Справа № 361/5984/14-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу управління пенсійного фонду
України у м. Бровари та Броварському
районі Київської області на постанову
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління пенсійного фонду
України у м. Бровари та Броварському
районі Київської області про визнання
дій суб'єкта владних повноважень
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
управління пенсійного фонду України у
м. Бровари та Броварському районі
Київської області, в якому просила:
визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Броварах
та Броварському районі Київської
області щодо відмови у зарахуванні до
стажу роботи, що дає право на пенсію за
вислугою років, стажу роботи ОСОБА_2 на
посадах медсестри в лікарні для вчених
Академії наук УССР з 08.09.1989р. по 09.12.1998р.,
асистента лікаря - стоматолога в TOB
«Стоматсервіс» з 25.03.2001р. по 20.02.2006р.,
асистента лікаря - стоматолога в ПП
«Сакрамед-2005» з 20.02.2006р. по 02.07.2012р;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Броварах та
Броварському районі Київської області
зарахувати ОСОБА_2 до стажу, що дає
право на пенсію за вислугою років,
періоди роботи на посадах медсестри в
лікарні для вчених Академії наук УССР з
08.09.1989р. по 09.12.1998р., асистента лікаря
-стоматолога в TOB «Стоматсервіс» з
25.03.2001р. по 20.02.2006р., асистента лікаря -
стоматолога в ПП «Сакрамед-2005» з
20.02.2006р. по 02.07.2012р. та призначити пенсію
за вислугою років з 20.03.2014 року.

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 11 серпня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 Кодексу адміністративного
судочинства України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 Кодексу адміністративного
судочинства України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач у березні 2014 року звернулася до
управління Пенсійного фонду України у
місті Броварах та Броварському районі
Київської області із заявою про
призначення їй пенсії за вислугою
років відповідно до п. «е» ст.. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
як працівник охорони здоров'я.

Проте, відповідач, рішенням від 20.03.2014
року, відмовив в призначенні пенсії за
вислугою років, мотивуючи рішення тим,
що її спеціальний стаж роботи, що дає
право на призначення пенсії за вислугу
років становить 14 років 28 днів (а.с. 13).

При цьому, управління, згідно з
вказаним рішенням, відмовило у
зарахуванні до стажу роботи, що дає
право на пенсію за вислугою років, а
саме: TOB «Стоматсервіс» на посаді
асистента лікаря - стоматолога з 25.03.2001
року по 20.02.2006 рік (4р. 10м.27д.); ПП
«Сакрамед-2005» на посаді асистента
лікаря - стоматолога з 20.02.2006 року по
02.07.2012 рік (6р.04м. 12д.).

Крім того, як вбачається з відповіді
управління від 25.04.2014 № 2504/05 на заяву
позивача, їй також не зараховано до
спеціального стажу роботу у лікарні
для вчених Академії наук УССР на посаді
медсестри з 08.09.1989 року по 09.12.1998 рік
(9р.4м.01д.).

Такі висновки мотивовано тим, що
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993 року № 909
(із змінами та доповненнями від 17.12.2012р.
№1181) про затвердження Переліку
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугою років, спеціальний
стаж роботи, що дає право на
призначення пенсії за вислугою років
складає 4 роки, 8 місяців, 23 дні. Періоди
роботи з 08.09.1989 року по 09.12.1998 року в
лікарні для вчених Академії наук УРСР
безпідставно зараховано до
спеціального стажу роботи, що дає право
на призначення пенсії за вислугою
років, оскільки Переліком закладів
охорони здоров'я, затвердженим наказом
Міністерства здоров'я України від
28.10.2002 року №385, вищезазначена лікарня
не передбачена.

Періоди роботи на посаді асистента
лікаря - стоматолога в TOB
«Стоматсервіс», ПП «Сакрамед-2005» не
можуть бути зараховані до спеціального
стажу, оскільки ця посада не
передбачена переліком закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугою
років, на підставі Постанови КМУ від
04.11.1993 року №909 із змінами, внесеними
Постановою КМУ від 26.09.2002 року №1436.

Зайнятість позивача на відповідних
посадах у зазначені періоди
підтверджується даними трудової
книжки, копія якої наявна в матеріалах
справи, спеціальний стаж роботи на
зазначених вище посадах складає 20
років 7 масяців 10 днів.

Не погоджуючись з відмовою відповідача
у призначенні пенсії за вислугою років
та неврахуванням зазначених вище
періодів роботи до спеціального стажу,
позивач звернулася до суду з даним
позовом.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким погоджується
апеляційний суд, про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

В постанові Кабінету Міністрів
України, від 12.08.1993, № 637 "Про
затвердження Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній" зазначено, що у такому
випадку трудовий стаж встановлюється
на підставі інших документів, виданих
за місцем роботи, служби, навчання, а
також архівними установами. У разі коли
документи про трудовий стаж не
збереглися, підтвердження трудового
стажу здійснюється органами
Пенсійного фонду на підставі показань
свідків.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Згідно із «Переліком закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років», затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 4
листопада 1993 р. № 909, право на пенсію за
вислугою років мають лікарі та
середній медичний персонал (незалежно
від найменування посад), що працюють у
лікарняних закладах,
лікувально-профілактичних закладах
особливого типу, лікувально-трудових
профілакторіях,
амбулаторно-поліклінічних закладах,
закладах швидкої та невідкладної
медичної допомоги, закладах
переливання крові, закладах охорони
материнства і дитинства,
санаторно-курортних закладах,
санаторно-епідеміологічних закладах,
діагностичних центрах.

Згідно із записами у трудовій книжці
позивача, вона з 25.03.2001 по 20.02.2006
працювала на посаді асистента лікаря -
стоматолога у TOB «Стоматсервіс». У ПП
Сакрамед-2005» позивач працювала на
посаді асистента лікаря - стоматолога з
20.02.2006 по 02.07.2012. Вказані обставини
підтверджуються також індивідуальними
відомостями персоніфікованого обліку
застрахованих осіб.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що TOB «Стоматсервіс»
здійснює медичну практику у сфері
стоматології відповідно до ліцензії
РРЛЗ №00374, виданої Міністерством
охорони здоров'я від 11.08.2000 року (витяг з
Наказу МОЗ «Про затвердження рішення
Ліцензійної комісії Державного
департаменту», витяг з Наказу МОЗ № 48
від 09.03.2000 року).

Приватне підприємство "Сакрамед-2005»
здійснює медичну практику у сфері
ортопедичної стоматології,
терапевтичної стоматології відповідно
до ліцензії серії AB № 049012, виданої
Міністерством охорони здоров'я від
22.02.2006 року (строк дії ліцензії з 27.01.2006р.
по 27.01.2011р.), ліцензії серії АГ №57034,
виданої Міністерством охорони здоров'я
від 18.03.2011 року (строк дії ліцензії з
24.02.2011р.).

Верховний Суд України в постанові від
17.09.2013 у справі № 21-241а13 висловив
позицію, яка в силу вимог ст.. 244-2 КАС
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, що до
стажу роботи, який дає право на пенсію
за вислугу років, зараховується,
зокрема, робота у медичних закладах,
які офіційно набули статусу закладу
охорони здоров'я на підставі державної
акредитації.

Положенням ст.ст. 3, 16 «Основ
законодавства України про охорону
здоров'я», введених в дію Постановою
Верховної Ради України від 19 листопада
1992 року № 2802-XII, визначено, що закладами
охорони здоров'я є підприємства,
установи та організації, завданням
яких є забезпечення різноманітних
потреб населення в галузі охорони
здоров'я шляхом надання
медико-санітарної допомоги, включаючи
широкий спектр профілактичних і
лікувальних заходів або послуг
медичного характеру, а також виконання
інших функцій на основі професійної
діяльності медичних працівників.

Безпосередню охорону здоров'я
населення забезпечують санітарно
профілактичні,
лікувально-профілактичні,
фізкультурно-оздоровчі,
санаторно-курортні, аптечні,
науково-медичні та інші заклади
охорони здоров'я.

Цією ж статтею визначено, що заклади
охорони здоров'я створюються
підприємствами, установами та
організаціями з різними формами
власності, а також приватними особами
при наявності необхідної
матеріально-технічної бази і
кваліфікованих фахівців. Заклад
охорони здоров'я здійснює свою
діяльність на підставі статуту, що
затверджується власником або
уповноваженим ним органом.

Необхідною умовою створення закладів
охорони здоров'я є їх державна
реєстрація та акредитація, порядок
якої визначається актами
законодавства України.

Офіційним визнанням статусу закладу
охорони здоров'я, наявності в ньому
умов для надання певного рівня
медико-санітарної допомоги,
підтвердження його відповідності
встановленим критеріям та гарантії
високої якості професійної діяльності,
відповідно до пункту 1 Порядку
державної акредитації закладу охорони
здоров'я, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15 липня
1997 року № 765 (із змінами та
доповненнями), є державна акредитація
закладу охорони здоров'я.

Відповідно до п.2 зазначеного Порядку
акредитації підлягають незалежно від
форми власності усі заклади охорони
здоров'я. Акредитація проводиться один
раз на три роки, перша акредитація
закладу проводиться не пізніше ніж
через два роки від початку здійснення
діяльності.

Таким чином, проведення державної
акредитації лише визначає наявність в
медичному закладі умов для надання
певного рівня медико-санітарної
допомоги, причому цей рівень не може
бути нижчим, ніж рівень спроможності,
який визначається при видачі ліцензії.
Тобто, сам факт отримання ліцензії на
здійснення певного виду господарської
діяльності вже свідчить про
спроможність закладу охорони здоров'я
провадити діяльність на певному рівні.

Як зазначено вище Приватне
підприємство «Сакрамед-2005» та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стоматсервіс»
отримали ліцензії на зайняття
медичною практикою.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що відповідач
неправомірно відмовив ОСОБА_2 у
зарахуванні стажу роботи на вказаних
підприємствах, оскільки на працівника
медичного закладу не може бути
покладена відповідальність за
несвоєчасне проведення акредитації
відповідного закладу охорони здоров'я.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
зарахування періодів роботи позивача
з 25.03.2001 по 20.02.2006 у TOB «Стоматсервіс» та
з 20.02.2006 року по 02.07.2012 у ПП Сакрамед-2005».

Також, матеріалами справи
підтверджується, що з 08.09.1989 року по
09.12.1998 року позивач працювала
медсестрою в лікарні для вчених
Академії наук УРСР (9 років 4 місяці 1
день).

Колегія суддів звертає увагу, що у
рішенні про відмову у призначенні
пенсії від 20 березня 2014 року,
управління Пенсійного фонду України у
місті Броварах та Броварському районі
період роботи позивача з 11.10.1989 по 09.12.1998
(9 років 1 місяць 29 днів) зарахувало до
стажу роботи, що дає право на
призначення пенсії за вислугу років
без уточнюючих документів.

Проте, листом від 25.04.2014 № 2504/05 позивача
повідомлено, що періоди роботи з 08.09.1989
року по 09.12.1998 року в лікарні для вчених
Академії наук УРСР безпідставно
зараховано до спеціального стажу
роботи, що дає право на призначення
пенсії за вислугою років, оскільки
Переліком закладів охорони здоров'я,
затвердженим наказом Міністерства
здоров'я України від 28.10.2002 року №385.

Отже фактично, лист відповідача, який
не є рішенням в розумінні положень КАС
України, фактично суперечить його ж
рішенню.

Колегія суддів критично оцінює
твердження відповідача про
відсутність лікарні для вчених
Академії наук УРСР в Переліку закладів
охорони здоров'я, як підставу для
відмови у зарахуванні стажу роботи
позивача у зазначеному медичному
закладі для призначення їй пенсії за
вислугу років.

Так, вказаний Перелік затверджено з
метою забезпечення державної політики
щодо створення та функціонування
закладів охорони здоров'я і заняття
медичною і фармацевтичною діяльністю.

Відповідно до пп.. 1.1.1 переліку до
закладів охорони здоров'я віднесено
лікарні (республіканська, обласна,
центральна міська, міська, центральна
районна, районна).

На думку судової колегії, та обставина,
що назва «Лікарня для вчених Академії
наук УРСР» (в якій позивач працювала
понад 9 років, що підтверджено
документально) відсутня у Переліку №385,
не може бути єдиною і беззаперечною
підставою для позбавлення її права на
пенсію за вислугу років, оскільки
безпосередньо від ОСОБА_2 не залежить,
порушуючи при цьому її права,
закріплені статтею 46 Конституції
України, в силу якої громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про протиправність відмови
відповідача у зарахуванні періоду
роботи позивача з 08.09.1989 року по 09.12.1998
року в лікарні для вчених Академії наук
УРСР.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
пенсійного фонду України у м. Бровари
та Броварському районі Київської
області на постанову Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 11 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління пенсійного фонду України у
м. Бровари та Броварському районі
Київської області про визнання дій
суб'єкта владних повноважень
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - залишити без задоволення, а
постанову Броварського міськрайонного
суду Київської області від 11 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.