Справа № 804/16254/13-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" вересня 2014 р. справа №
804/16254/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.12.2013 р. у справі № 804/16254/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області

про визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду першої інстанції з позовом, в
якому просив:

- визнати незаконним рішення
відповідача №2/4-Н-П від 30 серпня 2013 року
про відмову в задоволенні заяви
позивача про визнання ветераном
органів внутрішніх справ України;

- зобов'язати відповідача визнати
позивача ветераном органів внутрішніх
справ України на підставі пункту 1
частини 1 статті 5 Закону України "Про
статус ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист".

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.12.2013 р. позов задоволено. Постанова
мотивована тим, позивач є особою, яка
відповідає сукупності умов,
передбачених п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України
"Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист", для визнання його
ветераном органів внутрішніх справ,
тому рішення відповідача є
неправомірним.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права. В обґрунтування апеляційної
скарги відповідач зазначив, що до часу
служби у пільговому обчисленні для
отримання статусу ветерана органів
внутрішніх справ відповідно до Закону
України "Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист" зараховується
лише служба з дня призначення на
відповідну посаду. Час навчання
зараховується лише для призначення
пенсій та для обчислення одноразової
допомоги при

звільненні.

Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову - про
відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав та просив касувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

Позивач у судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
докази, наявні в матеріалах справи,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
позивач з 01.09.1987 року по 17.06.1992 року
проходив навчання в Криворізькому
гірничорудному інституті.

01.12.1993 року позивач був прийнятий на
службу в органи внутрішніх справ
України. За час служби в органах
внутрішніх справ неодноразово
заохочувався, зокрема, медалями "За
сумлінну службу" І-III ступенів,
Нагрудним знаком "За заслуги в карному
розшуку України" та Відзнакою "За
доблесть і відвагу в службі карного
розшуку II ступені".

Наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області від 09.07.2013
року № 193 о/с дск позивач був звільнений
з 12.07.2013 року з органів внутрішніх справ
в запас Збройних Сил України за власним
бажанням.

Згідно вказаного наказу вислуга
років позивача на день звільнення
складала 22 роки

10 місяців 04 дні, у пільговому
обчисленні - 31 рік 05 місяців 14 днів.

У серпні 2013 року відповідач
звернувся до відповідача із заявою про
надання йому статусу ветерана органів
внутрішніх справ.

Листом від 20.08.2013 року №2/4-Н-П
позивачу відмовлено у задоволенні
заяви. Відмова мотивована тим, що час
навчання у вищому навальному закладі (2
роки 4 місяці 23 дні) до військової
служби та служби в органах внутрішніх
справ, на думку відповідача, не
зараховується, тому для встановлення
статусу ветерана органів внутрішніх
справ немає правових підстав.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність відмови відповідача, з
наступних підстав.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист" ветеранами
органів внутрішніх справ, визнаються
громадяни України, які бездоганно
прослужили в органах внутрішніх справ
25 і більше років у календарному або 30 та
більше років у пільговому обчисленні (з
яких не менше 20 років становить вислуга
у календарному обчисленні) і звільнені
в запас або у відставку відповідно до
законодавства України або колишнього
Союзу РСР чи держав СНД.

Позивачу відмовлено у задоволенні його
заяви у зв'язку з тим, що його строк
служби у пільговому обчисленні
становить менше 30 років.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про порядок видачі
посвідчення і вручення нагрудного
знака "Ветеран органів внутрішніх
справ" N 742 від 01.06.2002 року поширено дію
"Порядку видачі посвідчення і вручення
нагрудного знака "Ветеран військової
служби", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 30
серпня 1999 р. N 1601, на видачу посвідчення
і вручення нагрудного знака "Ветеран
органів внутрішніх справ".

Відповідно до п.3 Порядку "Порядку
видачі посвідчення і вручення
нагрудного знака "Ветеран військової
служби", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 30
серпня 1999 р. N 1601 (далі - Порядок №1601),
підставою для видачі посвідчення і
вручення нагрудного знака "Ветеран
військової служби" є один з таких
документів:

- наказ про звільнення з військової
служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної
комісії про встановлення інвалідності
I чи II групи, яка настала внаслідок
поранення, контузії, каліцтва або
захворювання, пов'язаних з виконанням
обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю
"Ветеран Вооруженных Сил СССР".

Відповідно до наказу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області від 09.07.2013 року № 193 о/с дск
вислуга років позивача у пільговому
обчисленні становить більше 30 років.
Зазначений наказ є чинним.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до Порядку №1601 відповідач
зобов'язаний видати позивачу
посвідчення і вручення нагрудного
знака "Ветеран військової служби" на
підставі наказу про звільнення, в якому
вже визначено строк служби позивача у
пільговому обчисленні, що відповідає п.
1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про статус
ветеранів військової служби, ветеранів
органів внутрішніх справ і деяких
інших осіб та їх соціальний захист".
Право чи обов'язок відповідача щодо
самостійного повторного розрахунку
часу служби позивача цим положення не
передбачено.

Отже, відмовляючи позивачу у наданні
статусу ветерана органів внутрішніх
справ з наведених підстав, відповідач
вийшов за межі наданих йому
повноважень.

Доводи відповідача, що розрахунок
строку служби для надання статусу
ветерана органів внутрішніх справ
відповідно відмінний від розрахунку
для призначення пенсії за вислугу
років та для обчислення одноразової
допомоги при звільненні, є
необґрунтованим з наступних підстав.

Закон України "Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист", застосовуючи
поняття "календарна" та "пільгова"
вислуги років, не визначає суть та
порядок їх обчислення, з чого слідує, що
він вживає ці поняття у розумінні
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб", оскільки ці Закони регулюють
спільну сферу правовідносин -
соціальний захист громадян,
звільнених, зокрема, з органів
внутрішніх справ.

Крім того, відповідач, в обґрунтування
свої доводів, не навів жодного
нормативно-правового акту, чинного на
час виникнення спірних правовідносин,
що визначає порядок розрахунку строку
служби (вислуги років) у пільговому
обчисленні саме відповідно до Закону
України "Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист" та надає
відповідачу право здійснювати такий
розрахунок під час вирішення питання
про встановлення статусу ветерана
органів внутрішніх справ.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про безпідставність
висновку відповідача про відсутність у
позивача права на отримання статусу
ветерана органів внутрішніх справ

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
30.12.2013 р. у справі № 804/16254/13-а залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун