Справа № 826/10219/14
Суддя: Романчук О.М
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Романчук О.М
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого:
Романчук О.М.,

Суддів:
Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

при секретарі
Артюхіній М.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
м.Києві апеляційні скарги Кабінету
Міністрів України, Державної служби
України з лікарських засобів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України,
Державної служби України з лікарських
засобів, за участю третьої особи
Міністерства охорони здоров'я України
про визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом до
Кабінету Міністрів України, Державної
служби України з лікарських засобів,
третя особа - Міністерство охорони
здоров'я України про:

- визнання протиправним та скасування
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 04.06.2014 року №532-р «Про
звільнення ОСОБА_3» з посади першого
заступника голови Державної служби
України з лікарських засобів;

- визнання протиправним та скасування
наказу Державної служби України з
лікарських засобів від 23.06.2014 року №88-к
«Про звільнення ОСОБА_3»;

- поновити позивача на посаді першого
заступника голови Державної служби
України з лікарських засобів;

- зобов'язати Державну службу України з
лікарських засобів видати наказ про
призначення позивача на посаду першого
заступника голови Державної служби
України з лікарських засобів з 23.06.2014
року на підставі поновлення на
попередньому місці у зв'язку з
незаконним звільненням;

- стягнути Державної служби України з
лікарських засобів на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 23.06.2014 року по день поновлення
на роботі.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, Кабінет Міністрів
України, Державна служба України з
лікарських засобів подали апеляційні
скарги, в яких просять скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
вимог позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу залишити без задоволення,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 04.06.2014 року №532-р ОСОБА_3 на
підставі абз.3 ч.1 ст.19 Закону України
«Про центральні органи виконавчої
влади» звільнено з посади першого
заступника голови Державної служби
України з лікарських засобів.

Наказом Державної служби України з
лікарських засобів №88-к від 23.06.2014 року
позивача на підставі вказаного вище
розпорядження звільнено з посади
першого заступника голови Державної
служби України з лікарських засобів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
Кабінетом Міністрів України та
Державною службою України з лікарських
засобів не дотримано порядку
звільнення ОСОБА_3 з посади першого
заступника голови Державної служби
України з лікарських засобів.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності до Положення про
Державну службу України з лікарських
засобів затвердженої Указом
Президента України від 08 квітня 2011 року
№440/2011 Державна служба України з
лікарських засобів (Держлікслужба
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра охорони здоров'я України.
Держлікслужба України входить до
системи органів виконавчої влади у
галузі охорони здоров'я та утворюється
для забезпечення реалізації державної
політики у сферах контролю якості та
безпеки лікарських засобів, у тому
числі медичних імунобіологічних
препаратів (далі - лікарські засоби),
медичної техніки і виробів медичного
призначення, що перебувають в обігу
та/або застосовуються у сфері охорони
здоров'я, дозволені до реалізації в
аптечних закладах і їх структурних
підрозділах (далі - медичні вироби), а
також ліцензування господарської
діяльності з виробництва лікарських
засобів, оптової та роздрібної
торгівлі лікарськими засобами

Відповідно до частин першої-третьої
статті 3 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України» (№ 763-VII від 27 лютого
2014 року) діяльність Кабінету Міністрів
України ґрунтується на принципах
верховенства права, законності, поділу
державної влади, безперервності,
колегіальності, солідарної
відповідальності, відкритості та
прозорості. Кабінет Міністрів України
є колегіальним органом. Кабінет
Міністрів України приймає рішення
після обговорення питань на його
засіданнях.

Абзацом другим підпункту 6 частини
першої статті 20 цього ж Закону України
передбачено, що Кабінет Міністрів
України у сфері вдосконалення
державного управління та державної
служби здійснює заходи щодо кадрового
забезпечення органів виконавчої влади.

Так, Кабінет Міністрів України
призначає на посаду та звільняє з
посади за поданням Прем'єр-міністра
України, зокрема, керівників
центральних органів виконавчої влади,
які не входять до складу Кабінету
Міністрів України, а також перших
заступників і заступників керівників
інших центральних органів виконавчої
влади (підпункти 1 та 4 частини сьомої
статті 21 згаданого Закону України).

Аналогічне положення містить і Закон
України «Про центральні органи
виконавчої влади», який визначає
організацію, повноваження та порядок
діяльності центральних органів
виконавчої влади України. Так,
відповідно до абзацу третього частини
першої статті 19 Закону України у разі
звільнення керівника центрального
органу виконавчої влади, в тому числі
центрального органу виконавчої влади
зі спеціальним статусом, перші
заступники та заступники відповідного
керівника центрального органу
виконавчої влади звільняються з посад
Кабінетом Міністрів України.

Пропозиції Прем'єр-міністрові України
стосовно кандидатур для призначення на
посаду та звільнення з посади
керівника центрального органу
виконавчої влади та його заступників
вносить міністр, який спрямовує та
координує діяльність центрального
органу виконавчої влади. Керівник
центрального органу виконавчої влади
вносить на розгляд міністра пропозиції
щодо призначення на посади та
звільнення з посад своїх заступників.

З системного аналізу зазначених
правових норм вбачається, що саме
Кабінету Міністрів України надано
повноваження призначати на посаду та
звільняти з посади керівників
центральних органів виконавчої влади
та їх заступників. При цьому, підставу
звільнення з посади заступників
керівників центральних органів
виконавчої влади закон виключно
пов'язує з фактом звільнення Кабінетом
Міністрів України керівника
центрального органу виконавчої влади
із займаної посади.

Втім, частиною 3 статті 19 Закону України
«Про центральні органи виконавчої
влади», визначається, що керівник
центрального органу виконавчої влади
та його заступники є державними
службовцями.

З системного аналізу зазначеної
правової норми вбачається, що
керівники центральних органів
виконавчої влади та їх заступники
відносяться до державних службовців,
однак мають особливий правовий статус,
з огляду насамперед на порядок їх
призначення на посади та звільнення з
посад, обсяг повноважень, завдань та
функцій.

Зазначене положення кореспондується з
нормами ст. 25 Закону України «Про
державну службу», відповідно до якої
основними критеріями класифікації
посад державних службовців є
організаційно-правовий рівень органу,
який приймає їх на роботу, обсяг і
характер компетенції на конкретній
посаді, роль і місце посади в структурі
державного органу.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 19 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»
визначені повноваження керівника
центрального органу виконавчої влади,
а також передбачено, що заступники
керівника центрального органу
виконавчої влади здійснюють
повноваження відповідно до
затвердженого керівником центрального
органу виконавчої влади розподілу
обов'язків, якщо інше не передбачено
законом.

У разі відсутності керівника
центрального органу виконавчої влади
чи неможливості здійснювати ним свої
повноваження з інших причин його
обов'язки виконує один із заступників
відповідно до встановленого
керівником центрального органу
виконавчої влади розподілу обов'язків.

Враховуючи викладене та виходячи з
системного аналізу положень Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади», колегія суддів
приходить до висновку, що законодавець
встановив особливу підставу щодо
реалізації Кабінетом Міністрів
України, як вищим органом у системі
органів виконавчої влади, власного
дискреційного повноваження звільнити
з посади заступника керівника
центрального органу виконавчої влади -
звільнення керівника центрального
органу виконавчої влади.

Зазначене вказує на те, що порядки
призначення на посади та звільнення з
посад державних службовців,
передбачені законами України «Про
державну службу» та «Про центральні
органи виконавчої влади» це насамперед
положення загального та спеціального
законодавства. У даному випадку
спеціальним законодавством, яке
повинно застосовуватись щодо
звільнення з посади заступника
керівника центрального органу
виконавчої влади, є положення Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади».

Як вже зазначалось у відповідності до
ч.3 ст.3 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України» Кабінет Міністрів
України приймає рішення після
обговорення питань на його засіданнях.
Аналогічна правова норма міститься в
п.2 §1 Регламенту Кабінету Міністрів
України затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 18 липня
2007 року № 950.

