Справа № 2а/0470/10203/11
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4800/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Рецебуринського Ю.Й. - доповідача,

Амєліна С.Є.,

Білуги С.В.,

Черпака Ю.К.,

Штульман І.В.,

перевіривши заяву Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 23 вересня 2014 року у справі
за позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Відкритого акціонерного товариства
«Дніпровагонмаш» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України із заявою
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
вересня 2014 року у даній справі.

Відповідно до статті 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства України

заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 239-2
і 240 Кодексу адміністративного
судочинства України перевіряє
відповідність заяви вимогам цього
Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України заява про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах може бути подана з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів вказує на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України одних і тих самих норм
права у подібних правовідносинах, а
саме: статті 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
України» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ
(далі - Закон №875-ХІІ) та статті 20 Закону
України «Про зайнятість населення» від
1 березня 1991 року №803 (далі - Закон
№803).На обґрунтування заяви додано
копії постанов Вищого
адміністративного суду України від 11
липня 2013 року (№К/9991/89229/11), від 21 лютого
2013 року (№К-1581/10), ухвал від 26 січня 2012
року (К/9991/55740/11), від 29 січня 2014 року
(К/9991/35525/11), які, на думку заявника,
підтверджують неоднакове застосування
касаційним судом одних і тих самих норм
права у подібних відносинах.

В пункті 4 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2010 року №2 "Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України" роз'яснено, що ухвалення
різних за змістом судових рішень
матиме місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Проаналізувавши додані до заяви
судові рішення Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів приходить до наступних
висновків.

Так, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 23
вересня 2014 року, яку просить
переглянути заявник, Вищий
адміністративний суд України,
залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій про відмову в
задоволенні позову виходив з того, що
відповідач про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів звітувало
міському центру зайнятості за формою
№3-ПН, тобто виділяло робочі місця для
працевлаштування інвалідів. Таким
чином, відповідач ужив усіх залежних
від нього заходів щодо створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, на нього не може бути
покладена відповідальність за
ненаправлення уповноваженими органами
необхідної кількості інвалідів для
працевлаштування, відсутність у
населеному пункті за місцем
знаходження підприємства інвалідів,
які бажають працевлаштуватись, тощо.

В постановах Вищого
адміністративного суду України від 11
липня 2013 року (№К/9991/89229/11), від 21 лютого
2013 року (К-1581/10) та ухвалами від 26 січня
2012 року (К/9991/55740/11), від 29 січня 2014 року
(К/9991/35525/11), на які заявник посилається
як на підтвердження підстав,
установлених пунктом 1 частини першої
статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегії суддів
вважали правомірним стягнення з
підприємств
адміністративно-господарських
санкцій, оскільки відповідачами не
було у повному обсязі виконано
обов'язок щодо інформування державної
служби зайнятості про утворення
(пристосування) робочих місць та
наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів.

З огляду на викладене, різні за
змістом кінцеві судові рішення у
зазначеній справі та у справах, про
перегляд яких поставлено питання,
ґрунтуються не на неоднаковому
застосуванні судом касаційної
інстанції статті 18 Закону «Про основи
соціальної захищеності України», та
статті 20 Закону «Про зайнятість
населення», а на відмінних одні від
інших фактичних обставинах у справах.

Таким чином, судові рішення у
справах, що порівнюються, ухвалені
судом касаційної інстанції за
різних обставин, що унеможливлює
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 23 вересня 2014 року з
підстави, встановленої пунктом 1
частини першої статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 235 - 240
Кодексу адміністративного
судочинства

України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити Дніпропетровському
обласному відділенню Фонду
соціального захисту інвалідів в
допуску до провадження Верховного Суду
України справи за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Відкритого акціонерного
товариства «Дніпровагонмаш» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
Ю.Й. Рецебуринський

С.Є. Амєлін

С.В. Білуга

Ю.К. Черпак

І.В. Штульман