Справа № 2а-2606/10/1227
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/43064/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМороз Л.Л. Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
(далі - УПФ) України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області про стягнення
підвищення до пенсії за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 30 травня 2012 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року ОСОБА_4 в
Сєвєродонецькому міському суді
Луганської області пред'явила позов до
УПФ України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області про стягнення
підвищення до пенсії.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
вона відноситься до категорії громадян
з правовим статусом "діти війни" та
відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" має
право на щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що таке підвищення
до пенсії їй не виплачувалося, просила
відновити пропущений строк звернення
до суду за захистом порушених прав,
свобод та інтересів, визнати дії
відповідача протиправними та
зобов'язати здійснити відповідні
перерахунки і виплати підвищення до
пенсії за період з 01 січня по 31 грудня
2006 року, з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з
22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня
2009 року.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 02 лютого 2010
року позов ОСОБА_4 частково задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до
суду за захистом порушених прав, свобод
та інтересів.

Визнано противоправною бездіяльність
УПФ України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області щодо невиплати
підвищення до пенсії ОСОБА_4 та її
виплати, як дитині війни, за період з 09
липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по
31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року

Зобов'язано УПФ України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_4
недоплачене підвищення до пенсії,
передбачене статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 09 липня по 31 грудня
2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року
та з 01 січня 2009 року з урахуванням
виплаченого.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року апеляційну скаргу УПФ України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
залишено без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 02 лютого 2010
року скасовано.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до УПФ України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
про визнання бездіяльності
неправомірною, зобов'язання нарахувати
та виплатити недоплаченої щомісячної
соціальної допомоги до пенсії, як
"дитині війни", з 09 липня по 31 грудня 2007
року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з
01 січня 2009 року по 22 червня 2009 року
залишено без розгляду.

Визнано бездіяльність УПФ України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
щодо невиплати ОСОБА_4 підвищення до
пенсії у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком
неправомірною.

Зобов'язано УПФ України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області
нарахувати та виплатити ОСОБА_4
підвищення до пенсії згідно статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 23 червня по 23
грудня 2009 року, у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням здійснених виплат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просить судове
рішення скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Встановлено, що ОСОБА_4 народилася 17
квітня 1941 року, відповідно до вимог
статті 1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", який набрав
чинності з 1 січня 2006 року, набула
правового статусу, передбаченого цим
Законом.

Отже, відповідно до положень вказаного
Закону пенсія позивача повинна
виплачуватись із збільшенням її на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Підвищення до пенсії дітям війни у 2006
році могло бути впроваджено лише за
наступних умов: поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету відповідно до вимог статті 110
Закону України "Про державний бюджет
України на 2006 рік", в редакції Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про державний бюджет України
на 2006 рік" від 19 січня 2006 року.

Нарахування та виплата пенсії
позивачеві у збільшеному розмірі
відповідачем правильно не проводилася,
оскільки умови, передбачені вказаним
Законом, не настали.

Пунктом 12 статті 71 Закону України "Про
державний бюджет України на 2007 рік" з
метою приведення окремих норм законів
у відповідність із цим Законом було
зупинено дію статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
2007 рік.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року
положення пункту 12 статті 71 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2007 рік" з урахуванням статті 111 цього
Закону визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційними).

Також згідно з пунктом 41 розділу 2
Закону України "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
текст статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" було
змінено. Статтею 6 (в новій редакції)
цього Закону передбачалося, що дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року

№ 10-рп/2008 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 65 розділу 1,
пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3
розділу 3 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" і 101 народного депутата
України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень статті 67 розділу 1, пунктів 1-4,
6-22, 24-100 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційним) положення
пункту 41 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України".

Відповідно до вимог статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на всій
території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

З моменту ухвалення рішення
Конституційним Судом України
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень є протиправною.

Отже, в період з 01 січня по 09 липня 2007
року та з 01 січня по 22 травня 2008 року
ОСОБА_4 не мала права на щомісячне
підвищення до пенсії, оскільки норма
відповідного Закону, якою передбачено
це право, у 2007, 2008 роках була змінена та
зупинена. Право ОСОБА_4 на підвищення до
пенсії у встановленому Законом розмірі
було відновлено лише з 09 липня по 31
грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня
2008 року, тобто з часу ухвалення
Конституційним Судом України вказаних
вище рішень.

Щодо розміру мінімальної пенсії за
віком, з якої має обчислюватись
зазначене підвищення до пенсії, то
розрахунок необхідно проводити з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншого розміру
такої пенсії законодавством не
передбачено.

У 2009 році положення статті 6 вказаного
Закону не змінювалося та не зупинялося,
а отже, підвищення до пенсії ОСОБА_4
повинно було виплачуватися у
встановленому Законом "Про соціальний
захист дітей війни" розмірі.

Такі дії Управління є неправомірними і
суд першої інстанції правильно
задовольнив позов ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
залишаючи позов ОСОБА_4 частково без
розгляду, виходив із того, що останній
пропустив шестимісячний строк
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів, що
є підставою для залишення його
позовних вимог без розгляду.

Така правова позиція суду апеляційної
інстанції є помилковою з огляду на
таке.

За приписами статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
в редакції, яка діяла на час вирішення
справи судом першої інстанції, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Судом апеляційної інстанції при
вирішенні питання щодо поважності
причин пропуску строку помилково
застосовано редакцію статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України, яка не діяла на час вирішення
справи судом першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що на застосуванні наслідків
пропуску строку звернення до суду
наполягав відповідач.

Отже, суд апеляційної інстанції не мав
підстав для залишення частини позовних
вимог ОСОБА_4 без розгляду з підстав
пропуску останнім строку звернення до
суду за захистом порушених прав, свобод
та інтересів, оскільки на цьому не
наполягав відповідач.

Отже, суд апеляційної інстанції
помилково скасував частково рішення
суду першої інстанції у цій справі.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а постанова суду першої
інстанції - залишенню в законній силі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
про стягнення підвищення до пенсії
скасувати, а постанову
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 02 лютого 2010 року
залишити в законній силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.