Справа № 823/1612/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Першого заступника Дніпровського
екологічного прокурора на Постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року у справі за позовом Черкаського
міжрайонного екологічного прокурора
до Свидівоцької сільської ради
Черкаського району Черкаської області,
третя особа на стороні відповідача без
самостійних вимог на предмет спору -
товариство з обмеженою
відповідальністю «ДНІПРОВСЬКИЙ
БАРКАС» про визнання протиправним та
скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Черкаський
міжрайонний екологічний прокурор
звернувся до Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Свидівоцької сільської ради
Черкаського району Черкаської області,
третя особа товариство з обмеженою
відповідальністю «ДНІПРОВСЬКИЙ
БАРКАС», в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення від
21.03.2008 № 19-14 «Про затвердження
проектної документації «Водоохоронна
зона Кременчуцького водосховища в
межах земельної ділянки ТОВ
«ДНІПРОВСЬКИЙ БАРКАС», відповідно до
якого ширина прибережної смуги
становить 20 метрів.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року в задоволені адміністративного
позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати в
повному обсязі Постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 01
липня 2013 року. Свої вимоги апелянт
аргументує тим, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ БАРКАС»
користується земельною ділянкою
несільськогосподарського призначення
під розміщення культурно-оздоровчого
комплексу та човнового причалу за
рахунок земель Черкаського
регіонального Управління водних
ресурсів (інші зелені насадження) та
земель загального користування
(болота), яка знаходиться в адмінмежах
Свидівоцької сільської ради в межах
населеного пункту, на підставі
договору оренди землі від 10.09.2007,
укладеного терміном на 49 років без
права капітального будівництва.
Договір є чинним як на час спірних
відносин, так і станом на час судового
розгляду справи.

Відповідно до листа Управління
Держземагенства у Черкаському районі
Черкаської області від 27.06.2013 згідно з
даними довідки форми 6-зем вищевказана
земельна ділянка обліковується як
землі рекреації під кемпінги, будинки
для відпочинку або проведення
відпусток.

23.11.2007 відповідно до заяви директора
ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ БАРКАС» відповідач
на 15сесії V скликання прийняв рішення
№15-7 про надання дозволу на розробку
проекту водоохоронної зони
Кременчуцького водосховища в межах
земельної ділянки
культурно-оздоровчого комплексу та
човнового причалу за адресою: с.
Свидівок, вул. Дахнівська, Черкаський
район.

На підставі названого рішення, ТОВ
«Гідробудпроектсервіс» було
розроблено, а рішенням сільської ради 19
сесії V скликання від 21.03.2008 №19-14
затверджено проектну документацію
щодо встановлення прибережної
захисної смуги площею 1,4 га на
території водоохоронної зони площею
24,96 га та довжиною прибережної смуги 0,55
км, шириною - 20м з обмеженим режимом
користування Кременчуцького
водосховища в межах с. Свидівок вул.
Дахнівській на земельній ділянці ТОВ
«ДНІПРОВСЬКИЙ БАРКАС»».

Відмовляючи в задоволені
адміністративного позову суд першої
інстанції дійшов висновку, що
затвердженню проектної документації
оскаржуваним рішенням передувало
погодження відповідного питання
вказаною комісією, до складу якої
входили представники органів
державної влади, до компетенції яких
було віднесено питання узгодження
проектів водоохоронних зон.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 60 Земельного
кодексу України визначення поняття
«прибережна захисна смуга» наведене у
ч. 1 ст. 61 ЗК України, ст. 1 ВК України.
Останнє визначення навіть є більш
повним; відповідно до нього прибережна
захисна смуга - це «частина
водоохоронної зони відповідної ширини
вздовж річки, моря, навколо водойм, на
якій встановлено більш суворий режим
господарської діяльності, ніж на решті
території водоохоронної зони». Щодо
поняття та правового режиму
водоохоронної зони, співвідношення її
з прибережною захисною смугою див. ч. 2
ст. 59 ЗК України та коментар до неї.

Пунктом «в» частини 2 статті 60
Земельного кодексу України визначено,
що прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари - 25
метрів; для середніх річок, водосховищ
на них, водойм, а також ставків площею
понад 3 гектари - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів.

При крутизні схилів більше трьох
градусів мінімальна ширина
прибережної захисної смуги
подвоюється.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою.

Межі встановлених прибережних
захисних смуг і пляжних зон
зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Частиною 1 статті 61 Земельного кодексу
України передбачено, що прибережні
захисні смуги є природоохоронною
територією з режимом обмеженої
господарської діяльності.

Відповідно до статті 61 Земельного
кодексу України прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності. У прибережних захисних
смугах уздовж річок, навколо водойм та
на островах забороняється: розорювання
земель (крім підготовки ґрунту для
залуження і залісення), а також
садівництво та городництво; зберігання
та застосування пестицидів і добрив;
влаштування літніх таборів для худоби;
будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів;
влаштування звалищ сміття, гноєсховищ,
накопичувачів рідких і твердих
відходів виробництва, кладовищ,
скотомогильників, полів фільтрації
тощо; миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки.

Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть
експлуатуватися, якщо при цьому не
порушується її режим. Не придатні для
експлуатації споруди, а також ті, що не
відповідають встановленим режимам
господарювання, підлягають винесенню з
прибережних захисних смуг.

Режим господарської діяльності на
земельних ділянках прибережних
захисних смуг уздовж річок, навколо
водойм та на островах встановлюється
законом.

Отже, закон забороняє будівництво у
прибережних захисних смугах, роблячи
виняток для будівництва
«гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних» споруд. В Україні, особливо у
АР Крим, існує практика забудови
узбережжя в межах прибережних захисних
смуг т. з. «елінгами» - приміщеннями для
збереження маломірних суден, які в
дійсності є житловими помешканнями з
усіма комунальними зручностями. При
цьому не тільки порушується
навколишній ландшафт, а й
забруднюється навколишнє середовище,
знищуються об'єкти рослинного світу, у
тому числі унікальні276. Крім того,
поширеною є практика огородження
прибережних ділянок капітальними
парканами до самого урізу води. Ні
описані елінги, ні капітальні паркани
не відповідають поняттю
«гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних» споруд, тому їх зведення у
прибережних захисних смугах слід
вважати незаконним.

Аналогічні приписи містяться і у
статтях 88 та 89 Водного кодексу України.

Це положення може бути застосоване
лише у випадку, коли межі прибережних
захисних смуг змінюють своє
розташування разом зі зміною
розташування чи характеристик водного
об'єкту. В іншому випадку будівництво
об'єкту є незаконним і тягне безумовний
обов'язок знесення будівлі або споруди.

Отже, у разі зміни меж прибережної
захисної зони із коментованої норми
випливає лише обов'язок припинити
експлуатацію об'єктів, що не відповідає
режиму прибережної захисної смуги.
Вимога ж «винесення» об'єкту за межі
смуги за своєю природою передбачає
позбавлення права власності на об'єкт
нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, а
саме Наказом Держкоммістобудування
від 17 квітня 1992 року № 44 затверджено
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» ДБН 360-92.

В преамбулі даного нормативно
правового акту визначено, що державні
будівельні норми «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень» поширюються на
проектування нових і реконструкцію
існуючих міських і сільських поселень
України. Ці норми обов'язкові для
органів державного управління,
місцевого і регіонального
самоуправління підприємств і установ
незалежно від форм власності та
відомчого підпорядкування,
громадських об'єднань і громадян, які
здійснюють проектування, будівництво і
благоустрій на території міських і
сільських поселень.

Відповідно до пункту 10.1 ДБН 360-92
визначено, що при плануванні і забудові
населених місць слід керуватись такими
принципами: збереження і раціональне
використання цінних природних
ресурсів; дотримання нормативів
гранично допустимих рівнів
екологічного навантаження на природне
середовище територій з урахуванням
потенціальних його можливостей;
виділення ландшафтно-рекреаційних
територій і заборона на них
господарського та іншого будівництва,
що перешкоджає використанню даних зон
за їх прямим призначенням; дотримання
санітарних нормативів, установлення
санітарно-захисних зон для охорони
водойм, джерел водопостачання,
курортних, лікувально-оздоровчих зон,
населених місць та інших територій від
забруднення та шкідливих впливів.

Підпунктом «а» пункту 10.4 ДБН 360-92
передбачено, що розміщення будинків,
споруд і комунікацій не допускається
на землях заповідників, заказників,
природних національних парків,
ботанічних садів, дендрологічних
парків і водоохоронних зон.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
межа с. Свидівок змінена відповідно до
рішення Черкаської обласної ради від
13.04.2005 року № 21.17/ІV, то земельна ділянка,
яка надана ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ БАРКАС»
знаходиться в межах населеного пункту.
Отже, на вказану територію поширюється
ДБН 360-92 «Планування і забудова міських
і сільських поселень», а відповідно до
розділу «Охорона атмосфери водних
об'єктів та ґрунтів від забруднення»
прибережна захисна смуга навколо
водойм встановлюється не менше 20
метрів від нормального підпертого
рівня водойми.

З матеріалів справи вбачається, що на
земельну ділянку ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ
БАРКАС» розроблений і погоджений
проект водоохоронної зони
Кременчуцького водосховища в межах
земельної ділянки
культурно-оздоровчого комплексу та
човнового причалу і був врахований при
встановлені прибережної захисної
смуги, що відповідає вимогам п. 3 ст.
Земельного кодексу України.

Крім того, відповідно до технічної
документації по встановленню
прибережної захисної смуги на
території водоохоронної зони з
обмеженим режимом користування
Кременчуцького водосховища в
адміністративних межах Свидівоцької
сільської ради Черкаського району на
земельній ділянці під розміщення
культурно-оздоровчого комплексу
прибережна захисна смуга площею 1,4 га
на території водоохоронної зони площею
24,96 га та довжиною прибережної смуги 0,55
км, шириною - 20м на земельній ділянці
ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ БАРКАС».
Документація погоджена з відповідними
державними службами та сільською
радою.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Першого
заступника Дніпровського екологічного
прокурора - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 30.10.2014 року.

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
М.І. Кобаль

В.В. Файдюк

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Файдюк В.В.