Справа № 2а-7408/10/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Справа №
142296/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Сихівському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27.10.2011 року
в справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій,

В С Т А Н О
В И В :

У серпні 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова про визнання
протиправними і скасування податкових
повідомлень рішень та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Позивач просив визнати протиправними
та скасувати і податкові
повідомлення-рішення відповідача від
02.04.2010 року: №/0 про нарахування
податку на додану вартість у розмірі
100964,25 грн., №/0 про нарахування
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 5407,5 грн., №/0 про
нарахування податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 77602,08 грн. та рішення від
02.04.2010 року №000069172 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1008500 грн. як таких, що не відповідають
нормам чинного законодавства.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.10.2011 року
позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення рішення ДПІ у
Сихівському районі м. Львова за №
/0 від 02.04.2010 року в частині
визначення суми податкового
зобов'язання 3937,50 грн.

Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення рішення ДПІ у
Сихівському районі м. Львова за №
/0 від 02.04.2010 року в частині
визначення суми податкового
зобов'язання 97977,00 грн., в тому числі
65318,00 грн. основний платіж та 32659,00 грн.
штрафні фінансові санкції.

Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення рішення ДПІ у
Сихівському районі м. Львова за №
/0 від 02.04.2010 року в частині
визначення суми податкового
зобов'язання 75610,68 грн., в тому числі
25203,56 грн. основний платіж та 50407,12 грн.
штрафні фінансові санкції.

Визнано протиправним і скасовано
рішення про застосування штрафних
фінансових санкцій ДПІ у Сихівському
районі м. Львова за № 000069172 від 02.04.2010
року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ у Сихівському районі м.
Львова, яка в апеляційній скарзі в
частині задоволення позовних вимог
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про повну відмову в
задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
позивачем 16.12.2008 року подано заяву на
право застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності на
2009 рік. Оскільки станом на 16.12.2008 року
за позивачем рахувався борг в сумі 55,77
грн., то податковий орган відмовив
йому в застосуванні спрощеної системи
оподаткування. Позивач за період з
01.01.2009 року по 31.12.2009 року здійснював
господарську діяльність на загальній
системі оподаткування.

Податкові декларації з податку на
додану вартість за період з 01.02.2009 року
по 31.12.2009 року позивач до податкового
органу не подавав. Відповідно до
поданого позивачем звіту за 4 кв. 2008
року ним задекларовано обсяг виручки з
наростаючим підсумком з початку року
460877,00 грн. Позивач не подав до
податкового органу заяву про
реєстрацію платника ПДВ. Відповідно в
період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року
здійснив господарські операції без
нарахування та сплати податку на
додану вартість.

Перевіркою також встановлено не
проведення позивачем розрахункових
операцій через реєстратор
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів в 2009 році на
загальну суму 201700 грн. Законом
визначено право позивача не
застосування реєстратора
розрахункових операцій при здійснені
торгівлі продукцією власного
виробництва, однак таке можливо лише за
умови проведення розрахунків у касі
підприємства з оформленням
прибуткових і видаткових касових
ордерів та видачею відповідних
квитанцій.

Отримавши кошти в сумі 35000 грн. від
продажу станка фрезерного у ІІ кв. 2008
року, позивач не сплатив податок з
доходів фізичних осіб. Такий же податок
в сумі 25203,56 грн. позивачем не сплачено
при перерахуванні за договором поруки
коштів в сумі 168023,73 грн. за підприємця
ОСОБА_2

Суд першої інстанції цих обставин не
врахував, а частково задовольнив позов
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Особи, які беруть участь в справі, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, проте в
судове засідання не прибули, що є
підставою для її розгляду в порядку
письмового провадження за наявними в
ній матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню
підлягає частково з таких підстав.

В справі встановлено, що працівниками
ДПІ у Сихівському районі м. Львова
проведено виїзну планову
документальну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року, за
результатами якої складено акт від
16.03.2010 року за № 715/17-2/НОМЕР_1.

Податковий орган прийшов до висновку
про порушення позивачем вимог :

- п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та п. 1.3
ст. 1, п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2, п. 4.1. ст. 4, п.п. 7.3.1.
п. 7.3. ст. 7, п. 9.4. п.п. «а» п. 9.6. ст. 9 п. 10.2.
ст. 10 Закону України «Про податок на
додану вартість» в частині не
нарахування та несплати до бюджету
податку на додану вартість на загальну
суму 67309,50 грн.

- ст.ст. 2, 3, п.п. 4.2.1. п. 4.2. ст. 4, п.п. 8.1.1., п.п.
8.2.1. п. 8.1. ст.. 8, ст. 16, ст. 17, ст. 18, ст. 19, ст.
20 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», в частині неутримання
та неперерахування до бюджету сум
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 25203,56 грн. із перерахованих
коштів за гр. ОСОБА_8, в тому числі за 2008
року в сумі 11900,45 грн., за 2009 рік в сумі
13303,11 грн.,

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», ст.ст. 7, 8, 17, 18, 19, 20 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», в частині заниження
оподатковуваного доходу за 2009 рік в
сумі 84527,28 грн., в результаті чого до
бюджету не надійшло податку з доходів
фізичних осіб в сумі 12679,09 грн.,

02.04.2010 року ДПІ у Сихівському районі м.
Львова прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0, згідно
якого позивачу на підставі акта
документальної перевірки №
715/17-2/НОМЕР_1 від 16.03.2010 року, яким
встановлено порушення п. 1.3 ст. 1, п.п. 2.3.1.
п. 2.3. ст. 2, п. 4.1. ст. 4, п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7, п.
9.4. п.п. «а» п. 9.6. ст. 9 п. 10.2. ст. 10 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.п. 17.1.2. п. 17.1. ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість усього 100964,26 грн. (у
тому числі 67309,50 грн. основний платіж,
33654,75 грн. штрафні (фінансові) санкції).

02.04.2010 року ДПІ у Сихівському районі м.
Львова прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0, згідно
якого позивачу на підставі акта
перевірки № 715/17-2/НОМЕР_1 від 16.03.2010 року
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб усього 5407,50 грн.
(основний платіж).

02.04.2010 року відповідачем на підставі
акта перевірки прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0, згідно
якого позивачу на підставі вказаного
акта перевірки визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість усього 77602,08
грн. (у тому числі 26932,04 грн. основний
платіж, 50670,04 грн. штрафні (фінансові)
санкції).

02.04.2010 року ДПІ у Сихівському районі м.
Львова прийнято рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № 000069172, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції 1008500,00 грн.

Досліджуючи обставини справи щодо
правомірності податкового
повідомлення -рішення ДПІ у
Сихівському районі м. Львова за №
/0 від 02.04.2010 року в частині
визначення суми податкового
зобов'язання 97977,00 грн., в тому числі
65318,00 грн. основний платіж та 32659,00 грн.
штрафні фінансові санкції, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що воно
є протиправним. При цьому вважав, що
встановлену законом суму перевищення
300000 грн. як обов'язкову умову
реєстрації платником податку на додану
вартість позивач перевищив у липні 2009
року, тому по операціях у жовтні 2009 року
на суму 4247,50 грн., у грудні 2009 року на
суму 5710,00 грн. позивач зобов'язаний був
нараховувати та сплачувати ПДВ, а в
період з 1.01.2009 року до жовтня 2009 року
такий обов'язок в нього відсутній.

З такими висновками суду колегія
суддів суду апеляційної інстанції
погодитися не може.

Встановлено, що з 21.02.2002 року позивач
зареєстрований як фізична особа
підприємець, у 2008 році перебував на
спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується копією корінця
свідоцтва серії Е № 387141, виданого 25.12.2007
року.

Позивач звернувся до податкового
органу з заявою від 16.12.2008 року про
право на застосування спрощеної
системи оподаткування в 2009 році. В силу
наявності заборгованості зі сплати
єдиного податку в розмірі 55,77 грн.
податковим органом в застосуванні
спрощеної системи оподаткування
ОСОБА_1 було відмовлено, про що
повідомлено позивача рекомендованим
листом № 14972/2 від 30.12.2008 року. Такі дії
податкового органу відповідають
положенням п.2 Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 29
жовтня 1999 р. N 599 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 2
листопада 1999 р. за N 752/4045, чинного на час
спірних правовідносин.

Проте, фактично протягом 2009 року
позивач здійснював підприємницьку
діяльність на умовах спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності,
вважаючи про наявність права на таку
систему оподаткування, не маючи
відповідного свідоцтва про сплату
єдиного податку, яке є єдиним
документом на право застосування
такого.

Згідно звіту позивача за 4 кв. 2008 року
ним задекларовано обсяг виручки з
наростаючим підсумком з початку року
460877,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. ст. 1 чинного на час
спірних правовідносин Закону України
«Про податок на додану вартість»,
платник податку - особа, яка згідно з
цим же Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Згідно з п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 цього ж
Закону, особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі,
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), у
тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
же Законом, нарахована (сплачена,
надана) такій особі або в рахунок
зобов'язань третім особам, протягом
останніх дванадцяти календарних
місяців сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість).

Згідно з п. 9.4. ст. 9 цього ж Закону, якщо
особа, на яку не поширюється дія пункту
2.3 статті 2 цього Закону, як платник
податку, вважає за доцільне
добровільно зареєструватися платником
податку і відповідає вимогам підпункту
2.2 статті 2 цього Закону, така
реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій
особи протягом звітного податкового
періоду перевищує суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, не більше ніж у два рази, така
особа зобов'язана надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів),
унаслідок виконання яких планується
здійснення оподатковуваних операцій,
обсяг яких перевищуватиме протягом
звітного податкового періоду у два чи
більше разів суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього
податку до кінця такого звітного
податкового періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Згідно п.п. «а» п. 9.6. ст. 9 цього ж Закону,
з урахуванням положень пункту 9.5 цієї ж
статті заява про реєстрацію має бути
подана (надіслана) податковому органу,
особами, що підлягають реєстрації
згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті
2 цього ж Закону, не пізніше двадцятого
календарного дня з моменту досягнення
суми оподатковуваних операцій,
визначеної зазначеним пунктом.

Відповідно до п. 4.1. ст. 4 цього ж Закону,
база оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

У разі якщо звичайна ціна на товари
(послуги) перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операції
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

Згідно з п.п. 7.3.1 п. 7.3. ст. 7 цього ж
Закону, датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а у разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

Згідно п. 10.2. ст. 10 цього ж Закону,
платники податку, визначені у
підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1
цієї ж статті, відповідають за
дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а
також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до
закону. Особа, яка згідно з вимогами
пункту 2.2 статті 2 цього ж Закону мала
зареєструватися платником податку, але
не здійснила таку реєстрацію, несе
обов'язки з нарахування та сплати цього
податку, а також відповідальність за
його ненарахування або несплату на
рівні особи, зареєстрованої як платник
податку, без права виписки податкової
накладної та нарахування податкового
кредиту.

Отже, позивач в період з 1.01.2009 року по
31.12.2009 року безпідставно здійснив
операції з виробництва і реалізації
меблевої фурнітури, виробів з металу,
здачі приміщень в оренду на загальну
суму 336547,50 грн. без нарахування та
сплати податку на додану вартість, тому
суд першої інстанції необґрунтовано
скасував вказане податкове
повідомлення-рішення відповідача в
частині визначення суми податкового
зобов'язання 97977,00 грн., в тому числі
65318,00 грн. основний платіж та 32659,00 грн.
штрафні фінансові санкції.

Податкове повідомлення рішення ДПІ у
Сихівському районі м. Львова за №
/0 від 02.04.2010 року в частині
визначення суми податкового
зобов'язання 3937,50 грн. є протиправним, з
приводу чого суд першої інстанції
зробив правильний висновок.

Зі справи видно, що загальна сума
податкового зобов'язання з
прибуткового податку та податку з
доходів фізичних осіб згідно
зазначеного повідомлення рішення
становить 5407,50 грн., з яких 3937,50 грн.
прибуткового податку та 1470,00 грн.
податку з доходів фізичних осіб.
Правомірності визначення відповідачем
податку з доходів фізичних осіб в сумі
1470,00 грн. не оспорює позивач, тому суд
правомірно відмовив в задоволенні цієї
частини позову.

Податковий орган вважав, що позивач,
здійснивши в 2 кварталі 2008 року продаж
фрезерного станка поза межами
діяльності згідно свідоцтва про сплату
єдиного податку та отримавши на свій
рахунок 35000 грн., з чистого прибутку
26250,00 грн. повинен був сплатити податок
в розмірі 3937,50 грн.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що позивачем реалізовано станок не в
порядку торговельної діяльності, а в
процесі господарської діяльності як
об'єкт основних фондів. Протилежного
податковий орган в справі не довів та
доводів щодо належності фрезерного
станка до основних засобів виробництва
не спростував.

Відповідно до абз. 7 ст. 1 Указу
Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва», у
разі здійснення операції з продажу
основних фондів виручкою від
реалізації вважається різниця між
сумою, отриманою від реалізації цих
фондів, та їх залишковою вартістю на
момент продажу.

За таких обставин визначення позивачу
податку в сумі 3937,50 грн. згідно
податкового повідомлення-рішення
відповідача № /0 від 02.04.2010 року є
неправомірним.

Оскаржуваним податковим повідомленням
рішенням ДПІ у Сихівському районі м.
Львова за № /0 від 02.04.2010 року
позивачу визначено зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на суму
77602,08 грн., в т.ч. основного платежу 1465,56
грн. (не заперечується позивачем), 25203,56
грн. та 50407,12 грн. штрафних (фінансових)
санкцій (заперечується позивачем), а
також 262,92 грн. основного платежу та 262,92
грн. (фінансових) санкцій (не
заперечується позивачем).

Відповідач вважав, що ОСОБА_1,
перерахувавши за договором поруки
кошти фізичній особі ОСОБА_2 та
виплативши в якості податкового агента
останньому додаткове благо, не утримав
та не перерахував в бюджет податок з
доходів фізичних осіб, порушивши при
цьому вимоги ст. 2, ст. 3, п.п. 4.2.1 п. 4.2. ст. 4,
п.п. 8.1.1, пп.8.1.2 п. 1 ст.8, ст. 17, ст. 18, ст.19,
ст.20 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

Зі справи видно, що згідно договорів
поруки № 146/ДЗ від 01.01.2008 року, № 134а/Д3
від 01.01.2009 року та № 127а/ДЗ від 01.01.2008
року, укладених між позивачем, ДП «ДЗ
«Хвиля» та фізичною особою підприємцем
ОСОБА_2, фізична особа підприємець
ОСОБА_1 перерахував кошти в сумі 168023,73
грн. за фізичну особу підприємця ОСОБА_2
за «спільне використання
технологічних мереж», «відшкодування
витрат ДП «ДЗ «Хвиля» за спільне майно»
та «відшкодування витрат за
водопостачання».

ОСОБА_3, як встановив суд, не є фізичною
особою, а фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, тобто само
зайнятою особою.

Відповідно до п.п. 4.2.1. п. 4.2. ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору.

Згідно з п.п. 8.1.1., п.п. 8.1.2 п. 8.1. ст. 8
цього ж Закону, податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що позивач не виступав податковим
агентом по відношенню до фізичної
особи- підприємця ОСОБА_2, оскільки
правовідносини суб'єктів
підприємницької діяльності фізичних
осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носять
господарський характер, позивач своєму
контрагенту оподаткованого доходу не
нараховував, не сплачував, а виплата
коштів за господарськими договорами
таким доходом не є. Тому нарахування
позивачу податку з доходів фізичних
осіб в розмірі 25203,56 грн. та
застосування 50407,12 грн. штрафних
(фінансових) санкцій є протиправним.

Рішення відповідача № 000069172 від 02.04.2010
року про застосування штрафних
фінансових санкцій, згідно якого до
позивача за порушення вимог ст. 1, п. 1, п.
2 ст. 3 Закону України «Про застосування
реєстратор розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» також є
протиправним .

Податковий орган прийшов до висновку,
що позивач при здійсненні розрахунків
не провів розрахункових операцій через
реєстратор розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів в період з
01.01.2009 року по 31.12.2009 року на загальну
суму 201700,00 грн., тому застосував
фінансову санкцію в 5-кратному розмірі
на суму 1008500,00 грн.

Відповідно до п.1 ст. 9 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» реєстратори розрахункових
операцій та розрахункові книжки не
застосовуються при здійсненні
торгівлі продукцією власного
виробництва та наданні послуг
підприємствами, установами і
організаціями усіх форм власності,
крім підприємств торгівлі та
громадського харчування, у разі
проведення розрахунків у касах цих
підприємств, установ і організацій з
оформленням прибуткових і видаткових
касових ордерів та видачею відповідних
квитанцій, підписаних і завірених
печаткою у встановленому порядку.

В справі встановлено, що позивач в 2009
році здійснював торгівлю фурнітурою
для виробництва меблів як продукцією
власного виробництва, оскільки
випускав продукцію з дотриманням всіх
етапів технологічного процесу. Повна
назва виду його господарської
діяльності з зазначенням КВЕД -
«виробництво і реалізація меблевої
фурнітури, вироби з металу, здача
приміщень в оренду». Протягом 2009 року
загальний обсяг такої реалізації
складав 201700,00 грн. Податковий орган,
заперечуючи факт торгівлі позивача
продукцією власного виробництва,
доказів на обґрунтування заперечення
та на спростування доводів позивача не
подав.

З наявних в справі копій прибуткових
касових ордерів, яким суд надає віри,
зокрема, за січень, березень, квітень,
травень, червень 2009 року виручена від
реалізації меблевої фурнітури готівка
оприбутковувалася в касі, після чого за
видатковими касовими ордерами
видавалася позивачу для здачі в банк на
його розрахунковий рахунок.

Отже, проведення розрахунків у касі
позивача з оформленням прибуткових і
видаткових касових ордерів знайшло
своє підтвердження в справі, що не
тягне для позивача обов'язку при
здійсненні розрахунків застосовувати
РРО.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції в частині визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення рішення ДПІ у Сихівському
районі м. Львова за № /0 від 02.04.2010
року щодо визначення суми податкового
зобов'язання 97977,00 грн., в тому числі
65318,00 грн. основний платіж та 32659,00 грн.
штрафні фінансові санкції підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в позові в
частині цих заявлених вимог.

В решті оскаржувана постанова суду
підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги підставою
для її задоволення в повному об'ємі , з
огляду на викладене, бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207, 254
КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И
В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27.10.2011 року
в справі № 2а-7408/10//1370 в частині
визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення рішення ДПІ у
Сихівському районі м. Львова за №
/0 від 02.04.2010 року щодо визначення
суми податкового зобов'язання 97977,00
грн., в тому числі 65318,00 грн. основний
платіж та 32659,00 грн. штрафні фінансові
санкції скасувати та прийняти нову
постанову, якою позивачу в частині цих
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
зазначеного податкового
повідомлення-рішення в позові
відмовити.

В решті цю постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський