Справа № 806/2551/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/2551/14

час прийняття: 10 год. 20 хв.
категорія 5.1.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Гусева О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Житомирській області
про визнання незаконними дій, визнання
протиправною та скасування постанови
№ 33 від 18.06.2014 року,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, у якому просила визнати
незаконними дії Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Житомирській
області щодо проведення позапланової
перевірки її діяльності, визнати
протиправною та скасувати постанову
про накладення штрафних санкцій № 33,
винесену Інспекцією з питань захисту
прав споживачів у Житомирській області
від 18.06.2014 щодо сплати 8500,00 грн. У
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що направлення на
проведення позапланової перевірки
відповідача від 16.05.2014 № 46, видане на
підставі згоди Держспоживінспекції
України, оформленої листом від 05.05.2014, а
тому не може бути підставою для
проведення позапланового заходу. У
зв'язку з цим позивач вважає, що у
відповідача не було законних підстав,
передбачених статтею 6 Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" для винесення направлення
для проведення позапланової перевірки
її діяльності. Також позивачка
вказувала на те, що в акті перевірки
характеристик продукції, на підставі
якого винесено спірну постанову, не
зафіксовано порушень вимог Закону
України "Про захист прав споживачів",
відтак Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Житомирській області не
мала підстав для винесення постанови
про накладення штрафних санкцій від 18
червня 2014 року № 33 за введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила їх задовольнити, з доводів
наведених у адміністративному позові.

Представник позивача до суду не
прибула, подала заяву з проханням
розгляд справи провести без її участі.

Представник відповідача в засіданні
суду позов не визнав, просив відмовити
в задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, з мотивів наведених у письмових
запереченнях. Пояснив, що їх дії під час
проведення перевірки і оскаржувана
постанова відповідають Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції", який є
спеціальним у регулюванні відносин, що
виникли.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно та повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити з наступних
підстав.

20 травня 2014 року посадовими особами
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Житомирській області, на
підставі направлення № 46 від 16.05.2014 на
проведення перевірки, зі згодою
Держспоживінспекції України від 05.05.2014
№ 2443-3-7/6, № 2445-3-7/6, здійснено
позапланову перевірку характеристик
продукції в АДРЕСА_1, Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1. Предметом перевірки
були ігри та іграшки для дітей.
Перевірка проводилась в присутності
позивача.

Під час перевірки було виявлено, що на
іграшках та їх пакованні, зазначених у
п. 1 акта перевірки характеристик
продукції від 20.05.14 № 038, не нанесено
Національний знак відповідності, що є
порушенням п. 25 Технічного регламенту
безпечності іграшок, затвердженого
ПКМУ від 11.07.13 № 515; на продукції
(іграшка "Серпантинка"), зазначеній у п. 1
акту перевірки, виробник якої не є
резидентом України, маркування не
містить інформації про найменування та
адресних даних імпортера, що
відповідає за введення іграшок в обіг
на території України, чим порушено п. 18
Технічного регламенту безпечності
іграшок, затвердженого ПКМУ від 11.07.13 №
515.

Також виявлено, що суб'єктом
господарювання, під час проведення
перевірки, не надано на вимогу органу
ринкового нагляду документацію на
продукцію зазначену у п.п. 1-10 акту
перевірки, що дає змогу в подальшому
ідентифікувати будь - якого суб'єкта
господарювання, який поставив йому
відповідну продукцію, що не відповідає
вимогам ст. 8 п. 5 Закону України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції".

За результатами перевірки складено акт
перевірки характеристик продукції від
20 травня 2014 року № 038.

На підставі акта перевірки
характеристик від 20.05.2014 № 038, в.о.
заступника начальника Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Житомирській області прийнято
постанову про накладення штрафних
санкцій від 18 червня 2014 року № 33, якою
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
за введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам
застосовано штраф у розмірі 8500 грн.

Стосовно позовних вимог про визнання
незаконними дій відповідача щодо
проведення позапланової перевірки
діяльності позивача.

Частиною другою статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Правові та організаційні засади
здійснення державного ринкового
нагляду і контролю нехарчової
продукції визначає Закон України "Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції" від 02.12.2010 № 2735-VI
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, далі
- Закон № 2735-VІ).

Державний ринковий нагляд (далі -
ринковий нагляд), згідно із абз. 9 ч. 1 ст.
1 Закону № 2735-VІ, - діяльність органів
ринкового нагляду з метою забезпечення
відповідності продукції встановленим
вимогам, а також забезпечення
відсутності загроз суспільним
інтересам.

Орган державного ринкового нагляду -
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного ринкового нагляду у межах
сфери своєї відповідальності, що
визначається відповідно до цього
Закону (далі - орган ринкового нагляду).
У разі якщо орган ринкового нагляду
здійснює визначені цим Законом та
Законом України "Про загальну
безпечність нехарчової продукції"
повноваження також через свої
територіальні органи, термін "орган
ринкового нагляду" позначає також його
територіальні органи. (абз. 7, 8 ч. 1 ст. 1
Закону № 2735-VІ).

Згідно із пунктом 1 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13.04.2011 №
465/2011 (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
надалі - Положення), Державна інспекція
України з питань захисту прав
споживачів (Держспоживінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України (далі - Міністр).
Держспоживінспекція України входить
до системи органів виконавчої влади і
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів. Держспоживінспекція
України є спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів.

У відповідності до Переліку органів
державного ринкового нагляду та сфер
їх відповідальності, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 01.06.2011 № 573 (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), Держспоживінспекція є
органом державного ринкового нагляду
сфера відповідальності якого
поширюється на відповідний перелік
видів продукції, одним з таких видів є
іграшки.

В силу приписів частини 5 статті 10
Закону № 2735-VІ повноваження та порядок
діяльності органів ринкового нагляду,
права та обов'язки їх посадових осіб,
які здійснюють ринковий нагляд,
встановлюються цим Законом, законами
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції", "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності" та
іншими законами України.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону №
2735-VІ визначено, що з метою здійснення
ринкового нагляду органи ринкового
нагляду в межах сфер їх
відповідальності проводять перевірки
характеристик продукції, в тому числі
відбирають зразки продукції та
забезпечують проведення їх експертизи
(випробування).

Згідно із частиною 3 статті 23
наведеного Закону, органи ринкового
нагляду проводять планові та
позапланові перевірки характеристик
продукції. Планові перевірки
характеристик продукції проводяться у
розповсюджувачів цієї продукції, а
позапланові, - у розповсюджувачів та
виробників такої продукції.

Перевірки характеристик продукції
проводяться на підставі наказів
органів ринкового нагляду та
посвідчень (направлень) на проведення
перевірки, що видаються та
оформляються відповідно до Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності". У разі
одержання інформації про надання на
ринку продукції, що становить
серйозний ризик, відповідні накази та
посвідчення (направлення) видаються і
оформляються невідкладно (ч. 5 ст. 23
Закону № 2735-VІ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), для здійснення
планового або позапланового заходу
орган державного нагляду (контролю)
видає наказ, який має містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого буде здійснюватися захід, та
предмет перевірки. На підставі наказу
оформляється посвідчення (направлення)
на проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.

Особливості проведення перевірок
характеристик продукції у її
розповсюджувачів визначені статтею 24
Закону № 2735-VІ.

Так, підпунктом "а" пункту 2 частини 1
цієї статті зазначеного Закону
передбачено, що органи ринкового
нагляду проводять позапланові
перевірки характеристик продукції у її
розповсюджувачів за зверненнями
споживачів (користувачів) відповідної
продукції, а також органів виконавчої
влади, виконавчих органів місцевих рад,
правоохоронних органів, громадських
організацій споживачів (об'єднань
споживачів), у яких міститься
інформація про розповсюдження
продукції, що завдала шкоди суспільним
інтересам чи має недоліки, що можуть
завдати такої шкоди, і відсутня
інформація, за якою виробника такої
продукції може бути ідентифіковано,
але міститься інформація, за якою може
бути встановлено розповсюджувача, у
якого було придбано (виявлено) таку
продукцію.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону №
2735-VІ, під час проведення перевірки
характеристик продукції у її
розповсюджувачів на підставах,
визначених пунктом 1 і підпунктом "а"
пункту 2 частини першої цієї статті:

1) на початковому етапі перевірки
об'єктами перевірки є: а) наявність на
продукції Національного знака
відповідності (у тому числі
ідентифікаційного коду призначеного
органу з оцінки відповідності), якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, та
додержання правил застосування і
нанесення Національного знака
відповідності; б) наявність
супровідної документації, яка має
додаватися до відповідної продукції
(зокрема інструкція з користування
продукцією), етикетки, маркування,
інших позначок, якщо це встановлено
нормативно-правовими актами (у тому
числі технічними регламентами), та їх
відповідність встановленим вимогам; в)
наявність декларації про
відповідність, якщо згідно з технічним
регламентом на відповідний вид
продукції продукція при її
розповсюдженні має супроводжуватися
такою декларацією;

2) на наступних етапах перевірки можуть
бути проведені: а) обстеження зразків
відповідної продукції та
ідентифікація виробника продукції; б)
відбір та експертиза (випробування)
зразків продукції (у разі якщо є
підстави вважати, що продукція є
небезпечною, становить ризик та/або не
відповідає встановленим вимогам).

Із аналізу наведених правових норм
випливає, що перевірка характеристик
нехарчової продукції у її
розповсюджувачів може проводитись
Державною інспекцією з питань захисту
прав споживачів України та її
територіальними органами за
зверненнями споживачів і органів
виконавчої влади, виконавчих органів
місцевих рад на підставі наказу органу
ринкового нагляду.

Матеріалами справи підтверджено, що
11.04.2014 за вих. № 623-02/15 Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Житомирській області, на виконання
наказу Держспоживінспекції України
від 10.07.2013 № 120 "Про затвердження
Методики щодо порядку планування та
звітування про результати державного
нагляду", було надіслано на адресу
Управління ринкового нагляду
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів для
відстеження походження перевіреної
продукції на підставі складеного акту
перевірки характеристик продукції від
10.04.2014 № 030 у Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 До листа відповідачем додано
документи щодо товару, який був
закуплений у ФОП ОСОБА_1

06 травня 2014 року Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у Житомирській
області отримано лист Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів від 05.05.2014 № 2443-3-7/6 "Щодо
надання згоди". У вказаному листі
зазначено, що на підставі повідомлення
про продукцію, що не відповідає
встановленим вимогам та/або становить
серйозний ризик, надано згоду на
проведення позапланової перевірки
характеристик продукції ФОП ОСОБА_1
Також вказано, що про результати
перевірки та вжиті заходи необхідно
повідомити Держспоживінспекцію в
термін до 30.05.2014.

На виконання даного листа Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Житомирській області 16 травня 2014 року
прийнято наказ № 144 про проведення
позапланової виїзної перевірки
характеристик продукції та видано
направлення № 46 на проведення
позапланової виїзної перевірки з
питань характеристик продукції - ігри
та іграшки для дітей у суб'єкта
господарювання ФОП ОСОБА_1.

Частиною 6 статті 7 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), встановлено, що за
результатами здійснення планового або
позапланового заходу посадова особа
органу державного нагляду (контролю), у
разі виявлення порушень вимог
законодавства, складає акт.

Так, за наслідками проведеної у
позивача перевірки посадовою особою
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Житомирській області
складено акт перевірки характеристик
продукції № 038 від 20.05.2014.

Зі змісту акту видно, що він підписаний
позивачем. При цьому ФОП ОСОБА_1
вказала, що зауважень до проведеної
перевірки та складеного акту немає.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що перевірка позивача
проведена відповідачем на підставі та
в межах повноважень, а також у спосіб,
що передбачені законом, відтак
твердження позивача щодо порушення
Інспекцією вимог Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" є безпідставними.

Отже, для визнання незаконними дій
відповідача щодо проведення
позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1
немає підстав.

Щодо визнання протиправною та
скасування постанови від 18.06.2014 № 33, суд
зважає на таке.

Національний знак відповідності,
згідно із абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2735-VІ, -
знак, що засвідчує відповідність
позначеної ним продукції вимогам
технічних регламентів, які на неї
поширюються.

Пунктом 2 Правил застосування
національного знака відповідності,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29.11.2001 № 1599 (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин), визначено, що знак
відповідності наноситься тільки на ті
види продукції, опис яких міститься в
технічних регламентах. При цьому
нанесення знака відповідності є
обов'язковим.

Згідно із пунктом 5 цих Правил, знак
відповідності наноситься на виріб
та/або на етикетку, тару, пакування,
експлуатаційну та товаросупровідну
документацію тощо, якщо інше не
передбачено відповідним технічним
регламентом. Місце та спосіб нанесення
(друкування, наклеювання, гравірування,
травлення, штампування, лиття тощо)
знака відповідності визначається
виробником продукції.

Технічний регламент безпечності
іграшок і план заходів з його
застосування затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №
515.

Цей Технічний регламент установлює
вимоги до безпечності іграшок та їх
обігу на території України та
розроблений з урахуванням Директиви
2009/48 Європейського Парламенту та Ради
від 18 червня 2009 р. про безпечність
іграшок (п. 1 Технічного регламенту
безпечності іграшок, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2013 № 515, надалі - Технічний
регламент).

Згідно із пунктом 32 Технічного
регламенту, іграшки можуть бути
введені в обіг тільки в разі їх
відповідності вимогам щодо
безпечності, установленим у цьому
Технічному регламенті, а також
санітарним нормам.

Відповідно до пункту 18 згаданого
Технічного регламенту, імпортери
зобов'язані зазначити своє
найменування чи зареєстровану
торговельну марку (знак для товарів і
послуг) та адресу на іграшці, а якщо це
неможливо, - на її пакуванні або в
документі, що додається до іграшки.

У пункті 25 Технічного регламенту
закріплено, що перед наданням іграшки
на ринку розповсюджувачі зобов'язані
перевірити наявність національного
знака відповідності на іграшці,
необхідних документів, інструкцій та
інформації про безпечність, які
складаються згідно з вимогами
законодавства про мови, а також
виконання виробником та імпортером
вимог, установлених пунктами 9, 10 і 18
цього Технічного регламенту.

Національний знак відповідності
повинен наноситися на іграшку,
прикріплену до неї етикетку (ярлик) або
пакування та бути видимим, розбірливим
і незмивним. У разі коли іграшка дрібна
або складається з дрібних частин,
національний знак відповідності може
наноситися на етикетку (ярлик) або
супровідну листівку. Якщо іграшка
продається в демонстраційному
пакуванні та нанесення національного
знака відповідності на іграшку є
технічно неможливим, він може
наноситися на демонстраційне
пакування (п. 52 Технічного регламенту).

За змістом ч. 5 і 6 ст. 8 Закону № 2735-VІ, яка
кореспондується із пунктом 31
Технічного регламенту, суб'єкти
господарювання зобов'язані надавати на
вимогу органів ринкового нагляду
документацію, що дає змогу
ідентифікувати: 1) будь-який суб'єкт
господарювання, який поставив їм
відповідну продукцію; 2) будь-який
суб'єкт господарювання, якому вони
поставили відповідну продукцію.
Суб'єкти господарювання зобов'язані
зберігати документацію, визначену в
частині п'ятій цієї статті, протягом
строку, встановленого відповідним
технічним регламентом, а якщо такий
строк технічним регламентом не
встановлено: уповноважений
представник, імпортер або
розповсюджувач - протягом десяти років
з дня одержання ним відповідної
продукції.

Як уже зазначалося, під час перевірки
позивача виявлено, що на іграшках та їх
пакованні, зазначених у п. 1 акта
перевірки характеристик продукції від
20.05.14 № 038, не нанесено Національний
знак відповідності, а на продукції
(іграшка "Серпантинка"), зазначеній у п. 1
акту перевірки, виробник якої не є
резидентом України, маркування не
містить інформації про найменування та
адресних даних імпортера, що
відповідає за введення іграшок в обіг
на території України. Документації на
продукцію зазначену у п.п. 1-10 акту
перевірки, що дає змогу в подальшому
ідентифікувати будь - якого суб'єкта
господарювання, який поставив йому
відповідну продукцію, позивачем надано
не було.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
під час перевірки і до суду надано
видаткові накладні від 03.01.2014 №
00088 та від 22.01.2014 № 00296, копію
декларацій про відповідність терміном
дії до 11.04.2014, товарно - транспортну
накладну від 09.01.2014.

Однак, із перелічених документів
ідентифікувати суб'єкта
господарювання, який поставив позивачу
іграшки, які були предметом перевірки,
і встановити факт нанесення
Національного знаку відповідності на
таку продукцію, прикріплену до неї
етикетку (ярлик) або пакування
встановити неможливо.

Технічна документація, яка повинна
бути в наявності у позивача, згідно
наведених положень Технічного
регламенту, ФОП ОСОБА_1 ані під час
перевірки, ані під час розгляду справи
судом не надана.

В силу приписів частини 7 статті 8
Закону № 2735-VІ у разі якщо виробник
продукції не може бути ідентифікований
органом ринкового нагляду, для цілей
цього Закону особою, що ввела таку
продукцію в обіг, вважається кожен
суб'єкт господарювання в ланцюгу
постачання відповідної продукції, який
протягом узгодженого з органом
ринкового нагляду строку (терміну) не
надав документацію, що дає змогу
встановити найменування та
місцезнаходження виробника або особи,
яка поставила суб'єкту господарювання
цю продукцію.

Беручи до уваги те, що позивач не подала
необхідної документації відповідачу,
то, виходячи з п. 7 ст. 8 Закону № 2735-VІ,
суд погоджується із твердженням
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Житомирській області, що
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 в
розумінні цього Закону є особою, що
ввела в обіг продукцію.

Суд зауважує на тому, що закон цілком
правомірно покладає на постачальника
продукції або будь-яку іншу особу в
ланцюгу постачання тягар доказування
джерела походження товару. Така
специфіка випливає з характеру
правовідносин із контролю за
дотриманням якості продукції, виробник
якої достеменно невідомий. Оскільки у
випадку відсутності на відповідному
товару або його пакуванні інформації
про виробника цієї продукції єдиним
джерелом такої інформації може бути її
постачальник, покладення саме на нього
обов'язку повідомити таку інформацію
компетентним органам є цілком логічним
і відповідає меті законодавчого
регулювання.

Неповідомлення такої інформації
постачальником органу, який здійснює
контроль, завжди залишатиме сумніви в
його добросовісності. За цих умов
законодавча презумпція щодо введення
продукції в обіг самим її
постачальником виглядає цілком
обґрунтованою.

Окрім цього, доцільно вказати, що
положення закону, які покладають тягар
доказування походження продукції,
жодним чином не суперечить положенням
ст. 71 КАС України, яка покладає тягар
доказування правомірності рішення на
відповідача як суб'єкта владних
повноважень. Очевидним є те, що предмет
доказування (походження продукції та
правомірність рішення) в цих двох
випадках відрізняється. Водночас,
невиконання позивачем обов'язку
доказування походження продукції дає
відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України
"Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції"
відповідачеві правові підстави
застосувати до нього санкції як до
особи, що вважається такою, яка ввела
продукцію в обіг.

Пунктом 2 частини 2 статті 44 Закону №
2735-VІ встановлено, що до особи, яка ввела
продукцію в обіг або відповідно до
цього Закону вважається такою, що ввела
продукцію в обіг, застосовуються
штрафні санкції у разі введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (крім випадків,
передбачених статтею 28 цього Закону), у
тому числі нанесення Національного
знака відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів, - у розмірі від п'ятисот до
тисячі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від тисячі до трьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

З огляду на викладена, суд дійшов
висновку, що відповідно до вимог
чинного законодавства та у межах
наданої компетенції, уповноважена
посадова особа територіального органу
Держспоживінспекції здійснила заходи
державного контролю за дотриманням
законодавства про державний ринковий
нагляд та прийняла законне рішення про
накладення штрафу за порушення чинного
законодавства.

У відповідності до вимог статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду відповідач
довів, що приймаючи оскаржувану
постанову від 18.06.2014 № 33, діяв на
підставах, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, а оскаржуване рішення
відповідає вимогам щодо рішень
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
визнання протиправною та скасування
постанови Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Житомирській області
від 18 червня 2014 року № 33 про накладення
на позивача штрафних санкцій в розмірі
8500 грн, відтак позовні вимоги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 є
безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю.
Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 28
жовтня 2014 р.