Справа № 806/6950/13-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 806/6950/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю

представників позивачки,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_3 на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "12" березня
2014 р. у справі за позовом Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області про визнання
неправомірними та скасування рішення
та вимоги ,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернулася до Житомирського
окружного адміністративного суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області, в якому просила визнати
неправомірними та скасувати рішення №
65 від 27.06.2013 року про застосування
фінансових санкцій у розмірі 40300,95 грн.
та вимогу № Ф 9 від 21.06.2013 року про
сплату боргу на суму 8986,98 грн.

Позов обґрунтовано тим, що рішення
відповідача про застосування штрафу і
нарахування фінансових санкцій
прийняте на підставі п.4 ч.9 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" № 1058-IV
від 09.07.2003 р. (далі - Закон № 1058-IV), проте
Верховною Радою України 08.07.2010 року
прийнято Закон України № 2464-VІ "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", який набрав
чинності 01.01.2011 р., згідно підпунктів "е"
та "й" пункту 12 розділу VІІІ "Прикінцеві
та перехідні положення" норми ч.1-9 ст.106
та ст.17 Закону № 1058-IV виключені. Що
стосується вимоги, то відповідно до ч.15
ст.106 Закону № 1058-IV, фінансові санкції
не сплачені фізичними
особами-суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, підлягають
списанню.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову - про задоволення позову.
В апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права та неповне
з'ясування обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_3
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа-підприємець, про що свідчить
свідоцтво про державну реєстрацію
фізичних осіб-підприємців та згідно зі
свідоцтвом платника єдиного податку
серії НОМЕР_1, позивачем з 01 січня 2012
року обрано спрощену систему
оподаткування зі сплатою єдиного
податку.

З 17.06.2013 року по 21.06.2013 року УПФУ в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
була проведена планова перевірка ФОП
ОСОБА_3 щодо правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, контроль за нарахуванням та
сплатою яких покладено на Пенсійний
фонд України за період з 31.12.1999 р. по
14.06.2013 р. та достовірності надання
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 31.12.1999 р. по 14.06.2013 р., в
результаті якої складено акт від 21
червня 2013 року № 100 (а.с.32, 92-131).

На підставі акту перевірки та
відповідно до п.7 Прикінцевих положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", ч.9
ст.106 Закону № 1058-IV, управлінням
винесена вимога № Ф 9 від 21.06.2013 р. на
суму 8986,98 грн., у зв'язку з тим, що
платником з березня 2002 р. по червень 2003
р., з жовтня 2003 р. по березень 2008 р.,
січень 2009 р. та липень-листопад 2010 р.
нараховано страхових внесків на
загальну суму по звіту - 2411,96 грн.,
фактично - 10928,63 грн., відхилення - 8516,67
грн. та утримано збору і страхових
внесків на загальну суму по звіту - 145,3
грн., фактично - 615,61 грн., відхилення -
470,31 грн. (115-118).

Що стосується рішення № 65 від 26.06.2013 р.
про застосування штрафних санкцій в
розмірі 40300,95 грн. за порушення п.6 ч.2
ст.17 та ст.19 Закону № 1058-IV, то судом
встановлено, що за результатами
перевірки було донараховано 8986,98 грн.
страхових внесків на підставі п.7
Прикінцевих положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та відповідно
до ч.9 ст.106 Закону № 1058-IV.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
оскільки заборгованість виникла, під
час дії п.4 ч.9 ст.106 Закону України № 1058-IV
від 09.07.2003 року, то штрафні санкції до
страхувальника, можуть бути
застосовані і після 1 січня 2011 року.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком, виходячи з
наступного.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом №1058-IV. Зазначеним Законом
визначалися платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Згідно з пунктом 3 частини дев'ятої
статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи
Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників фінансові санкції,
зокрема, за приховування (заниження)
страхувальником суми заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески, накладається штраф у
розмірі всієї суми прихованої
(заниженої) заробітної плати (виплат,
доходу), а в разі повторного протягом
року такого порушення - штраф у
триразовому розмірі суми прихованої
(заниженої) заробітної плати (виплат,
доходу).

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року
Законом №2464-VІ наведена вище норма
матеріального права із Закону № 1058-ІV
була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 2464-VI стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону №1058-ІV та абзаців
п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VI.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління ПФУ
протиправно винесло рішення №65 від 26
червня 2013 року про застосування до
позивача фінансових санкцій та вимога
про сплату боргу від 21.06.2013 року №Ф9 за
заниження сум заробітної плати, на які
нараховуються страхові внески на
підставі пункту 4 частини дев'ятої
статті 106 Закону №1058-IV, оскільки
зазначена норма Закону втратила
чинність з 1 січня 2011 року згідно із
Законом №2464-VI і не діяла на дату
прийняття відповідачем оскаржуваних
рішень.

Висновки суду першої інстанції не
узгоджуються з правовою позицією,
викладеною у постанові Верховного Суду
України від 04 червня 2013 року, яке
відповідно до ст. 244-2 КАС України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що постанова Житомирського
окружного адміністративного суду від 12
березня 2014 року прийнята з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, а так само
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення згідно ст.202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити,
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "12" березня
2014 р. скасувати та прийняти нове
рішення.

Позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати
рішення Управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області №65 від 27.06.2013 року про
застосування фінансових санкцій у
розмірі 40300,95 грн.

Визнати неправомірною та скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м.Бердичеві та
Бердичівському районі Житомирської
області про сплату боргу від 21.06.2013 року
№Ф9 на суму 8986,98 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "28" жовтня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа
-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- відповідачу/відповідачам:
Управління Пенсійного фонду України в
м.Бердичеві та Бердичівському районі
Житомирської області
вул.Л.Карастоянової,29,м.Бердичів,Житоми
рська область,13312

4- Представнику ОСОБА_6 - представник
позивача АДРЕСА_1,13300

- ,