
3 Закону).

Відповідно до пп.5.7.2 п.5.7
вищезазначеного Порядку у податковій
декларації (переробного підприємства)
відображаються суми податкового
кредиту, які виникають у зв'язку з
переробкою та поставкою готової
продукції, виготовленої з поставлених
сільськогосподарськими
товаровиробниками молока та м'яса в
живій вазі. У разі якщо товари (послуги),
основні фонди, виготовлені або
придбані, використовуються переробним
підприємством частково для
виготовлення такої готової продукції,
а частково для інших товарів (послуг),
то сума сплаченого (нарахованого)
податкового кредиту розподіляється
виходячи з частки використання таких
товарів (послуг), основних фондів в
операціях з виготовлення готової
продукції та відповідно в інших
операціях.

З аналізу вищенаведених норм
вбачається, що частка використання
товарів (послуг) у виробництві готової
продукції, виготовленої з поставлених
сільськогосподарськими
товаровиробниками молока та м'яса у
живій вазі, повинна визначатись у
грошовому виразі, виходячи із
загального обсягу операцій на митній
території України, що оподатковуються
за ставкою 20 відсотків, тобто суми
рядків 1-5 бюджетної декларації та
декларації з ПДВ (переробного
підприємства).

Відповідно до п.п.4, 7 Порядку обліку та
використання коштів, спрямованих на
виплату дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам за поставлені ними
переробним підприємствам молоко та
м'ясо в живій вазі, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 02 квітня 2009 року №291, переробні
підприємства під час приймання
поставлених молока та м'яса в живій
вазі виписують приймальні квитанції
сільськогосподарським підприємствам
за формами ПК-1 і ПК-3, а особистим
селянським господарствам - за формами
ПК-2 і ПК-3а. Переробні підприємства
проводять щомісяця розрахунок сум
дотацій сільськогосподарським
товаровиробникам за поставку молока та
м'яса в живій вазі згідно з додатком 2 за
фактичними даними про обсяги
закупленого молока та м'яса в живій
вазі і надходження на небюджетний
рахунок сум податку на додану вартість.

Форма попереднього розрахунку
надходження і використання коштів з
податку на додану вартість,
нарахованого на вартість поставлених
молока та молочної продукції, м'яса та
м'ясопродуктів, передбачена додатком
№1, а форма розрахунку сум дотацій
сільськогосподарським
товаровиробникам за поставлені
переробним підприємствам молоко, м'ясо
в живій вазі передбачена додатком №2 до
вищезазначеного Порядку. При цьому, з
їх змісту вбачається, що всі розрахунки
складаються у грошовому виразі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
частка використання товарів (послуг),
основних фондів за операціями з
виготовлення готової продукції з
молока, закупленого у
сільськогосподарських
товаровиробників, визначається від
вартісного виразу загального обсягу
операцій на митній території України,
що оподатковуються за ставкою 20
відсотків, натомість, відповідачем в
акті перевірки не вказані господарські
операції з придбання основних засобів
та виконання будівельно-монтажних
робіт з реконструкції та технічного
переобладнання діючих виробничих
потужностей та не надані докази на
підтвердження таких господарських
операцій, у зв'язку з чим відповідачем
не доведено, що податок на додану
вартість за такими господарськими
операціями підлягав розподілу між
бюджетними деклараціями та
деклараціями з податку на додану
вартість (переробного підприємства),
тому розрахунок завищення (заниження)
податкового кредиту за період з 17
березня 2009 року по 31 березня 2010 року є
необґрунтованим.

Згідно пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);
залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Натомість, з урахуванням відповідності
дій позивача щодо включення податку на
додану вартість до податкового кредиту
вимогам Закону України «Про податок на
додану вартість», відповідачем
всупереч ч.2 ст.71 КАС України не
доведено порушення позивачем пп.7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» в частині завищення
бюджетного відшкодування

Відповідно до п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включається дохід, отриманий платником
податку від його працедавця як
додаткове благо. Якщо додаткові блага
надаються особою, що не є працедавцем
платника податку, чи особою, яка діє від
імені або за дорученням такого
працедавця, то такі доходи
прирівнюються з метою оподаткування до
подарунків з їх відповідним
оподаткуванням.

В силу пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Згідно п.14.1 ст.14 вищезазначеного Закону
кошти, майно, майнові чи немайнові
права, вартість робіт, послуг,
подаровані платнику податку,
оподатковуються за правилами,
встановленими цим Законом для
оподаткування спадщини.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що оскільки позивач не є
працедавцем фізичних осіб-виробників
сільськогосподарської продукції,
надлишково виплачений їм дохід у
вигляді дотацій за здану
сільськогосподарську продукцію не є
додатковим благом.

Відповідач здійснив розрахунок суми
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню в особовому
рахунку платника та спрямовується
виключно для виплати дотацій
сільськогосподарським
товаровиробникам (рядок 20 декларації),
виходячи з показників податкових
зобов'язань та податкового кредиту
позивача за результатами перевірки,
однак відповідачем не надано доказів
щодо завищення податкового кредиту
позивачем, що вказує на відсутність
порушення позивачем пп.4.2.9 п.4.2 ст.4,
пп.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
розрахунок надлишково виплачених сум
дотацій є необгрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем заявлені позовні вимоги про
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у
Городищенському районі Черкаської
області від 17 вересня 2010 року №/1,
№/1, однак вказані податкові
зобов'язання були донараховані
відповідачем за податковими
повідомленнями-рішеннями від 16 липня
2010 року №/0 та від 19 липня 2010 року
№/0 та які рішенням відповідача
№6685/23-041 від 17 вересня 2010 залишені без
змін.

Згідно пп.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкове повідомлення вважається
відкликаним, серед іншого, якщо
контролюючий орган скасовує або змінює
раніше прийняте рішення про
нарахування суми податкового
зобов'язання (пені і штрафних санкцій)
або податкового боргу внаслідок їх
адміністративного оскарження, а тому
податкові зобов'язання є визначеними
за податковими
повідомленнями-рішеннями від 16 липня
2010 року №/0 та від 19 липня 2010 року
№/0.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем дотримано вимоги чинного
законодавства при виконанні своїх
податкових зобов'язань та здійсненні
господарської діяльності, надано
докази щодо відсутності порушень вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість» та Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», суд
приходить до висновку про
недоведеність відповідачем в
порушення ч.2 ст.71 КАС України
правомірності оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень від 19 липня 2010 року
№/0, від 16 липня 2010 року №/0,
від 17 вересня 2010 року №/0, №/0,
які є протиправними та підлягають
скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 03
листопада 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
Т.М.Грищенко

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мацедонська В.Е.

Судді:
Лічевецький І.О.

Грищенко Т.М.