Справа № 825/3284/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
825/3284/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Баргаміна Н.М.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Державного підприємства
«Шабалинівський спиртзавод» на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Державного підприємства
«Шабалинівський спиртзавод» до
Головного управління юстиції у
Чернігівській області про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ДП «Шабалинівський
спиртзавод» звернулось до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області про зняття арешту з коштів,
накладених постановою про арешт коштів
боржника № 31/4 від 07.08.2013 року на р/р
0001 в ПАТ "ЄВРОБАНК", 01032, м. Київ,
бул. Т. Шевченка, 35, МФО 380355, що належить
позивачу в межах суми 95,1 тис. грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог позивача
в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
на виконанні у Відділі примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області перебуває зведене виконавче
провадження № 1/4 (№ ЄДРВП 8177129) про
стягнення з Державного підприємства
«Шабалинівський спиртзавод» на
користь стягувачів боргу на загальну
суму 5 882 063,98 грн.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 07.08.2013 року накладено арешт
на кошти в межах суми 5 882 063, 98 грн., що
містяться на рахунку 0001, який
відкритий в ПАТ «ЄВРОБАНК», МФО 380355 та
належить Державному підприємству
«Шабалинівський спиртовий завод».

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що боржник
ухиляється від виконання рішень судів,
відкриває нові рахунки, проводить
через них фінансові операції, а кошти
не спрямовує на виконання судових
рішень. Крім того, позивач не наводить в
своєму позові, які саме норми Закону
України «Про виконавче провадження»
порушені відповідачем.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» № 606-XIV
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Водночас, примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
відділів державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, районних,
міських (міст обласного значення),
районних в містах відділів державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції.

Статтею 1 Закону України № 606-XIV
передбачено, що виконавче провадження,
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 33 Закону у разі якщо в
органі державної виконавчої служби
відкрито кілька виконавчих проваджень
про стягнення коштів з одного боржника,
вони об'єднуються у зведене виконавче
провадження і на майно боржника
накладається арешт у межах загальної
суми стягнення, виконавчого збору і
можливих витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій.

Положенням ст. 11 Закону передбачено, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно й до 52 Закону звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту.

Статтею 57 Закону встановлено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
серед іншого, шляхом винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї.

Відповідно до частини 4 статті 65 Закону,
державний виконавець може звернути
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що знаходяться на його рахунках,
а також на рахунках, відкритих
боржником - юридичною особою через свої
філії, представництва та інші
відокремлені підрозділи.

Згідно зі статтею 60 Закону особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту. У разі
прийняття судом рішення про зняття
арешту з майна арешт з майна знімається
за постановою державного виконавця не
пізніше наступного дня, коли йому стало
відомо про такі обставини. Копія
постанови про зняття арешту з майна
надсилається боржнику та органу
(установі), якому була надіслана для
виконання постанова про накладення
арешту на майно боржника. У всіх інших
випадках незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
звертає увагу, що накладення арешту на
кошти боржника є складовим елементом
процесу виконавчого провадження, який
застосовується органами державної
виконавчої служби України для
збереження та звернення стягнення на
грошові кошти боржника за відповідним
рішенням.

Так, статтею 73 Закону встановлено
перелік коштів, на які не може бути
звернено стягнення.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що відсутні підстави, за яких на кошти
позивача не може бути звернено
стягнення, а тому колегія суддів
вважає, що вимоги Закону України "Про
виконавче провадження" були виконані з
боку відповідача при винесенні
оскаржуваної постанови.

Колегія суддів приходить до висновку,
що після відкриття виконавчого
провадження державний виконавець
повинен у повному обсязі вчиняти
виконавчі дії, направлені, у першу
чергу, саме на виконання виконавчого
документа, у тому числі, здійснювати
накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, дії відповідача є
правомірними, вчиненими на виконання
Закону України "Про виконавче
провадження", в зв'язку з чим позовні
вимоги про зняття арешту з коштів,
накладених постановою про арешт коштів
боржника № 31/4 від 07.08.2013 року на р/р
0001 в ПАТ "ЄВРОБАНК", 01032, м. Київ,
бул. Т. Шевченка, 35, МФО 380355, що належить
позивачу в межах суми 95,1 тис. грн.,
задоволенню не підлягають, що вірно
встановлено судом першої інстанції.

Також, колегія суддів не бере до уваги
доводи апелянта на те, що постанова про
накладення арешту на кошти позивача
перешкоджає веденню господарської
діяльності останнього, оскільки це не є
підставою для невиконання рішень
судів, які набрали чинності, та інших
виконавчих документів.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Державного
підприємства «Шабалинівський
спиртзавод» - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 30.10.2014 року

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
М.І. Кобаль

В.В. Файдюк

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Файдюк В.В.