Справа № К/9991/15396/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/15396/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Комунального підприємства
"Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації" на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.08.2011р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 02.02.2012р. у
справі № 2а/0270/2956/11 за
позовом ОСОБА_4 до Комунального
підприємства "Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації", треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ПАТ "Будмонтажпроект", ТОВ "Мережа", про
визнання рішень протиправними, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Комунального підприємства "Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації"
про визнання протиправними рішень про
державну реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що не дивлячись на
наявність обтяження, відповідачем
протягом жовтня 2010 року - травня 2011 року
прийняті рішення про державну
реєстрацію вказаного об'єкту
нерухомого майна за ОСОБА_5, згодом за
ТОВ "Мережа", та в подальшому у вигляді
часток за ОСОБА_6, ТОВ "Будмонтажпроект",
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що є порушенням ст. 24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та п. 3.5.7
Тимчасового Положення "Про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно".

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.08.2011р.,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 02.02.2012р., позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Комунального підприємства "Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації
№ 55 від 13.10.2010 року про державну
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_5, № 233 від 25.11.2010 року про
державну реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 за
товариством з обмеженою
відповідальністю "Мережа", № 502 від
26.04.2011 року про державну реєстрацію
права власності на 55/100 частки
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6, № 1499 від 27.04.2011 року про
державну реєстрацію права власності на
6/25 часток нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 за ТОВ "Будмонтажпроект", № 1712
від 12.05.2011 року про державну реєстрацію
права власності на 1/10 частки
нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_7 та № 1758 від 14.05.2011 року про
державну реєстрацію права власності на
11/100 частки нежитлового приміщення по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_8.

На постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.08.2011р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 02.02.2012р.
надійшла касаційна скарга
Комунального підприємства "Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації",
в якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
прийняття нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі рішення
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 05.08.2010 року та ухвали
апеляційного суду Вінницької області
від 02.03.2011 року позивачем набуто право
власності на об'єкт нерухомого майна,
що знаходиться у АДРЕСА_1, загальною
площею 1679 кв.м.

При зверненні останнім до комунального
підприємства "Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації" про державну
реєстрацію права власності
встановлено наявність рішень про
державну реєстрацію вказаного об'єкту
нерухомого майна за третіми особами у
справі.

Не погоджуючись з такими рішенням БТІ
позивач і звернувся з даним позовом.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обмежень
та правочинів щодо нерухомості
регулюються Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» від
01.07.2004 р. N 1952-ІУ (надалі - Закон),
Тимчасовим положенням про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, яке затверджено
наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002р. N 7/5 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.02.2002р.
за N 157/6445 (надалі - Тимчасове положення),
а також іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно частини першої статті 2 Закону
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до Тимчасового положення
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) державна реєстрація
прав - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, а також права
власності на об'єкти незавершеного
будівництва шляхом внесення
відповідного запису до Реєстру прав
власності на нерухоме майно. Державна
реєстрація прав проводиться
реєстраторами бюро технічної
інвентаризації у межах визначених
адміністративно-територіальних
одиниць, обслуговування на території
яких здійснюється БТІ.

Статтею 2 Закону визначено поняття
обтяження як заборону розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Вказаним Законом визначено, що права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації. Обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить,
зокрема, фізичним та юридичним особам,
а саме: право власності на нерухоме
майно; право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; інші речові права
відповідно до закону; податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Статтею 19 Закону № 1952-IV визначено, що
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Частиною другою даної статті
передбачено, що державна реєстрація
обтяжень здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3)
постанови органів досудового слідства,
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.

Державна реєстрація прав на нерухоме
майно зупиняється у разі винесення
ухвали суду про заборону вчинення дій,
пов'язаних з державною реєстрацією
прав (стаття 23 Закону).

Державна реєстрація прав зупиняється
на період до усунення обставин, що були
підставою для прийняття рішення про
зупинення державної реєстрації прав на
підставі судового рішення про
скасування заборони вчиняти дії,
пов'язані з державною реєстрацією прав,
або заяви правоволодільця про зняття
зупинення державної реєстрації прав.

Записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. Записи скасовуються,
якщо підстави, за яких вони були
внесені, визнані судом недійсними
(стаття 26 Закону).

З аналізу наведеного, слід дійти
висновку, що БТІ проводить реєстрацію
права власності на підставі безспірних
документів, а при наявності спору
реєстрація проводиться тільки після
винесення кінцевого рішення
компетентним органом по суті спору.

Згідно із п. 1.4. Положення, обов'язковій
державній реєстрації підлягають право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, розміщене на території
України, що належить фізичним та
юридичним особам, державі в особі
органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Пунктом 1.7. Положення передбачено, що
державна реєстрація прав проводиться
реєстратором БТІ за наявності
матеріалів технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, реєстратор
якого проводить державну реєстрацію
прав на цей об'єкт.

Згідно з п. 2.1. Положення, для проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу або припинення права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно власник (власники),
інший правонабувач (правонабувачі) або
уповноважена ним (ними) особа подає
реєстратору БТІ заяву про державну
реєстрацію прав за формою, визначеною у
додатку 1.

Згідно із п. 2.5. Положення, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, які виникли відповідно
до правочинів, що не підлягають
нотаріальному посвідченню, заявником
(заявниками) подаються витяг про
наявність/відсутність заборони та/або
арешту нерухомого майна з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та витяг з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна про
наявність чи відсутність податкової
застави на об'єкт нерухомого майна.

З моменту прийняття заяви про державну
реєстрацію прав реєстратором БТІ
розпочинається її розгляд. Реєстратор
БТІ встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на об'єкти, права щодо яких
підлягають державній реєстрації,
зокрема: відповідність даних про
наявність (або відсутність) інформації
та/або відповідних документів, що
свідчать про накладення (зняття)
заборони (арешту) або інших обтяжень, що
перешкоджають проведенню державної
реєстрації прав, у тому числі
відсутність встановлених законом
заборон на відчуження нерухомого майна
(пункт 3.1. Положення).

Як передбачено п. 3.5.7. Положення,
реєстратор БТІ відмовляє у проведенні
державної реєстрації прав, якщо: право
власності та інші речові права на
нерухоме майно виникли на підставі
правочинів за наявності в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відомостей про
накладення заборони та/або арешту
нерухомого майна, що підтверджується
відповідним витягом.

Згідно з п. 3.8. Положення, державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права за умови їх
відповідності законодавству і поданим
документам.

Отже, суди дійшли вірного висновку
щодо обов'язку БТІ перевіряти
наявність чи відсутність обтяжень під
час вчинення дій щодо реєстрації майна,
оскільки державний реєстратор
зобов'язаний перевірити відповідність
заявлених прав законодавству та
поданим документам, що спростовує
твердження відповідача про протилежне.

Яке вбачається з витягу з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, на нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1, рішення про
державну реєстрацію права власності
якого за третіми особами є предметом
позову, встановлено 4 обтяження, а саме:
02.10.2008 року приватним нотаріусом, 24.11.2009
року управління служби безпеки у
Вінницькій області, 21.06.2010 року
Ленінським відділом ДВС Вінницького
міського управління юстиції та 24.06.2010
року Замостянським районним судом м.
Вінниці.

Як зазначено судами попередніх
інстанцій, що при дослідженні в
судовому засіданні інвентаризаційної
справи встановлено наявність ухвали
Замостянського районного суду м.
Вінниці від 16.06.2010 року про накладення
арешту на нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1, копію якої долучено до
адміністративної справи.

Даним фактом підтверджено те, що
відповідачу при вчинені реєстраційних
дій було відомо про наявність заборон
відчуження об'єкту нерухомого майна та
відомості про накладення арешту, однак
вказаний факт залишився поза увагою
реєстратора.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанцій вірно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства "Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації" відхилити, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 30.08.2011р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від
02.02.2012р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: