Справа № 2а-5522/12/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/61663/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Ланченко Л.В.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби

на ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25.06.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2012

у справі № 2а-5522/12/2670

за позовом Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової
служби

до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кіра
Пластініна Україна»

про зобов'язання вчинити
певні дії

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби (далі по тексту -
позивач, ДПІ у Печерському районі м.
Києва) звернулась до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кіра Пластініна
Україна» (далі по тексту - відповідач,
ТОВ «Кіра Пластініна Україна») про
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25.06.2012, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.09.2012, закрито провадження в
адміністративній справі.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду справи,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Позивач звернувся із позовом до ТОВ
«Кіра Пластініна Україна» на підставі
підпункту 20.1.38 пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України, яким
передбачено право податкового органу
звертатися до суду щодо нарахування та
сплати податкових зобов'язань,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності у
результаті застосування звичайних цін,
у зв'язку з чим просить зобов'язати
відповідача на підставі рішення суду
нарахувати та сплатити суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за червень 2010 року у
розмірі 257453,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 64363,00 грн.,
у зв'язку із заниженням податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість; зобов'язати відповідача
здійснити коригування показників
податкової звітності шляхом зменшення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів, що визначена
платником в декларації з ПДВ за червень
2010 року у розмірі 263969,00 грн.; зобов'язати
відповідача сплатити суму штрафних
(фінансових) санкцій з податку на
додану вартість у розмірі 65992,00 грн.

Під час розгляду справи судами
попередніх інстанцій, представником
відповідача було заявлене клопотання
про закриття провадження у справі на
тій підставі, що у позивача відсутнє
право на звернення до суду.

Задовольняючи вказане клопотання та
закриваючи провадження по справі суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що згідно з пунктом 1 розділу XIX
Податкового кодексу України стаття 39
Податкового кодексу України набирає
чинності з 01.01.2013, а тому процедура,
передбачена нормами підпункту 20.1.38
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України, яку обрав позивач, може
застосовуватись лише після вказаної
дати. Тобто, до 01.01.2013 у податкових
органів в особі їх керівників відсутнє
право звертатися з позовом до платника
податків щодо нарахування та сплати
податкових зобов'язань, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності у результаті
застосування звичайних цін. При цьому,
судами зазначено, що відповідно до
пункту 8 підрозділу 10 розділу XX
Податкового кодексу України у
випадках, передбачених цим Кодексом, до
набрання чинності статтею 39 цього
Кодексу застосовується пункт 1.20 статті
1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Колегія суддів погоджується з таким
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач ініціює
питання про коригування податкового
кредиту відповідача за червень 2010 року
та у зв'язку з цим просить суд
зобов'язати відповідача нарахувати та
сплатити суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість та штрафні
(фінансові) санкції.

При цьому, позовна заява про
нарахування та сплату податку на
додану вартість і зобов'язання
відповідача вчинити дії подана
податковим органом на підставі пункту
39.15, підпункту 20.1.38 пункту 20.1 статті
20Податкового кодексу України.

Положення підпункту 20.1.38 пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
надають органу державної податкової
служби право звертатися з позовом до
платника податків щодо нарахування та
сплати податкових зобов'язань,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності у
результаті застосування звичайних цін.

Водночас при реалізації зазначеного
права необхідно враховувати
кореспондування приписів підпункту
20.1.38 пункту 20.1 статті 20 Податкового
кодексу України з іншими нормами, а
саме із змістом статей 39, 54 та 58
Податкового кодексу України, якими
визначено послідовний алгоритм дій
органу державної податкової служби з
визначення платникові податків
податкових зобов'язань із
застосуванням звичайних цін.

Тобто, звернення податкового органу з
позовом щодо нарахування та сплати
податкових зобов'язань, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності у результаті
застосування звичайних цін окремо від
порядку, врегульованого статтями 39, 54
та 58 Податкового кодексу України, є
неможливим.

Судами попередніх інстанцій вірно
зазначено, що до 01.01.2013 у податкових
органів в особі їх керівників відсутнє
право звертатися з позовом до платника
податків щодо нарахування та сплати
податкових зобов'язань, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності у результаті
застосування звичайних цін.

Натомість відповідно до пункту 8
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, до набрання
чинності статтею 39 цього Кодексу
застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Тому визначення податкових зобов'язань
із застосуванням звичайних цін повинно
здійснюватися в загальному порядку.
Відповідно податковий орган при
встановленні порушень платником
податків правил застосування
звичайних цін повинен надіслати
(вручити) такому платникові податків
податкове повідомлення-рішення, як це
передбачено статтями 54 та 58
Податкового кодексу України. У разі
несплати суми грошового зобов'язання,
визначеного в такому
повідомленні-рішенні та узгодженого в
установленому порядку, відповідна сума
підлягатиме стягненню як податковий
борг згідно з нормами глави 9
Податкового кодексу України.

При цьому процедура, передбачена
нормами статті 39 та підпункту 20.1.38
пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу
України, може застосовуватися лише
після 01.01.2013.

У разі пред'явлення органом державної
податкової служби в період із 01.01.2011 до
31.12.2012 позову до платника податків щодо
нарахування та сплати податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності
у результаті застосування звичайних
цін суд відмовляє у відкритті
провадження на підставі пункту 1
частини першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а відкриті провадження
підлягають закриттю згідно з пунктом 1
частини першої статті 157 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку що закриття провадження у
справі, оскільки позивач звернувся із
позовом про нарахування та сплату
податку на додану вартість і
зобов'язання відповідача вчинити дії
подана податковим органом на підставі
пункту 39.15, підпункту 20.1.38 Податкового
кодексу України у квітня 2012 року, тобто
до набрання чинності зазначеної норми
Податкового кодексу.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25.06.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.09.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Л.В. Ланченко (підпис)М.О.
Федоров