Так, вказаний Регламент встановлює
порядок проведення засідань Кабінету
Міністрів України, підготовки та
прийняття рішень, визначає інші
процедурні питання його діяльності.

У відповідності до пп.4. п.1 §7 Регламенту
на своїх засіданнях Кабінет Міністрів
розглядає, зокрема, питання
організаційно-розпорядчого характеру,
в тому числі кадрові питання, питання
присудження премій та призначення
стипендій Кабінету Міністрів.

У відповідності до §16 Регламенту,
пропозиції Прем'єр-міністрові щодо
порядку денного засідання Кабінету
Міністрів готує Секретаріат Кабінету
Міністрів на підставі матеріалів,
підготовлених для розгляду в порядку,
встановленому розділами 4-7 цього
Регламенту. Порядок денний засідання
Кабінету Міністрів складається з таких
розділів: концептуальні засади
реалізації державної політики; акти
законодавства; кадрові питання; звіти
та питання контролю; різне. Міністр
Кабінету Міністрів подає
Прем'єр-міністрові для схвалення
проект порядку денного засідання
Кабінету Міністрів разом з
відповідними матеріалами до нього.

Згідно п.3 §17 Регламенту проект порядку
денного засідання Кабінету Міністрів,
а також включені до нього проекти актів
Кабінету Міністрів, що мають важливе
суспільне значення і стосуються прав
та обов'язків громадян, розміщуються на
офіційному веб-сайті Кабінету
Міністрів (Єдиному веб-порталі органів
виконавчої влади) не пізніше ніж за 24
години до початку засідання. Проекти
актів, щодо яких залишилися
неврегульовані розбіжності,
розміщуються разом з інформацією про
позицію заінтересованих органів,
зауваження яких не враховано, із
зазначенням мотивів.

Відповідно до п.4 §18 Регламенту на
засідання Кабінету Міністрів можуть
запрошуватися у разі необхідності
посадові особи, яких стосується
обговорюване питання.

Згідно п.2 та п.3 §19 Регламенту порядок
денний засідання Кабінету Міністрів
затверджує Кабінет Міністрів за
пропозицією Прем'єр-міністра, та за
пропозиціями членів Кабінету
Міністрів до порядку денного під час
засідання Кабінету Міністрів можуть
вноситися зміни, крім включення питань
про розгляд проектів актів
законодавства, за винятком тих,
невідкладний розгляд яких пов'язаний
із запобіганням виникненню аварії,
катастрофи, стихійного лиха чи
ліквідацією їх наслідків.

Відповідно до абз.7 п.2 §30 Регламенту
акти Кабінету Міністрів з кадрових
питань видаються у формі розпоряджень.

Тобто, з наведених вище норм
законодавства вбачається, що Кабінет
Міністрів України під час вирішення
кадрових питань видає розпорядження
відповідно до порядку денного,
виключно на засіданні Кабінету
Міністрів України.

Колегією суддів встановлено, що
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 30.04.2014 року №427-р звільнено
ОСОБА_4 з посади Голови Державної
служби України з лікарських засобів.

У судовому засіданні в суді першої
інстанції було встановлено, що 04 червня
2014 року на момент звільнення позивача,
в Державній службі України з
лікарських засобів голову Державної
служби України з лікарських засобів не
призначено, проте, того ж 04.06.2014 року
розпорядженням Кабінету Міністрів
України №533-р було призначено на посаду
голови Державної служби України з
лікарських засобів Пасічника М.Ф.

З огляду на викладені обставини
вбачається, що головою Державної
служби України з лікарських засобів не
було внесено на розгляд Міністру
Міністерства охорони здоров'я України
пропозиції щодо звільнення ОСОБА_3 з
посади першого заступника голови
Державної служби України з лікарських
засобів.

