Справа № 1570/7742/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/7742/2012

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Юхтенко Л.Р. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Одеській області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11 березня 2013 року по справі за
адміністративним позовом
Ізмаїльського державного
гуманітарного університету до
Державної фінансової інспекції в
Одеській області про визнання частково
неправомірною вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2012р. Ізмаїльський Державний
гуманітарний університет звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду із позовом до ДФІ в Одеській
області, в якому просив визнати
неправомірним та скасувати п.7 вимоги
Ізмаїльської ОДФІ №850-16/2415 від 28.11.2012р.
щодо стягнення зайво виплачених коштів
у сумі 60045,10 грн. та проведення
перерахунку і відповідної
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів, а також
повернення зайво сплачених коштів в
сумі 21010,54 грн. (зарахування в рахунок
майбутніх платежів).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за результатами ревізії
фінансово-господарської діяльності
Ізмаїльського ДГУ за період з 01.09.2010р.
по 31.08.2012р., Ізмаїльською ОДФІ був
складений акт від 26.10.2012 року №850-16/135,
яким встановлено ряд порушень, в тому
числі порушення позивачем вимог ст.94
Кодексу законів про працю України,
«Норм часу для планування й обліку
навчальної роботи педагогічних і
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів» (затв.
наказом Міністерства освіти та науки
України від 07.08.2002р. №450), пп.5.1,5.3 п.5
«Положення про організацію
навчального процесу у вищих навчальних
закладах» (затв. наказом Міністерства
освіти України від 02.06.1993р. №161), яке
полягало в тому, що обсяг роботи
науково-педагогічних працівників, який
відображений в індивідуальних планах
на протязі 2011-2012 навчальному році був
менше ніж передбачено нормативами, в
результаті за невідпрацьований час у
кількості 3682 години за 2011-2012 навчальний
рік зайво нараховано та виплачено
заробітної плати у загальній сумі 60045,10
грн., та як наслідок зайво перераховано
Єдиний соціальний внесок у сумі 21010,54
грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року адміністративний позов
Ізмаїльського Державного
гуманітарного університету
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано п.7 вимоги №850-16/2415 від 28.11.2012р.
Ізмаїльської ОДФІ про стягнення зайво
виплачених коштів у сумі 60045,10 грн. та
проведення перерахунку, та відповідної
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та
повернення зайво сплачені кошти в сумі
21010,54 грн. (зарахування в рахунок
майбутніх платежів).

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник ДФІ в Одеській області
02.04.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просив скасувати постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 11.03.2013 р. та прийняти нову
постанову, якою у задоволені
адміністративного позову відмовити в
повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

В жовтні 2012 року працівниками ДФІ,
відповідно до «Плану
контрольно-ревізійної роботи ДФІ
України на ІІІ квартал 2012 року» та
«Плану контрольно-ревізійної роботи
ДФІ в Одеській області на ІІІ квартал
2012 року», була проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
Ізмаїльського ДГУ за період з 01.09.2010
року по 31.08.2012 року.

За результатами вказаної ревізії
ревізорами Ізмаїльської ОДФІ було
складено акт від 26.10.2012 року №850-16/135,
яким встановлено, в тому числі,
порушення позивачем приписів ст.94
КЗпПУ, «Норм часу для планування й
обліку навчальної роботи педагогічних
і науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів» (затв.
наказом Міністерства освіти та науки
України від 07.08.2002р. №450), пп.5.1.,5.3. п.5
«Положення про організацію
навчального процесу у вищих навчальних
закладах» (затв. наказом Міністерства
освіти України від 02.06.1993р. №161), яке
полягало в тому, що обсяг роботи
науково-педагогічних працівників, який
відображений в індивідуальних планах
на протязі 2011 -2012 навчальному році був
менше ніж передбачено нормативами, в
результаті чого, за невідпрацьований
час у кількості 3682 години за 2011-2012
навчальний рік зайво нараховано та
виплачено заробітної плати у загальній
сумі 60045,10 грн., у тому числі за 2011 році -
24018,04 грн., 2012 рік - 36027,06 грн., як наслідок
зайво перераховано Єдиний соціальний
внесок у сумі 21010,54 грн., у тому числі: за
2011 рік - 8404,21 грн., 2012 рік - 12606,31 грн.

Зокрема, на підставі вказаного акту
ревізії, Ізмаїльською ОДФІ була
пред'явлена позивачу вимога від 28.11.2012
року №850-16/2415 про усунення фінансових
порушень, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності,
пунктом 7 якої, зобов'язано позивача
усунути вище описане виявлене ревізією
порушення шляхом стягнення зайво
виплачених коштів у сумі 60045,10 грн. з
осіб, які їх отримали безпідставно, в
порядку встановленому ст.ст.127,136 КЗпП
України. У разі пропуску встановленого
строку - відшкодувати порушення за
рахунок відповідальних осіб, якими
допущено порушення (ст.133 КЗпП України);
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових Фондів та повернути
зайво сплачені кошти в сумі 21010, 54 грн.
(зарахувати в рахунок майбутніх
платежів).

Не погодившись із вказаним вище п.7
Вимоги ОДФІ, університет оскаржив його
до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості
позовних вимог та відповідно з
протиправності п.7 спірної вимоги ДФІ,
яка не відповідає діючому
законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Відповідно до положень ст.2 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
(в редакції на час виникнення спірних
правовідносин), головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також
підприємствах і в організаціях, які
отримують кошти з бюджетів усіх рівнів
та державних фондів або використовують
державне чи комунальне майно,
виконанням місцевих бюджетів,
розроблення пропозицій щодо усунення
виявлених недоліків і порушень та
запобігання їм у подальшому.

У відповідності до п.2 ст.8 цього ж
Закону, на контрольно-ревізійні
управління в областях покладаються
функції щодо проведення у
підконтрольних установах ревізії
фінансово-господарської діяльності,
використання і збереження фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів
правильності визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
стану і достовірності бухгалтерського
обліку та фінансової звітності.

Статтею 10 Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
передбачено право позивача пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів.

При цьому, згідно із приписами ч.2 ст.15
даного Закону, вказані в ст.10 законні
вимоги службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Згідно із приписами п.35 «Порядку
проведення інспектування державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами» (затв.
Постановою КМУ від 20.04.2006р. №550),
результати ревізії оформлюються
відповідним актом.

Так, судами обох інстанцій з матеріалів
справи встановлено, що Ізмаїльський
Державний гуманітарний університет є
державний навчальним закладом та
фінансується з Державного бюджету
України, тому. призначення та
проведення ревізії його
фінансово-господарської діяльності
Ізмаїльською ОДФІ було здійснено в
порядку, спосіб та в межах повноважень,
передбачених Законом України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» та Порядком №550.

Однак, разом з тим, судова колегія,
як і суд 1-ї інстанції, вважає, що
ревізори, в даному випадку, дійшли
помилкового висновку щодо зайво
виплачених Університетом коштів в сумі
60045,10 грн. своїм науково-педагогічним
працівникам та зайво перерахованого
єдиного соціального внеску в сумі 21010,54
грн., з наступних підстав.

Як встановлено по справі, до
такого висновку відповідач дійшов за
результатами порівняння наказу по
Ізмаїльському ДГУ №41 від 12.04.2011 року
«Про планування навчального
навантаження
професорсько-викладацького складу
університету на 2011-2012 н.р.», «Норм часу
для планування й обліку навчальної
роботи педагогічних і
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів» (затв.
наказом Міністерства освіти і науки
України від 07.08.2002р. №450) з відомостями,
викладеними в індивідуальних планах
роботи викладачів по 16 кафедрам, в яких
викладений обсяг навчальної,
методичної, наукової і організаційної
роботи науково - педагогічного
працівника.

Так, ревізори ОДФІ вважають, що
нарахування заробітної плати
професорсько-викладацького складу
Університету здійснюється на підставі
табелів обліку робочого часу з 5-денним
робочим тижнем згідно з розкладом
занять та робочими планами кафедр.

Відповідно до змісту «Положення про
організацію навчального процесу у
вищих навчальних закладах» (затв.
наказом Міністерства освіти України
від 02.06.1993р. №161), робочий час викладача
визначається обсягом його навчальних,
методичних, наукових і організаційних
обов'язків у поточному навчальному
році, відображених в індивідуальному
робочому плані.

Проте, суд вважає, що оплата праці
науково-педагогічного працівника
визначається ще й на підставі інших
нормативно-правових актів.

Так, вказані в акті працівники,
окрім педагогічної діяльності,
займаються ще й науковою діяльністю,
що, в свою чергу, взагалі не було
враховано перевіряючими під час
складання акту ревізії.

