Справа № 810/3001/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 12
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Азеліс
Україна» до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів в Київській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Азеліс
Україна» звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень №, яким
донараховано податок на додану
вартість у сумі 920 432,00 грн. за основним
платежем 230 108,00 грн. за штрафними
санкціями та №, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у травні 2013
року на 447 983,00 грн., червні 2013 року на 256
258,00 грн., липні 2013 року на 174 272,00 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду міста від 12
червня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року та прийняти нове рішення яким
відмовити в задоволенні
адміністративного позову. Свої вимоги
апелянт обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права, неповно та не всебічно з'ясовано
всіх обставин справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки позивач не
заявляв суму бюджетного відшкодування
у період з травня по серпень 2013 року, то
відповідач не мав законних підстав
збільшувати за ці періоди бюджетне
відшкодування ТОВ "Азеліс Україна".
Відтак висновки податкового органу
щодо відсутності права у ТОВ "Азеліс
Україна" на відображення від'ємного
значення податку на додану вартість за
червень-липень 2013 року є
необґрунтованими, оскільки: по-перше,
позивачем не заявлялись суми до
бюджетного відшкодування; по-друге, у
податкових деклараціях за
травень-серпень 2013 року поданих до
податкового органу відповідачем
визначено залишки від'ємного значення,
які включаються до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду; по-третє,
прийняття рішення щодо заявлення суми
надміру сплаченого податку на додану
вартість до бюджетного відшкодування є
безпосереднім правом юридичної особи,
а не її обов'язком.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, ТОВ "Азеліс Україна"
зареєстровано у Києво-Святошинському
районному управлінні юстиції
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію від 09.07.1999р., взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 16.07.1999р. за №85 СП та
перебуває на обліку в ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів у Київській області, є
платником податку на додану вартість з
27.10.2011 р. відповідно до Свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ №200006060.

В листопаді 2013 року податковим органом
була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань перевірки достовірності
декларування від'ємного значення з
податку на додану вартість за період
травень - вересень 2013 року, наслідком
якої стало складання акту №280/22-04, яким
зафіксовано порушення позивачем п.200.4,
200.14 ст.200 ПК України, що мало своїм
наслідком завищення показнику "залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду" у
податкових деклараціях з ПДВ за
червень 2013 року на суму 447893,00 грн. та за
липень 2013 року на суму 174272,00 грн., що має
бути вирахуваний із податкового
кредиту в наступних податкових
періодах, і підлягає сплаті платником
до бюджету за липень 2013 р. у розмірі
526879,00 грн. та за серпень 2013 року у
розмірі 393 553,00 грн.

04.12.2013 року податковим органом були
винесені податкові
повідомлення-рішення №, яким
позивачу визначене податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем 920432,00
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 230108,00 грн. та №,
яким зменшено розмір від'ємного
значення суми ПДВ за травень-липень 2013
року на суму 878423,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями, позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку. Рішеннями
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 21.02.2014 року
№416/10/10-36-10-01/206/1093 та Міністерства
доходів і зборів України від 28.04.2014 року
№7576/6/99-99-10-01-15 скарги залишені без
задоволення, а прийняті податкові
повідомленні-рішення без змін.

Вважаючи, вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до
адміністративного суду з даним
позовом.

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Податковим кредитом в розумінні пп.
14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначається
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України регулюється ПК та Порядком
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011 року № 1492
(далі - Порядок № 1492).

Так, ст. 200 ПК України визначено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з п.
200.1 ст. 200 ПК України, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені розділом V ПК
України (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно п. 200.1 цієї ст.,
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу з податку, що
виник за попередні звітні (податкові)
періоди (у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до
Податкового кодексу України), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК
України).

За приписами п. 200.4 ст. 200 ПК України,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п. 200.1 ст. 200
ПК України, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

При цьому пп. 4.6.3 п. 4 р. V Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість
передбачено, якщо за результатами
поточного звітного (податкового)
періоду платником податку визначено
від'ємне значення різниці між сумою
податкових зобов'язань і сумою
податкового кредиту (заповнено рядок 19
декларації), така сума у декларації 0110
враховується у зменшення суми
податкового боргу за попередні звітні
(податкові) періоди з податку на додану
вартість, у тому числі розстроченого
або відстроченого відповідно до
Кодексу (відображається у рядку 20.1
декларації), а решта зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 20.2 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду).

Підпунктом 4.6.6 п. 4 р. V вказаного Порядку
визначено, що залишок від'ємного
значення (для декларації 0110 - після
бюджетного відшкодування) включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду
(відображається у рядку 24 декларації
поточного звітного (податкового)
періоду та переноситься до рядка 21.2
декларації наступного звітного
(податкового) періоду).

Згідно п. 102.5 ст. 102 ПК України, заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Таким чином, за підприємствами
зберігається право на використання
накопиченого ними податкового кредиту
у майбутньому, зокрема в рахунок
погашення платежів з податку на додану
вартість наступних податкових
періодів чи в рахунок податкового
кредиту наступного податкового
періоду, протягом наступних 1095 днів.

З матеріалів адміністративної справи
вбачається, що позивачем:

- у податковій декларації з ПДВ за
травень 2013 року, задекларовано від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду у розмірі 447893,00
грн., який позивач відніс до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (а.с.27-28);

- у податковій декларації з ПДВ за
червень 2013 року, задекларовано від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду у розмірі 253258,00
грн., який позивач відніс до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду, а також
залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду у
розмірі 447983,00 грн., який включається до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду (а.с.29-30);

- у податковій декларації за липень 2013
року, враховуючи уточнений розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ по цій
декларації, позитивне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду
становить 526879,00 грн., а залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду становить 174272,00 грн., про що,
також, подано Додаток 2 до податкової
декларації за липень 2013 р. довідка про
залишок суми від'ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишається непогашеним після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на суму 174272,00
грн.(а.с.39-38);

- у податковій декларації за серпень 2013
року, враховуючи уточнений розрахунок
податкових зобов'язань з ПДВ по цій
декларації, позитивне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду
становить 288167,00 грн., а сума податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду становить 113895,00
грн. (а.с.39-43)

Відповідач при винесенні податкових
повідомлень-рішень керувався тим, що
нормами ст. 200 ПКУ не передбачено
можливості вибору у відношенні
проведення чи не проведення
відшкодування ПДВ платником податку у
періоді виникнення такого права на
бюджетне відшкодування. Платник
податку, який має право на отримання
бюджетного відшкодування, повинен
декларувати його у рядку 23 податкової
декларації з ПДВ та подавати
розрахунок суми бюджетного
відшкодування. Так як позивач не
декларував своє право на бюджетне
відшкодування, то перевіряючими було
зроблено висновок про заниження суми
бюджетного відшкодування за
червень-липень 2013 р. у загальному
розмірі 622165,00 грн. та про заниження суми
ПДВ за липень-серпень 2013 р. у сумі 920432,00
грн., яка підлягає сплаті до бюджету.

Згідно пп. 200.6., 200.7., 200.8. ст. 200
Податкового кодексу України, платник
податку може самостійно прийняти
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, за наявності умов,
передбачених пунктом 200.4 цієї статті.
Отже, прийняття рішення платником
податку щодо отримання такого
бюджетного відшкодування є його
правом, а не обов'язком.

Рішення про зарахування в повному
розмірі належної суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ,
що виникли протягом наступних звітних
(податкових) періодів згідно п. 200.6 ст. 200
ПК України відображається платником
податку у податковій декларації та
заяві про повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. У разі
прийняття такого рішення зазначена
сума не враховується при розрахунку
сум бюджетного відшкодування
наступних звітних (податкових)
періодів.

У жодній з досліджених судом
податкових декларацій позивачем не
задекларовано суми, що підлягає
бюджетному відшкодуванню (рядок 23 не
заповнювався), тобто рішення про
добровільне зарахування суми
бюджетного відшкодування на рахунок
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість позивачем не
приймалось. Суми від'ємного значення,
що залишались з поточного звітного
(податкового) періоду ТОВ "Азеліс
України" включала до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Враховуючи той факт, що позивач не
заявляв суму бюджетного відшкодування
у період з травня по серпень 2013 року, то
відповідач не мав законних підстав
збільшувати за ці періоди бюджетне
відшкодування ТОВ "Азеліс Україна".

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів погоджується із судом першої
інстанції про те, що висновки
податкового органу щодо відсутності
права у ТОВ "Азеліс Україна" на
відображення від'ємного значення
податку на додану вартість за
червень-липень 2013 року є
необґрунтованими, оскільки: по-перше,
позивачем не заявлялись суми до
бюджетного відшкодування; по-друге, у
податкових деклараціях за
травень-серпень 2013 року поданих до
податкового органу відповідачем
визначено залишки від'ємного значення,
які включаються до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду; по-третє,
прийняття рішення щодо заявлення суми
надміру сплаченого податку на додану
вартість до бюджетного відшкодування є
безпосереднім правом юридичної особи,
а не її обов'язком.

Статтею 200 ПК України передбачено два
варіанти використання платником
податків від'ємного значення податку
на додану вартість у разі відсутності
податкового боргу, а саме: бюджетне
відшкодування (реалізується за
наявності встановлених кодексом
підстав) та включення до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

При цьому напрямок бюджетного
відшкодування та включення від'ємного
значення до податкового кредиту є
різними поняттями, оскільки перше
передбачає собою можливість
повернення коштів на рахунок платника
у банку та/або у зменшення податкових
зобов'язань наступних звітних
періодів, а друге - використання сум
від'ємного значення у зменшення
податкових зобов'язань наступного
періоду. Платник податку на власний
розсуд приймає рішення про
використання чи не використання права
на бюджетне відшкодування у разі
наявності передбачених ПК України
підстав, а невикористання права на
бюджетне відшкодування з тих або інших
причин не тягне за собою позбавлення
платника на віднесення і використання
у розрахунку власних податкових
зобов'язань сплаченого податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що оспорюване
позивачем податкове
повідомлення-рішення, прийнято
відповідачем безпідставно та підлягає
скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів в Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.