Разом з тим, в матеріалах справи
містяться копії пропозиції
Міністерства охорони здоров'я України
від 02.06.2014 року №11.02-21-27/452/15121 на ім'я
Прем'єр-Міністра України та копія
пропозиції Прем'єр-Міністра України
від 04.06.2014 року №21364/0/1-14 до Кабінету
Міністрів України щодо звільнення
позивача з посади першого заступника
голови Державної служби України з
лікарських засобів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Кабінет Міністрів
України на підставі вказаних вище
пропозицій Міністерства охорони
здоров'я України та Прем'єр-Міністра
України на засіданні Уряду 04.06.2014 року
було видано оскаржуване розпорядження.

Колегією суддів досліджено стенограми
засідання Кабінету Міністрів України
від 04.06.2014 року, та встановлено, що
питання щодо звільнення позивача з
посади першого заступника голови
Державної служби України з лікарських
засобів 04.06.2014 року Кабінетом Міністрів
України не вирішувалось.

Разом з тим, колегією суддів під час
апеляційного розгляду справи
встановлено, що згідно наявної в
матеріалах справи копії наказу голови
Державної служби України з лікарських
засобів №135-в від 29.04.2014 року, ОСОБА_3 в
період з 10.06.2014 року по 09.08.2014 року
перебувала у щорічній основній
відпустці та наявні листки
непрацездатності Серії АВЮ №817031 та
Серії АВЮ №271216, відповідно до яких
позивач з 04.06.2014 року по 11.06.2014 року та з
12.06.2014 року по 19.07.2014 року перебувала на
лікарняному.

З огляду на викладені обставини
колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
недотримання Кабінетом Міністрів
України та Державною службою України з
лікарських засобів порядку звільнення
ОСОБА_3 з посади першого заступника
голови Державної служби України з
лікарських засобів.

В своїй апеляційній скарзі Кабінет
Міністрів України зазначає, що
положення частини другої статті 19
Закону України «Про центральні органи
виконавчої влади» в частині
необхідності внесення керівником
центрального органу виконавчої влади
на розгляд міністра пропозиції щодо
звільнень з посади своїх заступників
не підлягають застосуванню до спірних
правовідносин.

Колегія суддів, з цього приводу
зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19
зазначеного вище Закону, пропозиції
Прем'єр-міністрові України стосовно
кандидатур для призначення на посаду
та звільнення з посади керівника
центрального органу виконавчої влади
та його заступників вносить міністр,
який спрямовує та координує діяльність
центрального органу виконавчої влади.
Керівник центрального органу
виконавчої влади вносить на розгляд
міністра пропозиції щодо призначення
для призначення і посаду та звільнення
з посади та звільнення з посад своїх
заступників.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
міг розглядати питання щодо звільнення
ОСОБА_3 та, відповідно, приймати
оскаржуване розпорядження лише за
поданням Прем'єр-Міністра України, а
Прем'єр-Міністр України, перш ніж
подавати подання щодо звільнення
позивача на розгляд Кабінету Міністрів
України, повинен був отримати
пропозицію щодо звільнення позивача
від Міністра охорони здоров'я України.
Міністр охорони здоров'я України, перш
ніж подавати пропозицію щодо
звільнення ОСОБА_3 Прем'єр-Міністру
України повинен був попередньо
отримати аналогічну пропозицію від
голови Державної служби України з
лікарських засобів.

Так, Кабінетом Міністрів України
долучено до матеріалів справи витяг
Кабінету Міністрів України №21364/0/1-14
від 04.06.2014 року, з якого вбачається, що
для того, щоб йому звільнити позивача
із займаної ним посади, повинні
існувати в реальності дві пропозиції:
перша пропозиція - від міністра, друга
пропозиція - від керівника
центрального органу виконавчої влади.

