Справа № 376/150/14-а
Суддя: Віговський С. І.
Дата ухвалення: 2014-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської
Справа № 376/150/14-а
Провадження № 2-а/376/21/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2014 р. Сквирський
районний суд Київської області у
складі: головуючого судді Віговського
С.І. при секретарі Кропивлянській С.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сквира справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Кривошиїнської сільської ради
Сквирського району Київської області,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання дій протиправними та
скасування рішень відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання дій відповідача
протиправними щодо прийнятих рішень №
6/5.13.06 від 22 грудня 2011 року про відміну
дії рішення 3 сесії 5 скликання від 18
листопада 2007 року «Про надання дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель та ведення
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_1 жителю АДРЕСА_1»; № 06.23.06 від 09
квітня 2013 року частково про надання
дозволу третій особі по справі - ОСОБА_4
на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність по АДРЕСА_2 Сквирського
району Київської області площею 0,24 га.
для ведення особистого селянського
господарства. Позивач просить суд
скасувати повністю рішення
відповідача № 6/5.13.06 від 22 грудня 2011
року та скасувати частково рішення
відповідача № 06.23.06 від 09 квітня 2013 року
про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність по
АДРЕСА_2 Сквирського району Київської
області площею 0,24 га для ведення
особистого селянського господарства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18
листопада 2007 року 3 сесія 5 скликання
Кривошиїнської сільської ради
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
надання йому у власність земельних
ділянок для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
селянського господарства прийняла
рішення про надання йому дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку площею
0,61 га, розташовану в АДРЕСА_2, із
цільовим призначенням: для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель - 0,25 га, для
ведення особистого селянського
господарства - 0,36 га.

Попередньо, 23 березня 2007 року 5 сесія 5
скликання Кривошиїнської сільської
ради розглянувши заяву ОСОБА_4 прийняла
рішення за № 5/1 про припинення права
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,61 га для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 за його
добровільною відмовою та надала право
на знесення непридатного для
проживання будинку.

У подальшому, 18 листопада 2007 року, 3
сесія 5 скликання Кривошиїнської
сільської ради розглянула заяву ОСОБА_4
і надала дозвіл на знесення
непридатного для житла будинку за
номером десять по АДРЕСА_2 Сквирського
району для ліквідування даного
господарства.

22 грудня 2011 року 13 сесія 6 скликання
Кривошиїнської сільської ради
Сквирського району заслухала та
обговорила інформацію третьої особи по
справі, - сільського голови ОСОБА_3 та
прийняла рішення №6/5.13.06 «Про відміну
дію рішення 3 сесії 5 скликання від 18
листопада 2007 року «Про надання дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель та ведення
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_1 жителю АДРЕСА_3. Рішення
відповідачем приймалося на підставі
довідки КП КОР «Білоцерківське бюро
технічної інвентаризації» від 22.08.2011
року.

09 квітня 2013 року 23 сесія 6 скликання
Кривошиїнської сільської ради
Сквирського району розглянула заяву
ОСОБА_4 і прийняла рішення за № 06.23.06,
яким надала йому дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність по
АДРЕСА_2 Сквирського району Київської
області загальною площею 0,49 га., з них:
0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель; 0,24 га для
ведення особистого селянського
господарства.

Позивач вважає, що неправомірними
діями і рішеннями відповідача порушено
його право, передбачене ст. 121 ЗК
України - право на безоплатну передачу
йому земельних ділянок із земель
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства,
оскільки: 1) заяву до Кривошиїнської
сільської ради про відмову від
земельних ділянок, у тому числі і від 0,36
га для ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_4 подавав у березні
2007 року; 2) спадщину після смерті матері
ОСОБА_5 тривалий час не оформляв і в 2007
році двічі звертався до сільської ради
з заявами про відмову від права на
земельні ділянки, про надання дозволу
на знесення непридатного для
проживання спадкового житлового
будинку; 3) на день винесення
оскаржуваного рішення № 6/5.13.06 від 22
грудня 2011 року, у ОСОБА_4 були відсутні
документи, що посвідчують право
приватної власності на житловий
будинок під АДРЕСА_2 Сквирського
району, про що свідчить лист
Кривошиїнської сільської ради за вих.
№ 200 від 08.08.2013 року, а свідоцтво про
право на спадщину за законом на
житловий будинок під АДРЕСА_2 ОСОБА_4
видано тільки 15 листопада 2012 року; 4)
ініціював відміну рішення
Кривошиїнської сільської ради від 18
листопада 2007 року сільський голова
ОСОБА_3, а не ОСОБА_4, так як не вважав, що
його права порушені; 5) позивач, права
якого порушувались, не був
повідомлений про розгляд цього питання
на сесії і не запрошувався на сесію; 6)
про дату, час і місце розгляду заяви
ОСОБА_4, про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_2, позивач
ОСОБА_1 сільською радою не був
повідомлений.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали,
посилаючись на обставини зазначені
вище та письмові докази, що додані до
позовної заяви і містяться в
матеріалах справи.