У відповідності до вимог ст.45
Закону України «Про освіту», наукова
діяльність у системі вищої освіти
включає виконання науково-дослідних
робіт, підготовку наукових і
науково-педагогічних кадрів вищої
кваліфікації. Науково-дослідна робота
є складовою частиною підготовки
фахівців і здійснюється науковими
колективами, окремими вченими за
договорами, контрактами, замовленнями,
програмами, проектами. Для цього
створюються наукові, науково-виробничі
підрозділи, об'єднання, асоціації,
технологічні парки, центри нових
інформаційних технологій,
науково-технічної творчості та інші
формування. Держава визнає пріоритет
фундаментальних досліджень, що
виконуються у системі освіти.

Згідно із п. 2 ст.57 вказаного Закону,
держава забезпечує встановлення
посадових окладів (ставок заробітної
плати) науково-педагогічним,
педагогічним та іншим категоріям
працівників навчальних закладів та
установ освіти на основі Єдиної
тарифної сітки у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. Така
єдина тарифна сітка визначена
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30.08.2002 року №1298 «Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери».

На виконання вказаної вище Постанови
Кабінету Міністрів України №1298,
Міністерством освіти і науки України
був прийнятий наказ від 26.09.2005 року №557
«Про впорядкування умов оплати праці
та затвердження схем тарифних розрядів
працівників навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ»,
яким затверджені розміри розрядів та
коефіцієнтів з оплати праці
працівників навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ на
основі Єдиної тарифної сітки та
доручено керівникам навчальних
закладів, установ освіти та наукових
установ в межах затвердженого фонду
заробітної плати встановити
працівникам навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ
конкретні розміри посадових окладів
(ставок заробітної плати) відповідно до
затверджених цим наказом схем тарифних
розрядів.

З прийняттям цього наказу, з 01 вересня
2005 року «Інструкція про оплату праці та
розміри ставок заробітної плати
професорсько-викладацького складу
вищих навчальних закладів» (затв.
наказом Міністерства освіти України
від 02.04.1993р. №90) застосовується в
частині, що не суперечить умовам оплати
праці, визначеним цим наказом.

Так, вказаною Інструкцією передбачено
чітке розмежування між нарахуванням
посадових окладів
професорсько-викладацького складу
вищих навчальних закладів та
погодинної оплати працівників. З
правового аналізу розділу ІІІ цієї
Інструкції вбачається, що ставка
погодинної оплати працівників
застосовується за проведення учбових
занять понад встановленої ставки, яка
входить до посадового окладу.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи доказів, на навчальний 2011-2012 рік
Міністерством освіти та науки України
була видана Університету лімітна
довідка про бюджетні асигнування та
кредитування на 2011-2012 р.р., в межах якої
був розроблений штатний розпис з
посадовими окладами працівників,
надбавками та доплатами по тарифним
розрядам, в яких не передбачено
погодинна оплата праці.

Навчальна, методична, організаційна та
наукова робота науково-педагогічного
працівника не входить до складу роботи
вказаного працівника: проведення
учбових занять, яка оплачується
погодинно понад встановленої ставки,
яка входить до посадового окладу. Ця
робота виконується саме з підстав того,
що цей працівник є науковим
працівником, за що отримує оплату праці
у вигляді гарантованого державою
посадового окладу на основі Єдиної
тарифної сітки.

Таким чином, неприпустимо зменшення
посадового окладу
науково-педагогічних працівників
Університету за рахунок зменшення
годин праці, виходячи із порівняння
«Норм часу для планування й обліку
навчальної роботи педагогічних і
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів» №450 з
відомостями, викладеними в
індивідуальних планах роботи
викладачів по 16-ти кафедрам, оскільки
це планування роботи.

Окрім того, необхідно зазначити і про
те, що відповідачем не наведено
конкретної методики розрахунку нібито
зайво виплаченої заробітної плати,
крім посилання на те, що розрахунки
були здійснені самими працівниками
Університету, які, в свою чергу, як
вбачається з матеріалів справи,
зробили їх виключно на вимогу та під
впливом ревізорів.

До того ж, ще слід вказати й про те, що
згідно із ст.ст.11,71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Таким чином, з огляду на викладене,
судова колегія вважає, що суд 1-ї
інстанції дійшов до правильного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог університету та відповідно про
неправомірність п.7 спірної вимоги
ОДФІ.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи, правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та невірному трактуванні
норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду, діючи виключно в
межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
цю апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржувану постанову окружного суду -
без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Одеській
області - залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко