Справа № 813/5926/13-а
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 р.
Справа № 876/13681/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання
- Корнієнко О. А.;

представника відповідача - Слуцького Т.
О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року в справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Проспер
Вінд» до Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2013 року Львівським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву товариства з обмеженою
відповідальністю «Проспер Вінд» до
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області № від 12
червня 2013 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що господарські операції з
ТзОВ «Сіріус Техно», що відбувалися у
періоді, який перевірявся, носять
реальний характер та підтверджені
належними первинними документами, які
фіксують факт вчинення господарської
операції, а первинні документи в свою
чергу складені у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 12 червня 2013 року
№ .

Зазначену постанову мотивовано тим, що
відповідачем не доведено належними та
допустимими доказами правомірність
висновків акту перевірки від 23 травня
2013 року № 227/22-40/20857872 року, правильність
та законність прийнятого податкового
повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Державною
податковою інспекцією у Личаківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що документи, якими
позивач обґрунтовує свою правову
позицію не можуть беззаперечно
підтверджувати фактичність
господарських операцій.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
були повідомлені належним чином, а
тому, суд, відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Личаківському районі м.
Львова Львівської області ДПС було
проведено позапланову виїзну
перевірку ТзОВ «Проспер Вінд» з питань
взаємовідносин з ТОВ «Сіріус Техно» за
період квітень 2012 року, за результатами
якої складено акт від 23 травня 2013 року
№227/22-40/20857872.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14,
185.1 ст.185, 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит всього в сумі 39 145,00 грн, в тому
числі за квітень 2012 року на суму ПДВ 39
415,00 грн.

На підставі висновків акту
відповідачем прийняте податкове
повідомлення - рішення від 12 червня 2013
року № , яким позивачу збільшено
суму податкового зобов'язання з ПДВ в
сумі 49269,00 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
слугував висновок податкового органу
про порушення контрагентом позивача
ТзОВ «Сіріус Техно» та своїх
податкових зобов'язань, приписів
господарського та цивільного
законодавства (моральних засад).

Відповідно до п. 44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
відповідно до якого фінансова,
податкова та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9
цього Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують, факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого Міністерства фінансів
України від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704 первинні документі - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Положеннями Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена
згідно з розділом V цього Кодексу ( п.п.
14.1.181 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу
України).

Відповідно до п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
статті 39 цього Кодексу, та складається
з сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1статті 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи непідтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту.

Таким чином, наявність у платника
податку (позивача у справі) виданих
йому податкових накладних і сплата
вартості отриманого товару з ПДВ є
достатніми підставами для визначення
податкового кредиту з урахуванням
підтвердження реального здійснення
господарської операції та з метою
подальшого використання отриманого
товару в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Встановлено, що перевіряємому періоді
ТзОВ «Проспер Вінд» (Покупець) мало
фінансово-господарські відносини з
ТзОВ «Сіріус-Техно» (Продавець) на
підставі договору купівлі-продажу №
11/5/2 від 02 квітня 2012 року, відповідно до
умов якого Продавець зобов'язався
поставити і передати у власність
Покупця будівельні матеріали в
обумовлених цим Договором порядку, а
Покупець - прийняти товар та оплатити
його в порядку та на умовах, визначених
цим Договором.

На підтвердження факту здійснення
господарських операцій позивача з ТзОВ
«Сіріус-Техно» в матеріалах справи
містяться надані позивачем копії
первинних бухгалтерських документів, а
саме: податкові накладні, видаткові
накладні, товаро-транспортні накладні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
укладений договір купівлі-продажу
№11/5/2 від 02 квітня 2012 року не визнаний у
встановленому законом порядку
недійсним, інших відомостей, які б
свідчили, зокрема, про необґрунтоване
завищення позивачем в цьому випадку
податкового кредиту з податку на
додану вартість - матеріали справи
також не містять.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на фактичні обставини справи,
колегія суддів констатує, що податкове
повідомлення-рішення № від 12
червня 2013 року - не відповідає вимогам
ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2013
року в справі № 813/5926/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС
України, складення ухвали в повному
обсязі відкладено - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 04
листопада 2014 року.