Третя особа по справі, що діє в
інтересах та виступає на боці
відповідача - голова Кривошиїнської
сільської ради Сквирського району
ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив
проти позовних вимог, заперечення
подав у письмовій формі, де зазначив, що
за період з 18 листопада 2007 року (день
винесення рішення 3 сесією 5 скликання
Кривошиїнської сільської ради про
надання дозволу позивачу ОСОБА_1 на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку площею
0,61 га, розташовану в АДРЕСА_2, із
цільовим призначенням: для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель - 0,25 га, для
ведення особистого селянського
господарства - 0,36 га.) по 22 грудня 2011
року (день винесення рішення 13 сесії 6
скликання Кривошиїнської сільської
ради № 6/5.13.06 «Про відміну дію рішення 3
сесії 5 скликання від 18 листопада 2007
року «Про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель та ведення
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_1 жителю АДРЕСА_3 Сквирського
району Київської області), тобто за 4
(чотири) роки позивачем не було вчинено
жодних дій щодо виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на спірні земельні
ділянки. Крім того, зазначив, що
рішенням сільської ради від 18
листопада 2007 року позивачу ОСОБА_1
надавався дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності, зокрема,
на земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель - 0,25 га., проте, насправді,
прибудинкова територія
використовується як тракторний парк
для стоянки тракторів та інших
сільськогосподарських машин, тобто, не
за цільовим призначенням. Також,
звертає увагу суду на ту обставину, що
третя особа по справі ОСОБА_4 був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 із
1995 року, в тому числі на час відкриття
спадщини після смерті матері ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року проживав
за вказаною адресою, у 2007 році він
відмовився від права власності на
земельну ділянку, на яку права
приватної власності не мав. Вважає, що
Кривошиїнська сільська рада 22 грудня
2011 року прийняла законне рішення №
6/5.13.06 з приводу відміни дії рішення 3
сесії 5 скликання від 18 листопада 2007
року, щодо надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на спірні земельні ділянки,
оскільки 18.11.2007 року приймаючи
оспорюване рішення сільська рада не
врахувала ту обставину, що наявний
законний спадкоємець, який фактично
прийняв спадщину після смерті матері,
не оформив її у встановленому
законодавством порядку. З приводу
посилання позивача на ту обставину, що
останній не був повідомлений про
розгляд вищевказаного питання, яке
приймалося сільською радою 22 грудня 2011
року, і не запрошувався на сесію, то
представник відповідача у запереченні
вказав, що позивач ОСОБА_1 проживає і
працює у м. Біла Церква, представником
ОСОБА_1 була його мати ОСОБА_7, про
обставини прийняття рішення сільською
радою 22 грудня 2011 року за № 6/5.13.06
остання знала, оскільки проживає в
с.Кривошиїнці. Крім того, як зазначає
ОСОБА_3, листами від 28.09.2012 року (вих. №
177) та 08.08.2013 року (вих.№№ 200, 202) позивач
ОСОБА_1 повідомлявся про наявність
спадкоємця за законом на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_3
Сквирського району Київської області,
та видачею ОСОБА_4 15 листопада 2012 року
свідоцтва про право на спадщину за
законом на відповідне нерухоме майно. З
урахуванням викладеного представник
відповідача ( третя особа по справі
ОСОБА_3.) вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Третя особа по справі із самостійними
вимогами ОСОБА_4 та його представник у
судовому засіданні позов не визнали,
заперечення подали у письмовій формі,
де зазначили, що рішення
Кривошиїнської сільської ради від 18
листопада 2007 року про надання дозволу
на знесення непридатного для
проживання житлового будинку, .ОСОБА_4
не було виконано та не вчинено
будь-яких фактичних дій по його
виконанню, як і не проведено зняття
даного будинку АДРЕСА_2 Сквирського
району Київської області із реєстрації
в КП КОР „Білоцерківське бюро
технічної інвентаризації". Крім того,
ОСОБА_4 та його представник вважають
прийняте рішення сільської ради від 23
березня 2007 року в частині припинення
права приватної власності на земельну
ділянку площею 0,61 га для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 за його
відмовою таким, що суперечить вимогам
чинного законодавства, оскільки, права
власності на вказану земельну ділянку
на той час ОСОБА_4 не мав. До того ж, як
вважає ОСОБА_4 та його представник, саме
рішення прийнято всупереч вимогам ст. 4
Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" та ст. 19
Конституції України (Основного Закону),
згідно яких місцеве самоврядування в
Україні повинно здійснюватись на
принципах законності і того, що органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лиши на
підставах, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. В даному ж випадку,
прийнявши вказане рішення, сесія
Кривошиїнської сільської ради
перевищила свої повноваження та діяла
всупереч приписам ст.ст. 141, 142
Земельного Кодексу України та ст. 346
Цивільного кодексу України щодо
правових підстав припинення права
власності і не врахувала, що до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій він
розміщений, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача), а
відтак саме рішення сільської ради від
23 березня 2007 року є не правомірним.
Також, третя особа по справі ОСОБА_4 та
його представник вважають, що оскільки
ОСОБА_4 правомірно набув право
власності на житловий будинок АДРЕСА_2
Сквирського району Київської області
шляхом прийняття спадщини після смерті
своєї матері на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом від 15
листопада 2012 року (реєстр № 2903) і
зареєструвавши це право у КП КОР
„Білоцерківському міжміському бюро
технічної інвентаризації" (дата
реєстрації 07.12.2012 року), то у
відповідності до приписів ст. 377 ЦК
України набув право на користування
земельною ділянкою, як особа, яка
набула право власності на житловий
будинок, на умовах, встановлених для
попереднього землекористувача, а саме,
його матері ОСОБА_6, а відтак рішення 23
сесії 6 скликання Кривошиїнської
сільської ради від 09 квітня 2013 року за
№ 06.23.06, щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_4 по АДРЕСА_2
Сквирського району Київської області
загальною площею 0,49 га., з них: 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель; 0,24 га для ведення особистого
селянського господарства, є
правомірним.

Судом встановлено, що на праві
особистої приватної власності мати
третьої особи по справі ОСОБА_4 - ОСОБА_6
мала житловий будинок по АДРЕСА_2 у
с.Кривошиїнці Сквирського району
Київської області, з господарськими
будівлями та спорудами, на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
21.09.2000 року за № 3202, посвідченого
Сквирською державною нотаріальною
конторою, що підтверджується довідкою
КП КОР «Білоцерківське бюро технічної
інвентаризації» від 22.08.2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, зареєстроване виконкомом
Кривошиїнської сільської ради
Сквирського району Київської області
від 29.04.2005 року, актовий запис № 10.

Після смерті спадкодавця відкрилася
спадщина на майно у складі житлового
будинку по АДРЕСА_2 у с.Кривошиїнці
Сквирського району Київської області,
з господарськими будівлями та
спорудами.

Як вбачається із витягів із
погосподарських книг Кривошиїнської
сільської ради за 1996-2005 роки (рахунок №
НОМЕР_2), що містяться у матеріалах
справи, у ОСОБА_5 на час відкриття
спадщини у користуванні перебували
земельні ділянки загальною площею 0,61
га., що також не оспорюється позивачем
по справі.

ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті
матері шляхом постійного проживання
разом із спадкодавцем за адресою:
с.Кривошиїнці, АДРЕСА_2, на час
відкриття спадщини, що підтверджується
штампом реєстрації ГІРФО Сквирського
РВ ГУ МВС України в Київській області
від 23.01.1995 року та в матеріалах справи
відсутні відомості про відмову ОСОБА_4
від спадщини.

Рішенням 3 сесії 5 скликання
Кривошиїнської сільської ради від 18
листопада 2006 року, за наслідками
розгляду заяви ОСОБА_4 про надання
дозволу на знесення непридатного для
житла будинку та ліквідувати
господарство по АДРЕСА_2 в с.
Кривошиїнці Сквирського району
Київської області, на підставі п. 5 ст. 30
ЗУ "Про місцеве самоврядування в
Україні" (п. б - делеговані
повноваження), останньому надано
дозвіл на знесення непридатного для
житла будинку за номером десять по
АДРЕСА_2 Київської області та дозвіл на
ліквідування даного господарства.

23 березня 2007 року 5 сесія 5 скликання
Кривошиїнської сільської ради
розглянувши заяву ОСОБА_4 прийняла на
підставі ст.ст. 12, 141, 142 ЗК України та
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" рішення за №
5/1 про припинення права приватної
власності на земельну ділянку площею
0,61 га для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
селянського господарства ОСОБА_4 по
АДРЕСА_2 за його добровільною відмовою
та надала право на знесення
непридатного для проживання будинку.

18 листопада 2007 року 3 сесія 5 скликання
Кривошиїнської сільської ради
розглянула заяву ОСОБА_4 про знесення
непридатного для житла будинку, на
підставі Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" надала
дозвіл на знесення непридатного для
житла будинку за номером десять по
АДРЕСА_2 Сквирського району для
ліквідації даного господарства.
Підставами для винесення рішення, були
ті обставини, що власник будинку ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, син ОСОБА_8
виїхав на проживання в місто Сквиру,
будинок старий, потребує ремонту та
постійного догляду за ним, а в сина
такої можливості немає.

18 листопада 2007 року 3 сесія 5 скликання
Кривошиїнської сільської ради,
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
надання йому у власність земельних
ділянок для обслуговування житлового
будинку та ведення особистого
селянського господарства, та у
відповідності до п. 34 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ст.ст. 12, 33, 40, 118, 121 ЗК України
прийняла рішення про надання ОСОБА_1
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
площею 0,61 га, розташовану в АДРЕСА_2, із
цільовим призначенням: для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель - 0,25 га, для
ведення особистого селянського
господарства - 0,36 га. Пунктом 2 рішення
вирішено: "Виготовлення технічної
документації розпочати після
укладення договору із землевпорядною
організацією, що має відповідну
ліцензію". Пунктом 3 рішення вирішено:
"Відділу земельних ресурсів подати
сільській раді технічну документацію,
розроблену відповідною землевпорядною
організацією в установленому чинним
законодавством порядку, із позитивним
висновком державної землевпорядної
експертизи для прийняття рішення про
її затвердження та надання у власність
земельної ділянки гр. ОСОБА_1.".

Судом також встановлено, що технічна
документація на земельну ділянку
загальною площею 0,61 га, розташовану в
АДРЕСА_2 із цільовим призначенням: для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель - 0,25 га, для
ведення особистого селянського
господарства - 0,36 га., на момент
розгляду даного спору ОСОБА_1 не
виготовлялась, що також не
заперечується сторонами та третіми
особами по справі.

22 грудня 2011 року 13 сесія 6 скликання
Кривошиїнської сільської ради
Сквирського району, заслухавши та
обговоривши інформацію сільського
голови ОСОБА_3, на підставі п.п. 5 п. б) ч.1
ст. 33 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" прийняла
рішення № 6/5.13.06 "Про відміну дію
рішення 3 сесії 5 скликання від 18
листопада 2007 року «Про надання дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель та ведення
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_1 жителю АДРЕСА_3". Підставами
для винесення рішення, були ті
обставини, що до сесії сільської ради в
2011 році звернулася ОСОБА_9 із заявою про
повернення їй земельної ділянки площею
0,10 га. по АДРЕСА_4 яка нібито була
відібрана після смерті її матері у 1985
році, межує із ділянкою ОСОБА_7. ОСОБА_7
відмовилась добровільно повернути їй
вказану частину земельної ділянки.
Попередньо, ОСОБА_9 звернулася із
заявою до Білоцерківського МБТІ про
надання інформації щодо власника
будинку за АДРЕСА_2 і надала відповідну
інформацію до сесії сільської ради,
згідно якої право власності на
житловий будинок за АДРЕСА_2
зареєстровано за гр. ОСОБА_6. Рішення
сільської ради про знесення
непридатного житлового будинку, з
послідуючою ліквідацією господарства
на той час не було виконано. ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_2, був зареєстрований на
час смерті матері ОСОБА_6, а саме, станом
на 26 квітня 2005 року, і не знімався з
реєстрації на протязі шести місяців
після її смерті, і зареєстрований по
даний час. Рішення від 22 грудня 2011 року
№ 6/5.13.06 відповідачем приймалося на
підставі довідки КП КОР
«Білоцерківське бюро технічної
інвентаризації» від 22.08.2011 року.

Таким чином, судом встановлено, що між
суміжними землевласниками
(землекористувачами) на момент
винесення вищевказаного рішення мав
місце земельний спір щодо розмежування
земельних ділянок, розгляд якого
відносився до компетенції сільської
ради відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України.

15 листопада 2012 року ОСОБА_4 отримав у
державного нотаріуса Сквирської
районної державної нотаріальної
контори свідоцтво про право на
спадщину за законом на житловий
будинок за АДРЕСА_2, Сквирського району
Київської області, спадкова справа №
207/2008, зареєстровано в реєстрі за № 2903.

09 квітня 2013 року 23 сесія 6 скликання
Кривошиїнської сільської ради
Сквирського району розглянула заяву
ОСОБА_4, і на підставі ст.ст. 12, 33, 40, 118, 121,
122 ЗК України, Закону України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо вдосконалення
процедури відведення земельних
ділянок та зміни їх цільового
призначення", ст. 34 Закону України "Про
землеустрій" та Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
прийняла рішення за № 06.23.06, яким надала
йому дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність по АДРЕСА_2
Сквирського району Київської області
загальною площею 0,49 га., з них: 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель; 0,24 га для ведення особистого
селянського господарства.

Суд, заслухавши думку сторін, третіх
осіб та їх педставників, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд
вирішує справи на підставі Конституції
України та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість, яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до приписів частини 2 ст. 19
Конституції України та статті 24 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами (ч.1 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»).

Місцеве самоврядування в Україні
здійснюється на принципах законності
(ст. 4 ЗУ "Про місцеве самоврядування в
Україні").

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються такі питання,
як вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи та посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами. Підстави, види і порядок
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування
визначаються Конституцією України, цим
та іншими законами.

Як вбачається із матеріалів справи,
орган місцевого самоврядування, -
Кривошиїнська сільська рада
Сквирського району Київської області
декількома правовими актами
індивідуальної дії не врахувала
істотну обставину, що на момент
винесення таких рішень ОСОБА_4 не був
власником, зокрема не набув права
власності в порядку спадкування за
законом, на житловий будинок у
с.Кривошиїнці по АДРЕСА_2.

Зокрема, Кривошиїнська сільська рада
Сквирського району Київської області
не врахувала вищевказану істотну
обставину, вирішуючи питання про
надання ОСОБА_4 дозволу на знесення
непридатного для житла будинку та
ліквідування господарства по АДРЕСА_2 в
с. Кривошиїнці Сквирського району
Київської області, згідно рішення 3
сесії 5 скликання Кривошиїнської
сільської ради від 18 листопада 2006 року
та вирішуючи питання про припинення
права приватної власності на земельну
ділянку площею 0,61 га. для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 за його
добровільною відмовою та надання права
на знесення непридатного для
проживання будинку, згідно рішення 5
сесії 5 скликання Кривошиїнської
сільської ради за № 5/1 від 23 березня 2007
року; вирішуючи питання ОСОБА_4 про
надання дозволу на знесення
непридатного для житла будинку за
АДРЕСА_2 Сквирського району для
ліквідації даного господарства, згідно
рішення 3 сесії 5 скликання
Кривошиїнської сільської ради від 18
листопада 2007 року, та вирішуючи питання
ОСОБА_1 про надання йому у власність
земельних ділянок для обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_2, із цільовим призначенням: для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель - 0,25 га, для
ведення особистого селянського
господарства - 0,36 га., згідно рішення 3
сесії 5 скликання Кривошиїнської
сільської ради від 18 листопада 2007 року.

Суд вважає, що вищевказані рішення
відповідача (правові акти
індивідуальної дії) відносяться до
таких, що прийняті з перевищенням
владних повноважень, тобто всупереч
вимогам ст. 19 Конституції України,
ст.ст. 3, 12, 78, 80, 81, 116, 118, 121, 140, 142
Земельного кодексу України, ст.ст. 316, 317,
346, 347, 373, 374 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 4, 26, 30 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Як було встановлено судом, згідно
витягів із погосподарських книг
Кривошиїнської сільської ради за 1996-2005
роки (рахунок № НОМЕР_2), у ОСОБА_6 на час
відкриття спадщини у користуванні
перебували земельні ділянки загальною
площею 0,61 га. Також, на час відкриття
спадщини ОСОБА_6 право власності на
вказані земельні ділянки у
встановленому законодавством порядку
не оформила.

Згідно ст. 346 ЗК України, право
власності припиняється, зокрема, у разі
відмови власника від права власності.

Власником майна є особа, яка на
відповідній правовій підставі володіє,
користується та розпоряджається своїм
майном (ст. 2, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 318
ЦК України).

Особа може відмовитися від права
власності на майно, заявивши про це або
вчинивши інші дії, які свідчать про її
відмову від права власності. У разі
відмови від права власності на майно,
права на яке не підлягають державній
реєстрації, право власності на нього
припиняється з моменту вчинення дії,
яка свідчить про таку відмову. У разі
відмови від права власності на майно,
права на яке підлягають державній
реєстрації, право власності на нього
припиняється з моменту внесення за
заявою власника відповідного запису до
державного реєстру (ст. 347 ЦК України).

Згідно п. а ст. 140 ЗК України, підставами
припинення права власності на земельну
ділянку є добровільна відмова власника
від права на земельну ділянку.

Припинення права власності на земельну
ділянку у разі добровільної відмови
власника землі на користь держави або
територіальної громади здійснюється
за його заявою до відповідного органу
(ч. 1 ст. 142 ЗК України).

Відповідно до п. 3.10 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно (в
редакції від 30.05.2005 року), затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 7 лютого 2002 року № 7/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 лютого 2002 р. за №
157/6445, у разі відмови власника від права
власності на нерухоме майно в розділ
Реєстру прав уноситься відповідний
запис про відмову на підставі заяви
власника майна, поданої особисто та
справжність підпису на якій засвідчено
нотаріусом. До заяви додаються
правовстановлюючі документи, на
підставі яких була проведена
реєстрація прав власності на нерухоме
майно та які підлягають анулюванню
реєстратором.

Аналізуючи ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК
України, п. а ст. 140 ЗК України та ч. 1 ст.
142 ЗК України суд приходить до висновку,
що лише власник наділяється правом
добровільної відмови від права на своє
особисте майно, зокрема на житловий
будинок та земельну ділянку.

Таким чином суд вважає, що всупереч
ст.ст. 140, 142 ЗК України, ОСОБА_4, який не
будучи власником житлового будинку та
оспорюваних земельних ділянок, станом
на 2006-2007 роки не мав правових підстав
добровільно відмовитися від прав на
вказане нерухоме майно та правових
підстав звертатися до Кривошиїнської
сільської ради Сквирського району щодо
надання йому дозволу на знесення
непридатного для житла будинку та
ліквідуванню господарства по АДРЕСА_2 в
с. Кривошиїнці Сквирського району
Київської області, а також не мав
правових підстав ставити питання щодо
припинення права приватної власності
на земельну ділянку площею 0,61 га для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2.

Крім того, суд вважає, що Кривошиїнська
сільська рада Сквирського району на 13
сесії 6 скликання прийняла рішення від
22 грудня 2011 року за № 6/5.13.06 "Про відміну
дію рішення 3 сесії 5 скликання від 18
листопада 2007 року «Про надання дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку
та господарських будівель та ведення
особистого селянського господарства
гр. ОСОБА_1 жителю АДРЕСА_3" у межах своїх
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України,
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно, а ч. 1 ст. 1298 ЦК України
зазначає, що свідоцтво про право на
спадщину видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Як вбачається із п. 210 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України (чинна на час
відкриття спадщини), затверджена
Наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України від 03 березня 2004 р. за № 283/8882,
видача свідоцтва про право на спадщину
спадкоємцям, які прийняли спадщину,
ніяким строком не обмежена.

Суд, вирішуючи даний спір, виходить з
того, що: 1) на момент винесення
оскаржуваного рішення від 22 грудня 2011
року за № 6/5.13.06, за померлою матір'ю
ОСОБА_4 - ОСОБА_6 було зареєстроване
право власності на нерухоме майно -
житловий будинок по АДРЕСА_2 в с.
Кривошиїнці Сквирського району
Київської області, згідно довідки
Білоцерківського МБТІ від 22.08.2011 року; 2)
згідно відомостей із погосподарських
книг Кривошиїнської сільської ради за
1996-2005 роки у ОСОБА_6 у користуванні
перебували земельні ділянки загальною
площею 0,61 га.; 3) ОСОБА_6 до часу
відкриття спадщини, а саме до 26 квітня
2005 року у встановленому законодавством
порядку від права власності на
вищевказаний житловий будинок та права
користування на оспорювані земельні
ділянки не відмовлялась, а відтак,
вказане нерухоме майно перейшло у
порядку спадкування до її сина ОСОБА_4,
який відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК
України прийняв спадщину за законом і
від спадщини не відмовлявся; 4) на
момент винесення оскаржуваного
рішення від 22 грудня 2011 року за № 6/5.13.06,
ОСОБА_4 у встановленому законодавством
порядку не набув права власності на
спадковий житловий будинок та право
власності на оспорювані земельні
ділянки, а відтак, не мав права на
відмову від права власності на вказане
нерухоме майно, тобто, нерухоме майно
до отримання спадкоємцем свідоцтва про
право на спадщину за законом не
виходило із законного володіння та
користування попереднього власника; 5)
на момент винесення оскаржуваного
рішення від 22 грудня 2011 року за № 6/5.13.06
був наявний спір між сусідніми
землекористувачами, про що свідчить
звернення до сільської ради гр.ОСОБА_9
щодо земельної ділянки площею 0,10 га,
розташованої по АДРЕСА_4

Посилання позивача на ті обставини, що
попередні рішення Кривошиїнської
сільської ради Сквирського району у
встановленому законодавством порядку,
в тому числі судовому, оскаржені ніким
не були, а також прийняття рішення від
22 грудня 2011 року за № 6/5.13.06 було
ініційоване не сторонами, а сільським
головою, суд не бере до уваги, зважаючи
на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 18 ч. 4 ст. 42 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", сільський, селищний, міський
голова забезпечує здійснення у межах
наданих законом повноважень
додержання Конституції та законів
України, виконання актів Президента
України та відповідних органів
виконавчої влади; забезпечує на
відповідній території додержання
законодавства щодо розгляду звернень
громадян та їх об'єднань.

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах. У разі незгоди
власників землі або землекористувачів
з рішенням органів місцевого
самоврядування, спір вирішується судом
(ч. 1-3, 5 ст. 158 ЗК України).

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст.
59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні").

Положенню частини десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні дано офіційне
тлумачення Рішенням Конституційного
Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009.

Так, гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними. В Основному
Законі України передбачено форми та
засоби реалізації права
територіальних громад на місцеве
самоврядування і вказано, що органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
(частина перша статті 144). На основі
цього положення Конституції України в
Законі визначено, що у формі рішень
рада приймає нормативні та інші акти
(частина перша статті 59).

Проаналізувавши функції і
повноваження органів місцевого
самоврядування, врегульовані
Конституцією України та іншими
законами України, Конституційний Суд
України дійшов висновку, що органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію. Такий висновок
узгоджується із правовими позиціями
Конституційного Суду України,
викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001
року № 20-рп/2001 у справі про укази
Президії Верховної Ради України щодо
Компартії України, зареєстрованої 22
липня 1991 року (абзац перший пункту 6
мотивувальної частини), від 23 червня 1997
року № 2-зп у справі про акти органів
Верховної Ради України (абзац
четвертий пункту 1 мотивувальної
частини). Закріплені у статті 144
Конституції України і статті 59 Закону
норми про акти органів місцевого
самоврядування, крім юридичної форми
реалізації завдань і функцій,
визначають порядок прийняття і
перевірки рішень органів місцевого
самоврядування. В Законі встановлено,
що ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України та законами
України до їх відання, і що рішення
відповідної ради може бути внесене на
повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25,
частина четверта статті 59). У Законі
передбачено, що рішення виконавчого
комітету ради з питань, які належать до
компетенції виконавчих органів ради,
можуть бути скасовані відповідною
радою, і що раді належить право
скасовувати акти виконавчих органів
ради, які не відповідають Конституції
чи законам України, іншим актам
законодавства, рішенням відповідної
ради, прийнятим у межах її повноважень
(частина дев'ята статті 59, пункт 15
частини першої статті 26).

Системний аналіз наведених положень
Конституції і законів України дає суду
підстави вважати, що за органами
місцевого самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування. Це
узгоджується із правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997
року № 4-зп у справі про набуття
чинності Конституцією України, що
конкретна сфера суспільних відносин не
може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не визначено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше (абзац п'ятий пункту 3
мотивувальної частини вказаного
Рішення). Зі змісту частини другої
статті 144 Конституції України та
частини десятої статті 59 Закону
вбачається, що рішення органів
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України, -
Рішення Конституційного Суду України
від 16.04.2009р. № 7-рп/2009).

