Справа № 2-а-2395/11
Суддя: Погрібний С. О.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-2395/11
Провадження № 2а/522/974/14
П О С Т А Н О В А

Іменем УКРАЇНИ

« 15» жовтня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси як
адміністративний суд в складі:

Головуючого - судді Погрібного С.О.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі у
порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Іванівському районі Одеської
області, Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі міста
Одеси про визнання права на додаткову
пенсію у зв'язку зі шкодою, завданою
здоров'ю, зобов'язання провести
перерахунок призначеної пенсії з
урахуванням додаткової пенсії,
стягнення відшкодування майнової
шкоди у зв'язку з недоотриманням
додаткової пенсії за шкоду, завдану
здоров'ю, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 06 квітня 2005 року
звернувся до Приморського районного
суду м. Одеси з вказаним позовом, за
уточненими позовними вимогами просив
визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
при нарахуванні та виплаті йому,
ОСОБА_1, в період з 01 січня 2000 року до 31
жовтня 2008 року та з 01 липня 2013 року, як
постраждалому внаслідок аварії на
Чорнобильської АЕС 2-ої категорії,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у зв'язку з застосуванням з 01
січня 2000 року до 31 грудня 2007 року
постанов Кабінету Міністрів України
№831 від 26.07.1996 року, № 01 від 03.01.2002 року
та застосуванням з 01 січня 2008 року по 31
жовтня 2008 року і з 01 липня 2013 року
статті 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в редакції Закону № 107-VI
від 28.12.2007 року, визнати протиправними
дії Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі міста
Одеси при нарахуванні та виплаті
ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС 2-ої
категорії, додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в частині
застосування, в період з 01 листопада 2008
року по 30 червня 2013 року, статті 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в редакції Закону N 107-VІ від
28.12.2007 року, зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, як
постраждалому внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 2-ої категорії, з
урахуванням його права на додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 01 січня 2000 року до 31
грудня 2005 року, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого законами України на
відповідний рік, та, починаючи з 01 січня
2006 року, виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком з наступними її змінами
згідно законів України, з виплатою
різниці між перерахованим розміром
пенсії та фактично отриманим та
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Іванівському районі
Одеської області, при розрахунку
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, утриматися від порушення
права ОСОБА_1, як постраждалого
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
2-ої категорії, на отримання додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Протягом вказаного терміну органами
Пенсійного фонду України не
сплачувались належні, на думку
позивача, платежі, з огляду на вказане
ОСОБА_1 вважає, що має право на
перерахунок пенсії, враховуючи розмір
інших виплат належних йому виплат як
постраждалому внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС 2-ої категорії.

Позивач звернувся до суду первинно за
правилами ЦПК України від 18.07.1963 року за
вирішенням спору, що виник з
адміністративно-правових відносин.

Ухвалою судді від 4 травня 2005 року за
правилами ЦПК України від 18.07.1963 року
справу призначено до розгляду.

Згідно з правилом пункту 7 Прикінцевих
та перехідних положень КАС України, що
набрав чинності з 1 вересня 2005 року,
після набрання чинності цим Кодексом
заяви і скарги у справах, що виникають з
адміністративно-правових відносин,
заяви у справах щодо відмови органу
державної реєстрації актів цивільного
стану внести виправлення в актовий
запис цивільного стану (глави 29 - 32 і 36
Цивільного процесуального кодексу
України 1963 року), позовні заяви у
господарських справах, що віднесені
цим Кодексом до адміністративної
юрисдикції, а також апеляційні,
касаційні скарги (подання), заяви
(подання) про перегляд судових рішень у
зв'язку з нововиявленими та
винятковими обставинами у таких
справах, подані і не розглянуті до
набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства
України, розглядаються в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Надалі справа розглядалася за
правилами та в порядку, встановлених
КАС України.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 14 квітня 2006 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
13 липня 2006 року, у задоволенні позову
ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого
адміністративного суду України
вказані рішення суду першої та
апеляційної інстанції скасовано,-
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розподілу справи за
допомогою електронної автоматизованої
системи визначено головуючого суддю
Погрібного С.О.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 27 квітня 2012 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області,
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі міста Одеси про
визнання права на додаткову пенсію за
шкоду, завдану здоров'ю, зобов'язання
провести перерахунок призначеної
пенсії з урахуванням додаткової пенсії
за шкоду, завдану здоров'ю, стягнення
відшкодування майнової шкоди,
недоотриманої додаткової пенсії за
шкоду, нанесену здоров'ю - залишено без
розгляду.

