Справа № 2а-5078/12/1470
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 р. Справа № 2а-5078/12/1470

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Середа О. Ф.

Одеський апеляційний
адміністративний суду у складі
колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 січня 2013
року в адміністративній справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Кулінар-Груп» до
державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Кулінар-Груп»
звернулось до суду з позовом до
державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби, в якому просило суд
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 25
липня 2012 року.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані
тим, що оскаржене податкове
повідомлення-рішення прийнято
всупереч діючому законодавству,
податковим органом неправомірно
застосовано штрафні санкції за
неподання податкової звітності,
оскільки це не відповідає дійсності.

Відповідач позов не визнав, надав суду
заперечення.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 січня 2013
року позов товариство з обмеженою
відповідальністю «Кулінар-Груп»
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 25 липня 2012
року № 02, прийняте Державною
податковою інспекцією у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, державна податкова
інспекція у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати
оскаржене судове рішення та прийняти
нову постанову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2012 року
державною податковою інспекцією у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби було проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих у податкової звітності
з податку на додану ТОВ "Кулінар-Груп".

За результатами перевірки складено Акт
№ 1841/15-2-14/35402810 від 10 липня 2012 року, яким
встановлено неподання ТОВ
«Кулінар-Груп» копій записів у
реєстрах даних та отриманих податкових
накладних в електронному вигляді з
податку на додану вартість в порушення
вимог п. 201.15 ст.201, п. 203.1 ст. 203 розділу V
Податкового кодексу України.

Відповідно до змісту Акту перевірки,
податковим органом встановлено, що ТОВ
«Кулінар-Груп» не були подані копії
записів у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних в
електронному вигляді з податку на
додану вартість

На підставі акту перевірки
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення № від 25
липня 2012 року, яким застосовано до
позивача штрафні (фінансові) санкції у
розмірі 510,00 за перше неподання
податкової звітності у розмірі 510 грн.

Відповідно до п.п. 75.1.1 п. 75.1 статті 75
Податкового кодексу України
камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків. Тобто, єдиною
підставою для проведення камеральної
перевірки є подання платником
податкової звітності до органів
державної податкової служби. До такої
звітності відноситься податкова
декларація та податковий розрахунок
(разом з усіма додатками) - документи, що
подаються платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі яких
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документи,
що свідчать про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку (пункт 46.1 статті 46 Податкового
кодексу України).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що аналіз пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України
дозволяє зробити висновок, що
підставою для проведення камеральної
перевірки є подання платником податків
податкової звітності до органів
державної податкової служби.

Вищевказане спростовує висновок
відповідача про неподання позивачем
податкової декларації, оскільки само
по собі проведення камеральної
перевірки вже підтверджує факт надання
підприємством податкової звітності за
січень 2012 р.

Крім того, колегія суддів
зазначає, що судом першої інстанції
встановлено та не спростовано
апелянтом, що після відправлення
електронної звітності позивач
отримував на свій сервер електроні
повідомлення про отримання звітності.
При цьому, письмового повідомлення від
відповідача про відмову у прийнятті
звітності позивач не отримав.

Як вбачається з матеріалів справи,
разом із Актом перевірки № 1841/15-2-14/35402810
відповідач надіслав позивачу лист від
04.07.12 р. за № 3355/10/15-2-14 і просив
останнього надати нові копії записів у
реєстрах виданих та отриманих
податкових накладних, посилаючись на
те, що податкова звітність з податку на
додану вартість, а саме копії реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних за звітні податкові періоди
не відповідають обраному
підприємством режиму оподаткуванню.

Відповідно до пункту 1 Порядку ведення
реєстру виданих та отриманих
податкових накладних, затвердженого
наказом ДПА України від 24.12.10 р. за № 1002
виправлення помилки в Реєстрі
здійснюється методом «сторно» за
правилами, передбаченими для
бухгалтерського обліку у момент
виявлення таких помилок. Коригування
помилкових записів у Реєстрі не
призводить до обов'язку платника
податків формувати нові (уточнені)
реєстри.

Відповідно до положень пункту 46.1
розділу II Податкового кодексу України
податкова декларація, розрахунок, це
документи, що подаються платником
податків в контролюючий орган в
терміни, встановлені законом, на
підставі якого здійснюються
нарахування і сплата податкового
зобов'язання.

Відповідно до вимог п. 201.15 ст. 201 КАС
України платники податку щомісяця в
терміни, що передбачені для подання
податкової звітності (календарний
місяць), у тому числі для яких цим
розділом встановлено звітний
податковий період - квартал, подають
органу державної податкової служби
копії записів у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних за
такий період в електронному вигляді.

Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною. Перелік додатків,
які можуть подаватися разом з
декларацією по ПДВ, встановлений
Порядком заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженим наказом
ДПА України від 25.11.11 р. № 1492.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що вимога відповідача про
надання та розгляду копії Реєстрів
податкових накладних, як обов'язковий
додаток до декларації по ПДВ є
безпідставною, оскільки вони не
включені в цей перелік.

Крім того, в самій формі декларації по
ПДВ міститься перелік документів, які
можуть подаватися разом з нею. Платник
податків у разі подачі такого
документу ставить відмітку у
відповідному полі. У вказаному
переліку електронні копії Реєстрів
податкових накладних - відсутні.

Таким чином, відповідач не мав права
відмовити у визнанні поданої
податкової звітності, оскільки
нарахування ПДВ проводиться тільки на
підставі декларації по ПДВ і жодним
чином не на підставі копій Реєстрів
податкових накладних.

Відповідно до пункту 49.11 статті 49
Податкового кодексу України у разі
подання платником податків до органу
державної податкової служби
податкової декларації, заповненої з
порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4
статті 48 цього кодексу, такий орган
державної податкової служби
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови. Як вбачається з матеріалів
справи, такого повідомлення позивач не
отримував.

Судом встановлено, що декларації було
надано позивачем за декілька днів до
граничного терміну надання податкової
звітності, що давало можливість
відповідачу виявити, у разі наявності,
помилки та повернути податкову
звітність підприємству для
виправлення помилок. Це
підтверджується додатково наданими
позивачем доказами та поясненнями
головного бухгалтера підприємства
позивача.

За таких обставин колегія суддів
вважає наведені висновки суду першої
інстанції правильними і такими, що
відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71
КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 січня 2013
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій сторонам, які
беруть участь у справі, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя /підпис/
Єщенко О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.