Справа № 2а-2579/10/1970
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року Справа № 50526/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів -
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Андрушківа І.Я.,

представника позивача -
Сідого С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Теребовлянському районі
Тернопільської області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2011
року у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Булат» до
Державної податкової інспекції в
Теребовлянському районі
Тернопільської області про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010 року ВАТ «Булат» звернулося
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції в
Теребовлянському районі
Тернопільської області про скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 21.12.2009 року № /0 та
№ /0.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
підприємство правомірно включало до
складу валових витрат відповідних
періодів суми, сплачені за товари
(станки, труби, обладнання тощо),
оскільки дані товари
використовувались в його
господарській діяльності. Подальша
зміна статусу матеріальних активів з
товарів в запаси і з запасів в сировину
не є підставою для виключення цих сум
із складу валових витрат. З цих же
підстав позивач вважає, що правомірно
включив до складу податкового кредиту
відповідних періодів суми податку на
додану вартість, сплачені в ціні
зазначених товарів. За таких обставин,
позивач вважає, що висновки
податкового органу про заниження ним
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість є протиправними.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2011
року позов задоволено повністю.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що висновки
відповідача про те, що придбані у своїх
контрагентів товари позивач
використовував у власній
господарській діяльності, а також
придбавав їх для подальшого
використання в якості сировини, що
оформив належним чином в
бухгалтерському обліку. Тому висновки
відповідача про неправомірність
формування ВАТ «Булат» податкового
кредиту з податку на додану вартість та
завищення валових витрат по цих
господарських операціях. за період, що
перевірявся, є безпідставними.

Не погодившись з вищенаведеною
постановою, Державної податкової
інспекції в Теребовлянському районі
Тернопільської області подала
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати і
прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
тим, що оскаржувана постанова є
незаконною та необґрунтованою,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 29.10.2009 року
до 04.12.2009 року працівники Державної
податкової адміністрації у
Тернопільській області та Державної
податкової інспекції в
Теребовлянському районі
Тернопільської області провели
позапланову виїзну документальну
перевірку ВАТ «Булат» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
періоди з 01.01.2003 року до 31.12.2003 року та з
01.01.2007 року до 30.09.2009 року, за
результатами якої складено акт від
11.12.2009 року № 1303/2301/00907438.

В акті зазначено про порушення
позивачем (в частині, що стосується
предмета спору в даній справі) пп. 4.1.1 п.
4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,
пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11, п. 20.1 ст. 20 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податкове зобов'язання з
податку на прибуток підприємств за
період з 01.01.2008 року до 30.09.2009 року на
494034,30 грн., та пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого занижено
податок на додану вартість за період з
01.01.2008 року до 30.09.2009 року на загальну
суму 387836,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
Державна податкова інспекція в
Теребовлянському районі
Тернопільської області винесла
податкові повідомлення-рішення від
21.12.2009 року № /0, яким ВАТ «Булат»
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 741051,00 грн., в тому
числі 494034,00 грн. за основним платежем та
247017,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, та № /0, яким ВАТ
«Булат» визначено податкове
зобов'язання з податку на додану в
розмірі 581754,00 грн., в тому числі 387836,00
грн. за основним платежем та 193918,00 грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок суду першої інстанції про
протиправність зазначених висновків
відповідача і відповідно про
неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин
господарська діяльність - це будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Згідно з пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 цього Закону
валовий доход - це загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Валовий доход включає, зокрема,
загальні доходи від продажу товарів
(робіт, послуг), у тому числі допоміжних
та обслуговуючих виробництв, що не
мають статусу юридичної особи, а також
доходи від продажу цінних паперів,
деривативів, іпотечних сертифікатів
участі, іпотечних сертифікатів з
фіксованою дохідністю, сертифікатів
фондів операцій з нерухомістю (за
винятком операцій з їх первинного
випуску (розміщення), операцій з їх
кінцевого погашення (ліквідації) та
операцій з консолідованим іпотечним
боргом відповідно до закону).

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 цього Закону
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону до
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 даного
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 цього
Закону датою збільшення валового
доходу вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, у разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

Відповідно до п. п. 1.7 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», який був чинним на час
здійснення зазначених вище
господарських операцій, податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих.) платником
податку у звітному періоді у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону є дата
здійснення першої з наступних подій:
дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг) або дата
отримання податкової накладної.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 даного
Закону якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг). У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Як встановив суд, в період, що
перевірявся, ВАТ «Булат» відповідно до
укладених договорів придбавало у ТзОВ
«Трансмет», ПП «Према», ТзОВ
«Вторсировина» товари (станки, труби,
обладнання тощо).

Суми, сплачені за дані товари позивач
включав до валових витрат відповідних
періодів, а суми податку на додану
вартість, сплачені в ціні товарів - до
складу податкового кредиту.

Дані товари позивач спочатку
відобразив в бухгалтерському обліку як
товари, пізніше перевів їх у запаси,
проте використовував їх в
господарській діяльності як сировину
для виробництва виробів з чавуну, що є
основним видом діяльності ВАТ «Булат».

Також суд першої інстанції зазначив, що
у видаткових та податкових накладних,
виписаних постачальниками, одиницею
виміру цих товарів є тонна і ціна
визначена за тонну, що, на думку суду,
підтверджує, що позивач придбавав
зазначені вище товари як сировину, а не
з метою їх використання за
функціональним призначенням.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки, як правильно
зазначає відповідач, обладнання,
станки чавунні, труби чавунні
закуплялись підприємством як
продукція - товари
виробничо-технічного призначення за
характерними ознаками їх використання,
а металобрухт, як встановив суд,
придбавався на підставі окремих
господарських договорів як сировинна
продукція.

При цьому, придбані товари
виробничо-технічного призначення
обліковувались на відповідному
рахунку 28 плану бухгалтерського
обліку, а не по рахунку 20 як сировина
для виробництва.

Крім того, ВАТ «Булат» переводив
вищенаведену продукцію (станки чавунні
б/к, труби чавунні б/к, обладнання
чавунне б/к) в брухт чорних металів, що
підтверджується актами списання, не
зазначаючи при цьому причину списання
та не проводячи інших передбачених
бухгалтерським та податковим обліком
дій, що засвідчували б факт втрати
придбаними товарами-запасами своїх
первинних властивостей настільки, що
підприємство не може їх ідентифікувати
як товар, придатний до використання за
характерними ознаками в господарській
діяльності підприємства за їх цільовим
призначенням.

Посилання позивача на ту обставину, що
ним придбавались зазначені станки
чавунні б/к, труби чавунні б/к,
обладнання чавунне б/к з метою
подальшого використання в
господарській діяльності в якості
сировини в зв'язку з тим, що його
хімічний склад найкраще підходить для
виготовлення якісних чавунних виробів,
колегія суддів не бере до уваги,
оскільки питання технології
виробництва жодним чином не впливає на
бухгалтерський та податковий облік
підприємства.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що
використаний для виготовлення чавуну
брухт чорних металів, рівноцінний його
реалізації, або іншому списанню,
ліквідації, проте за своїми
характерними властивостями
відрізняється від придбаних товарних
запасів: станків, труб, обладнання,
плитки, а тому у бухгалтерському і
податковому обліку вартість придбаних
запасів-товарів не може прирівнюватись
з їх вартістю в якості металобрухту, а
тому первинна вартість придбаних та
невикористаних в господарській
діяльності товарів-запасів за їх
призначенням не підлягає включанню до
складу валових витрат.

З цих же підстав колегія суддів дійшла
висновку, що суми податку на додану
вартість, сплачені в ціні зазначених
вище товарів, не підлягали включенню до
складу податкового кредиту.

Крім того, як встановив суд, ВАТ «Булат»
в оподатковуваних операціях в межах
своєї господарської діяльності в
періоді, що перевірявся,
використовувало брухт чорних металів,
операції з яким протягом 2008 року
звільнялись від оподаткування, в
зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
позивач не мав права нараховувати
податковий кредит з податку на додану
вартість по цих операціях.

Такий висновок повністю узгоджується з
вимогами пп. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», яким
передбачено, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) товари (послуги)
та основні фонди, які призначаються для
їх використання в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі ст. 5
та п. 11.4 ст. 11 цього Закону, то суми
податку, сплачені у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включаються до складу податкового
кредиту такого платника та з вимогами
п. 11.44 ст. 11 цього Закону, згідно з яким
тимчасово до 01 січня 2009 року операції з
поставки відходів і брухту чорних
металів, у тому числі операції з
імпорту таких товарів (за переліком,
встановленим постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 року № 104
«Про затвердження переліку відходів і
брухту чорних металів»), звільнялися
від оподаткування податком на додану
вартість.

За наведених вище обставин колегія
суддів не бере до уваги висновок
судово-економічної експертизи від
05.04.2011 року № 1437, проведеної експертами
Тернопільського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, оскільки вважає його
недостатньо обґрунтованим, а також в
зв'язку з тим, що експерти не
досліджували всіх обставин в тому
обсязі, якому вони досліджені судом.

Враховуючи наведені вище обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що на
підставі належних, допустимих та
достатніх доказів підтверджено
правомірність та обґрунтованість
висновків податкового органу про
неправомірність формування ВАТ
«Булат» податкового кредиту з податку
на додану вартість та завищення
валових витрат за період, що
перевірявся, і відповідно про
заниження ним податкових зобов'язань з
податку на прибуток приватних
підприємств та з податку на додану
вартість.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувану
постанову слід скасувати, оскільки
вона прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи і суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Теребовлянському районі
Тернопільської області задовольнити
повністю.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 травня 2011
року у справі № 2а-2579/10/1970 - скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні адміністративного позову
Відкритого акціонерного товариства
«Булат» відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В.Ніколін