Справа № 872/14121/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2014 рокусправа № 804/8256/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Кругового О.О.

суддів: Уханенка
С.А. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового
засідання: Спірічева Я.В..

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02.08.2013 року у справі № 804/8256/13-а за
позовом управління Пенсійного фонду
України у Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості 5713.32 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області (далі -
Позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1
(далі - Відповідач) в якому просило, з
урахуванням змін, стягнути з Позивача
загальну заборгованість в сумі 5713.32
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що станом на 26.04.2013 року борг в
сумі 5713.32 грн. Позивачем в
добровільному порядку сплачений не
був, що свідчить про можливість його
стягнення в добровільному порядку.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02.08.2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області, не
погодившись з рішенням
адміністративного суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просить постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 02.08.2013 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована доводами зазначеними в
адміністративному позові.

Сторони, які були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення розгляду справи, в судове
засідання не з'явились, у зв'язку з чим
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу не
здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
надану правову оцінку досліджених
судом доказів по справі, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
Відповідач зареєстрований в
управлінні Пенсійного фонду України у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області та згідно
Закону №2464-VI є платником єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

У зв'язку з несплатою страхових
внесків, Позивачем було винесено
вимогу № Ф-57 від 12.04.2013 року про сплату
боргу платника єдиного внеску в сумі
2303.02 грн., яка була надіслана до
підрозділу державної виконавчої
служби.

18.04.2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Квашою О.М. відкрито
виконавче провадження з виконання
вимоги Ф-57 від 12.04.2013 року про стягнення
з ОСОБА_1, на користь Позивача 2303.02 грн.

14.06.2013 року Позивачем було винесено
вимогу №Ф-57 від 14.06.2013 року про сплату
боргу платника єдиного внеску в сумі
3810.30 грн., яка була надіслана до
підрозділу державної виконавчої
служби.

19.06.2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Верхньодніпровського районного
управління юстиції Блікяном Г.А.,
відкрито виконавче провадження з
виконання вимоги №Ф-57 від 14.06.2013 року
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
Позивача 3810.30 грн.

Проте, станом на день подання
адміністративного позову борг за
зазначеними вимогами сплачений не був.

Правомірність стягнення
заборгованості у сумі 5713.32 грн. є
предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами за
відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що Позивач скористався своїм
правом на стягнення з Відповідача
заборгованості по єдиному внеску,
надіславши до підрозділу державної
виконавчої служби вимоги про сплату
недоїмки, а тому позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з зазначеними висновками
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

У відповідності з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно ч.8 ст.9 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» Платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Платник єдиного внеску
зобов'язаний протягом десяти
календарних днів з дня надходження
вимоги про сплату недоїмки сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею. У разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки платник
єдиного внеску узгоджує її з органом
доходів і зборів шляхом оскарження
вимоги про сплату єдиного внеску в
адміністративному або судовому
порядку. У разі якщо згоди з органом
доходів і зборів не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
календарних днів з дня надходження
рішення відповідного органу доходів і
зборів або оскаржити вимогу до органу
доходів і зборів вищого рівня чи в
судовому порядку. У разі якщо платник
єдиного внеску протягом десяти
календарних днів з дня надходження
вимоги не сплатив зазначені у вимозі
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею, не узгодив вимогу з
органом доходів і зборів, не оскаржив
вимогу в судовому порядку або не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів з дня
надходження узгодженої вимоги, орган
доходів і зборів надсилає в порядку,
встановленому законом, до підрозділу
державної виконавчої служби вимогу про
сплату недоїмки. У випадках, зазначених
в абзаці дев'ятому цієї частини, орган
доходів і зборів також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки. При цьому заходи
досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Аналіз зазначених правових норм вказує
на те, що до обов'язку фізичних
осіб-підприємців відноситься сплата
єдиного соціального внеску,
нарахованого за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця.
Проте, у разі появлення недоїмки,
відповідний орган надсилає платнику
єдиного внеску податкову вимогу про
сплату заборгованості. Якщо податкова
вимога, протягом десяти днів з дня
отримання оскаржена не була та
заборгованість по ній сплачена не була,
то вона вважається узгодженою та
надсилається до відділення державної
виконавчої служби для примусового
виконання шляхом стягнення або слугує
підставою для стягнення недоїмки в
судовому порядку.

Отже, у разі наявності несплаченої
недоїмки, по якій була сформована
вимога та у встановленому законом
порядок була узгоджена, чинним
законодавством надано право
контролюючому органу звернутися з
зазначеною вимогою до державної
виконавчої служби або до суду про її
стягнення в примусовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимоги про сплату недоїмки №Ф-57 від
12.04.2013 року та №Ф-57 від 14.06.2013 року були
сформовані належним чином та
направлені Відповідачу.

При цьому, Відповідач зазначені вимоги
в судовому порядку не оскаржив та суму
недоїмку не сплатив.

У зв'язку з зазначеним, Позивач
надіслав зазначені вимоги до державної
виконавчої служби з метою стягнення
суми недоїмки в примусовому порядку.

На підставі зазначених вимог
державними виконавцями були винесені
постановив про відкриття виконавчого
провадження від 18.04.2013 року та від 19.06.2013
року.

Зазначене свідчить про те, що Позивач в
даному випадку, скористався правом на
стягнення недоїмки в примусовому
порядку, шляхом надіслання вимог про
сплату недоїмки до державної
виконавчої служби, на підставі яких
було відкрито виконавче провадження,
що свідчить про відсутність підстав
для стягнення заборгованості у
судовому порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
стягнення суми заборгованості у
розмірі 5713.32 грн.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції вважає, що оскаржувана
постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02.08.2013 року є обґрунтованою і законною,
а підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст.
196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
02.08.2013 року у справі № 804/8256/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий:
О.О. Круговий

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим