Справа № 2а-6736/10
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
Справа №
82203/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Гулида Р.М.

суддів:
Каралюса В.М., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України
місті Ужгород Закарпатської області на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 17.09.2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України
місті Ужгород Закарпатської області
про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О
В И В :

позивач 14.07.2010 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України місті Ужгород Закарпатської
області про зобов'язання нарахувати
недоплату як дитині війни помісячну
державну соціальну допомогу за 2007-2009
роки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 17.09.2010
року позовні вимоги задоволено,
зобов`язано управління Пенсійного
фонду України місті Ужгород
Закарпатської області нарахувати та
виплати на користь позивача щомісячне
підвищення пенсії як дитині війни в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком на підставі положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» виходячи з встановленого на 2008
рік розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, за
періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року,
22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року
по 31.12.2009 року, з врахуванням виплачених
сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України місті
Ужгород Закарпатської оскаржило його в
апеляційному порядку вважає постанову
суду прийнятою з порушенням норм
матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ст. 7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Управління Пенсійного фонду України в
місті Ужгород Закарпатської області
здійснює свої повноваження по
ефективному використанню коштів
Пенсійного фонду України, реалізація
нормативних приписів і пенсійних
програм здійснюється шляхом
фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою
частиною бюджету Пенсійного фонду
України джерел і відповідно до
конкретних напрямів витратної частини
бюджету Пенсійного Фонду України.

Крім того, апелянт вказує, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано положення ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки ч.3 ст.28 даного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Апелянт зазначає, що законодавством не
прийнято жодного нормативного акту на
виконання вказаних вимог Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», не визначено на законодавчому
рівні за рахунок яких коштів і джерел, в
якому порядку, яким чином обчислювати
вказаний розмір. Тому просить
постанову суду першої інстанції про
часткове задоволення позову скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволені позову відмовлено повністю.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України №19-рп/2010 від 09.09.2010 року
положення п.2 ч.1 ст.15 ЦПК України було
визнано неконституційним та втратило
чинність. Таким чином, апеляційний
розгляд даної справи в порядку
цивільного судочинства є неможливий.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, а відтак має право на
встановлене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої у 2007 році визначається
прожитковим мінімумом для осіб, які
втратили працездатність, що
урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Статтею 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що прожитковий мінімум
осіб, які втратили працездатність,
встановлюється на рівні: з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1
жовтня - 411 гривень. Разом з тим, дія норм
п. 12 ст. 71 і ст. 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
які передбачали вищевказані виплати,
була призупинена.

09 липня 2007 року рішенням
Конституційного Суду України за № 6-рп
у справі за конституційним поданням 46
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статей 29, 36,
частини другої статті 56, частини другої
статті 62, частини першої статті 66,
пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46
статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» (справа про соціальні
гарантії громадян) визнано такими, що
не відповідають Конституції (є
неконституційними) положення п. 12 ст. 71,
ст. 111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік». З цього
резюмується висновок, що зупинення
законом про Державний бюджет України
дії інших законів України щодо надання
пільг, компенсацій і гарантій, внесення
змін до інших законів України,
встановлення іншого (додаткового)
правового регулювання відносин, ніж
передбачено законами України, не
відповідає статтям 1, 3, частині другій
статті 6, частині другій статті 8,
частині другій статті 19, статтям 21, 22,
пункту 1 частини другої статті 92,
частинам першій, другій, третій статті
95 Конституції України.

Колегія суддів зазначає, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин, слід застосовувати
річний строк звернення до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що в частині позовних вимог за 2007 рік за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року слід відмовити .

Що стосується вимог позивача за 2008 рік,
то суд першої інстанції вірно виходив з
того, що рішення Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, у
відповідності до якого положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік», що обмежувало дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» визнано
неконституційним, відтак починаючи
лише з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно частини позовних вимог за 2009
рік, то відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» (у редакції від 18.11.2004, чинній у
2009 році) дітям війни пенсії або
щомісячне грошове довічне утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Бродівському районі
Львівської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірної допомоги
правильно покладено на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбаченого Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії, не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В
А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України місті
Ужгород Закарпатської - залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 17.09.2010 року у справі №
2а-6736/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Гулид Р.М.

Судді
Каралюс В.М.

Кузьмич С.М.