Така ж правова позиція випливає із
листа Вищого адміністративного суду
України за №781/11/13-10 від 01.06.2010 року де
зазначається, що органи місцевого
самоврядування не перевищують свої
владні повноваження, скасовуючи власні
рішення, для яких передбачено судовий
порядок визнання незаконними (абз. 14 п.
1.2. Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.06.2010 за №781/11/13-10 "Щодо застосування
окремих норм матеріального права під
час розгляду адміністративних справ"),
а також узгоджується із правовою
позицією Верховного Суду України,
зокрема Постановою Верховного Суду
України від 17 березня 2009 року
(реєстраційний номер судового рішення
в ЄДРСР - 6028305), де зазначено, що судовий
порядок визнання незаконними актів
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції або
законам України (пункт 10 статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні") не виключає
компетенцію такого органу на
скасування свого рішення з підстав та в
порядку, визначених законом. Таким
чином, розглядаючи справи зазначеної
категорії, суди повинні з'ясовувати, чи
діяли органи місцевого самоврядування,
приймаючи владні рішення, в межах своїх
повноважень та у спосіб, передбачений
законом.

Крім того, суд вважає, що Кривошиїнська
сільська рада Сквирського району,
вирішуючи, 09 квітня 2013 року 23 сесією 6
скликання питання про прийняття
рішення за № 06.23.06, яким ОСОБА_4 надала
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність по АДРЕСА_2 Сквирського
району Київської області загальною
площею 0,49 га., з них: 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель; 0,24 га для ведення особистого
селянського господарства, діяла у
межах своїх повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України (в ред.
Закону від 05.11.2009 р. № 1702-VI), до особи, яка
набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

У разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача (ч. 1, 2
ст. 120 ЗК України в ред. Закону від 05.11.2009
р. №1702-VI).

Частиною 5 ст. 116 ЗК України (в редакції
Закону від 06.09.2012 р. № 5245-VI) передбачено,
що земельні ділянки, які перебувають у
власності чи користуванні громадян або
юридичних осіб, передаються у
власність чи користування за рішенням
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування лише після
припинення права власності чи
користування ними в порядку,
визначеному законом.

Як встановлено судом вище, 15 листопада
2012 року ОСОБА_4 отримав у державного
нотаріуса Сквирської районної
державної нотаріальної контори
свідоцтво про право на спадщину за
законом на житловий будинок за АДРЕСА_5
Сквирського району Київської області,
зареєстроване в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно від
07.12.2012 року. Таким чином, суд вважає, що
ОСОБА_4 припинив право власності на
житловий будинок попереднього
власника, та набув правомірно у
відповідності із ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч.
2 ст. 120 ЗК України право користування
земельними ділянками загальною площею
0,49 га., з них: 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель; 0,24 га для
ведення особистого селянського
господарства, - з моменту реєстрації
прав на спадковий житловий будинок. А
відтак, суд вважає, що у відповідності
із ст.ст. 12, 33, 40, п. а) ч. 3, ч. 5 ст. 116, ст. 118,
121, 122 ЗК України рішенням сільської
ради від 09 квітня 2013 року за № 06.23.06
правомірно надано дозвіл ОСОБА_4 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність АДРЕСА_2 Київської області
загальною площею 0,49 га., з них: 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель; 0,24 га для ведення особистого
селянського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при
вирішенні справи по суті суд може
відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю або
частково.

Таким чином, ухвалюючи судове рішення
відповідно до норм матеріального
права, повно і всебічно з'ясувавши
обставини в адміністративній справі,
що підтверджені тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
дійшов висновку, що відповідач
Кривошиїнська сільська рада
Сквирського району Київської області
при винесенні рішень від 22 грудня 2011
року за № 6/5.13.06 та від 09 квітня 2013 року
за № 06.23.06 діяла у межах повноважень та
у спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України, а тому у
задоволенні адміністративного позову
суд відмовляє повністю.

Виходячи з вищевказаного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 3, 12, 33, 40, 78,
80, 81, 116, 118, 121, 141, 142, 152 ЗК України, ст.ст. 4,
26, 30, 59 Закону України "Про місцеве
самоврядування", ст.ст. 346, 377 ЦК України,
ст.ст. 2, 6, 9, 17, 71, 79, 89, 99, 100, 158-163, 167, 185, 186
КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Сквирський районний суд Київської
області протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя: С. І. Віговський