Ухвалою колегії суддів Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 29 липня 2014 року ухвалу Приморського
районного суду м. Одеси від 27 квітня 2012
року скасовано, справу направлено для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України
судовий розгляд адміністративної
справи здійснюється в судовому
засіданні з викликом осіб, які беруть
участь у справі, після закінчення
підготовчого провадження.

Представник позивача остаточно
уточнив свої вимоги 14.10.2014 року,
остаточно сформулювавши свої позовні
вимоги та визначивши двох належних
відповідачів - Управління Пенсійного
фонду України в Іванівському районі
Одеської області, Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі міста Одеси.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження.

Представник Управління Пенсійного
фонду України в Іванівському районі
Одеської області позов не визнав, про
що надав письмове заперечення, в якому
посилався на відсутність підстав для
перерахунку пенсії позивачу, просив
розглядати справу за його відсутності.

Представник Управління Пенсійного
фонду України у Приморському районі м.
Одеси позов не визнав, про що надав
письмове клопотання, в якому посилався
на відсутність підстав для перерахунку
пенсії позивачу, просив розглядати
справу за його відсутності.

Представник позивача надав суду заяву,
якою позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, наполягав на їх
задоволенні.

Дослідивши надані сторонами документи
та матеріали справи, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд приходить до
наступних висновків, вважає вимоги
позивача такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в місцевих органах
Управління пенсійного фонду України з
28 червня 1991 року та отримує пенсію за
віком.

Правовідносини між сторонами є
адміністративно-правовими та на час
вирішення спору судом врегульовані
положеннями КАС України.

Відповідно до ст. 46 ч.1 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 49 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно посвідчення громадянина, який
потерпів від Чорнобильської
катастрофи серії НОМЕР_1, виданого 17
грудня 1992 року (а.с.7), позивач
віднесений до осіб 2-ої категорії, що
потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС і
має право на пільги і компенсації,
встановлені Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до представлених
відповідачами відомостей позивач з 01
травня 2008 року по 30 квітня 2008 року й з 01
липня 2013 року перебував на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
та з 01 травня 2008 року по 30 червня 2013 року
- в Управлінні Пенсійного фонду України
в Приморському районі м. Одеси.

Згідно положень ч.1 ст.51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (у редакції
Закону України від 31 березня 2005 року),
особам, віднесеним до категорії 2,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Рішенням Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, що
були внесені до ст. 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" були
визнані неконституційними.

Відповідно до ст.152 Конституції України
закони, інші правові акти або окремі їх
положення, що визнані
неконституційними втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
законів, що визнані неконституційними
і є обов'язковим до виконання на
території України, остаточними і не
може бути оскарженим.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них причин,
а також у старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
права громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
на охорону їхнього життя і здоров'я,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України № 796-XII від 28 лютого 1991
року "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Посилання відповідача на положення
Постанови КМ України № 530 від 28 травня
2008 року "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян"
судом сприймаються критично, оскільки
згідно зі ст. 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З огляду на наведене, суд вважає, що
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
цього спору необхідно застосовувати
норми ст. 51 Закону України №796-XII, а не
наведені положення Постанови Кабінету
Міністрів України.

Редакція ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" після її
перевірки на відповідність
Конституції України протягом 2009-2014
років не змінювалась, а тому доводи
позивача про його право на отримання
додаткової пенсії, у відповідності до
вищевказаної норми є обґрунтованими.

Доводи відповідача щодо неможливості
задоволення позовних вимог у зв'язку з
відсутністю бюджетних коштів,
призначених на ці виплати, судом не
приймаються до уваги. Суд вважає
необхідним визначити, що реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Враховуючи, що предметом спору є
заборгованість органів пенсійного
фонду з виплати додаткової пенсії, суд
дійшов висновку, що неотримання
позивачем відповідної суми коштів
призведе до безпосереднього порушення
його прав та невиконання або
неналежного виконання державою своїх
владних функцій з соціального захисту
населення.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України №936 від 20 вересня 2005
року "Про затвердження Порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" виплата
компенсації, допомог та пенсії
непрацюючим пенсіонерам проводиться
органами пенсійного фонду за місцем
отримання пенсії.

Таким чином, до повноважень Управління
Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської області
належить нарахування та виплата
позивачеві зазначеної доплати з 01
січня 2000 року до 30 квітня 2008 року та з 01
липня 2013 року; до повноважень
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси належить
нарахування та виплата позивачеві
зазначеної доплати з 01 травня 2008 року
по 30 червня 2013 року.

Бездіяльність відповідачів щодо
ненарахування та невиплати позивачу
визначеної ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, що обчислюється з врахуванням
встановленого прожиткового мінімуму
для осіб, що втратили працездатність,
за період з 01 січня 2000 року слід визнати
протиправною та зобов'язати
відповідачів нарахувати та виплатити
позивачу додаткову пенсію відповідно
до вимог зазначеного закону з
урахуванням раніше виплачених сум за
вказаний період.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить зобов'язати одного з
відповідачів нараховувати та
виплачувати йому додаткову пенсію в
подальшому.

Згідно з довідкою про узагальнення та
вивчення практики розгляду і вирішення
адміністративними судами справ,
пов'язаних із соціальними виплатами
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20 лютого 2012 року суд, вирішуючи
вказане питання та встановивши право
позивача на отримання додаткової
пенсії, не має підстав обмежувати
орган, відповідальний за здійснення їх
перерахунку і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві. Таким чином вказана
вимога позивача також підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Щодо питання про дотримання строків
позовної давності.

Як зазначено, позивач з відповідними
вимогами звернувся до суду 6.04.2005 року,
при цьому за остаточними вимогами
просив зобов'язати нарахувати ти
виплатити йому додаткову пенсію,
починаючи з 1 січня 2000 року. При цьому,
на час звернення до суду позивача
визначення поняття строку захисту
порушеного права особи встановлені
правилами статті 71 ЦК УРСР строки
позовної давності. Так, за правилом
статті 71 ЦК УРСР, загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки (Із змінами,
внесеними згідно з Указом Президії
Верховної Ради Української РСР від 20
травня 1985 року № 278-XI; у редакції Закону
України від 11 липня 1995 року № 295/95-ВР).

Пенсійні виплати є періодичними
платежами, стосовно кожного платежу
відбувається обрахунок строку
позовної давності окремо.

Проте, підлягає застосуванню чинні
положення статті 87 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 5 листопада
1991 року № 1788-XII, згідно з якими суми
пенсії, не одержані своєчасно з вини
органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Таким чином, строк позовної давності
стосовно тих пенсійних виплат, що мали
бути сплачені позивачеві до 6 квітня 2005
року, на час звернення ним до суду з цим
позовом не спливли, оскільки не можуть
бути обмежені у часі.

При цьому, в статті 71 ЦК УРСР попереднім
законодавством встановлено загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено, втім окремо
визначено спеціальні строки для
звернення з вимогами, що випливають з
цих адміністративно-правових відносин,
тому суд має застосувати не загальне
правило про наявність підстав для
відмови в задоволенні позову через
пропуск позивачем строків позовної
давності для звернення до суду за
захистом свого порушеного права, а
спеціальне - суми пенсії, не одержані
своєчасно з вини органу, що призначає
або виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком.

Чинне нині процесуальне законодавство
(КАС України) у питанні строків
звернення до суду за захистом
порушених прав стосовно спірних
правовідносин - застосуванню не
підлягає, оскільки в ньому
законодавцем питання строків
звернення особи за захистом віднесено
до питань процесуального права, з
огляду на що у відповідності до правил
частини 2 статті 5 КАС України ці
правила не можуть бути поширені на
минулий час.

У відповідності до частини 2 статті 5
КАС України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Керуючись 71 ЦК УРСР, ст.ст.158-163, 183-2, 186
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Іванівському районі Одеської щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до ст.51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
у період з 01 січня 2000 року по 30 квітня 2008
року та починаючи з 01 липня 2013 року.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до ст.51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
у період з 01 травня 2008 року по 30 червня
2013 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Іванівському районі
Одеської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю
відповідно до ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком починаючи
з 01 січня 2000 року з урахуванням раніше
виплачених сум.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
(проголошення вступної та резолютивної
частини рішення), а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

СУДДЯ:
С.О. Погрібний

15.10.2014