Справа № 815/3143/14
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3143/14

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Потоцька Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Яковлева Ю.В.,

Жука С.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до публічного акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія «Одесаобленерго» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

В С Т А Н О В И Л А :

28.05.2014р. Одеське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013р.
та пені, всього в розмірі 274 876,26 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач в порушення ст.19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» не
виконав нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, тобто не
створив 5 робочих місць. Відповідно до
ст.20 зазначеного Закону на відповідача
накладено
адміністративно-господарську санкцію
та нараховано пеню, які позивач просив
стягнути в повному обсязі.

Відповідач заперечував проти позову,
посилаючись на те, що на підприємстві
було створено 217 робочих місця для
інвалідів замість належних 222. Проте,
підприємство вживало всіх необхідних
заходів для такого працевлаштування,
зокрема інформувало державну службу
зайнятості та місцеві органи
соціального захисту населення про
вільні робочі місця та вакантні посади
для інвалідів. Оскільки порушень з боку
відповідача допущено не було, він
просив у позові відмовити.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12 червня
2014р. в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Одеське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати судове рішення та
ухвалити нове про задоволення вимог в
повному обсязі.

В зв'язку із відсутністю клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до п.1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлені та
вбачаються з матеріалів справи
наступні обставини.

Згідно Звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
наданого до Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, середньооблікова
численність штатних працівників
облікового складу ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго» у 2013 році становить
5556 осіб.

Чисельність інвалідів - штатних
працівників, які повинні були
працювати у 2013 році у ВАТ
«Енергопостачальна компанія
«Одесаобленерго» на робочих місцях,
створених відповідно до нормативу
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів,
встановленого ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», становить 222
особи.

Звітом форми №10-ПІ про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік,
наданого ВАТ «Енергопостачальна
компанія «Одесаобленерго», визначено,
що середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу (01)
складає 5556 осіб, яким встановлена
інвалідність (02) - 217, які повинні
працювати на робочих місцях створених
відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (03) - 222
особи (т.1 а.с. 5).

Протягом 2013р. відповідач звертався до
Одеського міського центру зайнятості і
звітував про наявність вакансій
інвалідів, що підтверджується 40
звітами за формою № 3-ПН.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
невиконання нормативу
працевлаштування інвалідів у 2013 році,
передбаченого Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів України», виникло не з вини
відповідача, який фактично виконав
обов'язки щодо створення робочих місць
для інвалідів у кількості,
встановленої нормами закону.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає його законним та обґрунтованим,
виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті
19 Закону України № 875-ХІІ «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» (далі - Закон України № 875-ХІІ)
визначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно з частиною першою статті
20 Закону України від 21.03.1991 року № 875-ХІІ
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону
України № 803-XII «Про зайнятість
населення» (далі - Закон № 803-ХІІ)
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, та про працівників, які
працюють неповний робочий день
(тиждень), якщо це не передбачено
трудовим договором, або не працюють у
зв'язку з простоєм виробництва з не
залежних від них причин, і в
десятиденний строк - про всіх прийнятих
працівників у порядку, встановленому
законодавством

Згідно статті 18 Закону України № 875-ХІІ
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 цього ж Закону
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Аналіз наведених норм чинного
законодавства дає підстав для
висновку, що на відповідача покладено
обов'язок по забезпеченню (створенню)
певної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
обов'язок їх працевлаштування.

На виконання вимог закону відповідач
на протязі 2013 року належним чином
інформував Одеський міський центр
зайнятості про наявність вакантних
посад для працевлаштування інвалідів
шляхом подачі 40 звітів за формою 3-ПН
(три - чотири рази на місяць).

Отже, відповідачем було виконано
обов'язок по створенню робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4% та інформуванню щодо
утворення (пристосування) робочих
місць та наявності вакансій для
працевлаштування інвалідів.

Адміністративно-господарські
санкції за незайняті інвалідами робочі
місця не є податком, збором
(обов'язковим платежем), обов'язкова
сплата яких передбачена Конституцією
України та Законом України № 1251-XII «Про
систему оподаткування», а є заходом
впливу на правопорушника у сфері
господарювання у зв'язку зі скоєнням
правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини
першої статті 218 ГК підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні
відомості про виконання відповідачем
обов'язку, передбаченого нормами
чинного законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для їх працевлаштування, тому
підстави для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
відсутні.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України, яка
висловлена в рішеннях № 21-60а11 від 20.06.2011
року та № 21-105а12 від 20.06.2011 року, та
відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України є
обов'язковою для врахування в судовій
практиці. Крім того, відповідно до ч.2
ст.161 КАС України при виборі правової
норми, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, суд
зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Оцінюючи викладені обставини в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правильно та у
достатньому обсязі встановив
обставини справи, і ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни
постанови суду першої інстанції
колегія суддів не вбачає, а доводи
апеляції вважає такими, що висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Н.В.Вербицька

Суддя:
Ю.В.Яковлев

Суддя:
С.І.Жук