Отже, як вірно було встановлено судом
першої інстанції та підтверджено самим
Кабінетом Міністрів України в своїй
апеляційній скарзі, до прийняття
Кабінетом Міністрів України
оскаржуваного розпорядження, посада
голови Державної служби України з
лікарських засобів була вакантна, тому
внесення головою Державної служби
України з лікарських засобів на
розгляд Міністру охорони здоров'я
України пропозиції про звільнення
ОСОБА_3 із займаної посади було
неможливим.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що твердження представника
Кабінету Міністрів України є
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що спростовуються доказами, які
містяться у справі, оскільки колегією
суддів було встановлено недотримання
Кабінетом Міністрів України та
Державною службою України з лікарських
засобів порядку звільнення ОСОБА_3 з
посади першого заступника голови
Державної служби України з лікарських
засобів.

Під час апеляційного розгляду справи,
колегією суддів було встановлено, що
апелянти вказують на
необґрунтованість висновків суду
першої інстанції в частині того, що
станом на 04.06.2014 року питання
звільнення позивача з посади Кабінетом
Міністрів України не вирішувалося
взагалі.

Державна служба України з лікарських
засобів в своїй апеляційній скарзі
зазначає, що відсутність в матеріалах
справи порядку денного засідання
Кабінету Міністрів України від 04.06.2014
року, на якому було прийнято
оскаржуване розпорядження, не може
бути визнано судом беззаперечним та
достатнім доказом протиправності
такого розпорядження, однак, колегія
суддів зазначає, що відповідно до вимог
положень ч.2 ст.71 КАС України обов'язок
щодо доказування правомірності
прийняття оскаржуваного розпорядження
від 04.06.2014 року №532-р «Про звільнення
ОСОБА_3 з посади першого заступника
голови Державної служби України з
лікарських засобів» покладається саме
на Кабінет Міністрів України, а тому
останній повинен був довести та надати
суду докази того, що оскаржуване
розпорядження відповідає нормам
чинного законодавства України.

Більше того, як вбачається з матеріалів
справи, ухвалою суду першої інстанції
від 27.08.2014 року було задоволено
клопотання позивача про витребування
доказів та зобов'язано Кабінет
Міністрів України до 02.09.2014 року надати
до суду належним чином завірену копію
порядку денного засідання КМУ від
04.06.2014 року, на якому було прийнято
оскаржуване розпорядження із
деталізацією, зокрема, розділу
«Кадрові питання» такого порядку
денного.

Однак, у встановлений судом першої
інстанції строк, належним чином
завіреної копії порядку денного
засідання Кабінету Міністрів України
від 04.06.2014 року із деталізацією,
зокрема, розділу «Кадрові питання»,
Кабінетом Міністрів України до суду
надано не було.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ч.2 §16 Регламенту Кабінету Міністрів
України, кадрові питання, зокрема в
даному випадку, питання щодо
звільнення ОСОБА_3 з посади першого
заступника голови Державної служби
України з лікарських засобів, повинні
розглядатися на засіданні Кабінету
Міністрів України та міститися в
порядку денному засідання Кабінету
Міністрів України.

Як вже зазначалось, в матеріалах справи
наявна роздруківка з офіційного
веб-сайту Кабінету Міністрів України
порядку денного засідання Кабінету
Міністрів України від 04.06.2014 року, а
тому суд першої інстанції,
постановляючи своє рішення, керувався
доказами, наявними в матеріалах справи.
Зокрема, вищевказаною роздруківкою
порядку денного засідання Кабінету
Міністрів України, з якої вбачалося, що
станом на 04.06.2014 року питання
звільнення позивача із посади першого
заступника голови Державної служби
України з лікарських засобів на
розгляд Кабінету Міністрів України, не
виносилися та жодних документів щодо
спростування зазначеного вище факту
надано не було.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що Кабінетом
Міністрів України не було доведено
законність та обґрунтованість
прийнятого ним рішення, а тому суд
першої інстанції дійшов правильних
висновків про обґрунтованість
позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційні скарги
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів
України, Державної служби України з
лікарських засобів - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 27.10.2014
року.

Головуючий суддя:
О.М. Романчук

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя
Романчук О.М

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.