Справа № 826/13423/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Аблова Є.В., розглянувши у письмовому
провадженні матеріали
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна про визнання
незаконним, скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії,-
Позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
про визнання незаконним, скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії,
мотивуючи позовні вимоги тим, що
відповідачем при прийнятті рішення
№15407385 про відмову у скасуванні
порушено право позивача на внесення
запису про скасування державної
реєстрації прав до Державного реєстру
прав на підставі рішення суду.

У позовній заяві позивач просить суд
скасувати державну реєстрацію прав
власності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1
згідно договору купівлі-продажу від
23.09.2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1; визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови у внесенні
запису про скасування державної
реєстрації права власності ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1; визнати протиправним
та скасувати рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
від 27.08.2014 року №15407385 про відмову у
внесенні запису про скасування
державної реєстрації права власності
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача внести до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
запис про скасування державної
реєстрації права власності ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1 та поновити запис про
речові права на це майно, що існували до
проведення державної реєстрації прав,
стягнути з відповідачів судові
витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача комунального
підприємства «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» надав до суду
письмові пояснення та просив
розглянути справу без присутності
представника Бюро.

Представник відповідача Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві в судове засідання не прибув,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. В наданих
до суду письмових запереченнях
реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві просила
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог, оскільки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутній запис, який заявник бажає
скасувати, а також даний запис
відсутній і у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку в судове засідання
представника відповідача, суд ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи,
суд встановив наступне.

19.08.2014 року представник позивача
звернулась до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
із заявою про скасування державної
реєстрації права власності за номером
1699-105308.

За наслідками розгляду даної заяви
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
прийнято рішення №15407385 від 27.08.2014 року
про відмову в скасуванні у зв'язку з
відсутністю запису, який заявник бажає
скасувати, а саме - 1699-105308.

Позивач, вважаючи дане рішення
незаконним, а дії відповідача
протиправними, такими, що порушують її
права та законні інтереси, звернулася
до суду за їх захистом з даним
адміністративним позовом.

При вирішення спору по суті, суд
виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-IV визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
та регулює відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - Закон
№1952-IV).

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник позивача 19.08.2014 року
звернулась до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
із заявою про скасування, до якої
додано: рішення Дарницького районного
суду міста Києва, серія та номер: б/н,
виданий 14.03.2008, видавник: Дарницький
районний суд міста Києва, копія наказу
№2-К, копія договору купівлі-продажу
від 23.09.2005, копія свідоцтва про право
власності на житло від 13.07.2005, копія
паспорта гр. України НОМЕР_3, НОМЕР_4,
копія інн НОМЕР_1, НОМЕР_2, серія та
номер: б/н, виданий 19.08.2014, видавник:
договір про надання правової допомоги
№11/08/14, копія довіреності від 15.10.2013, що
підтверджується карткою прийому заяви
№15250638.

Відповідно до оскаржуваного рішення
про відмову у скасуванні державний
реєстратор Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
в процесі розгляду заяви встановив, що
у Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутній запис, який
заявник бажає скасувати, а саме 1699-105308,
також даний запис відсутній і у Реєстрі
прав власності на нерухоме майно.
Позивачу рекомендовано звернутись до
органу Державної реєстрації прав із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень (щодо права власності) на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Судом встановлено, що 23.09.2005 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу, предметом якого є
квартира під номером АДРЕСА_1.

Даний договір посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_4, зареєстровано в
реєстрі за №4093 та записаний Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна у реєстрову
книгу за №д.1699-10-5308 від 10.10.2005 року.

Дарницьким районним судом м. Києва
14.03.2008 р. ухвалено рішення в цивільній
справі №2-1939/07 за позовом ОСОБА_5 в
інтересах недієздатної ОСОБА_3, третя
особа на боці позивача - Дарницька
районна в м. Києві державна
адміністрація як орган опіки та
піклування до ОСОБА_1, треті особи на
боці відповідача - приватний нотаріус
ОСОБА_4, акціонерний комерційний
інноваційний банк «УкрСиббанк»,
Іпотечний центр в м. Києві та Київській
області Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву», ОСОБА_6 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, яким, зокрема, визнано
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 23 вересня
2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1; визнано за
ОСОБА_3 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
29.10.2010 року в справі №22-2596 рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
14.03.2008 року, зокрема, в частині визнання
за ОСОБА_3 права власності на квартиру
АДРЕСА_1 скасовано, в іншій частині -
залишено без змін.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", записи
до Державного реєстру прав вносяться
на підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

З аналізу вищевикладеного вбачається,
що підставою для скасування записів
державного реєстратора прав, у тому
числі права власності на об'єкт
нерухомого майна, є наявність судового
рішення про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили.

Скасування записів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
здійснюється відповідно до Порядку
прийняття і розгляду заяв про внесення
змін до записів, внесення записів про
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень та скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12.12.2011
року №3502/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12.12.2011
року за №1429/20167 (далі - Порядок №3205/5).

Відповідно до п.2.1 Порядку №3502/5 для
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
органу державної реєстрації прав,
державним реєстратором якого було
проведено державну реєстрацію прав,
або нотаріусу, яким проведено державну
реєстрацію прав, заяву та документи,
визначені цим Порядком.

Згідно п.2.3 Порядку №3502/5 для внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили, та копії документів,
визначених у пункті 2.3 цього розділу,
тобто документи, що посвідчують його
особу, визначені Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року N 703.

Відповідно до п.2.6 Порядку №3502/5 для
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
та копії документів, визначених у
пункті 2.3 цього розділу.

Згідно п. 2.9 Порядку №3502/5 під час
розгляду заяви та документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
перевіряє наявність підстав для
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав.

Пунктом 2.14 Порядку №3502/5 визначено, що
державний реєстратор приймає рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав виключно за
наявності таких підстав:

У разі внесення змін до записів
Державного реєстру прав: органом
державної реєстрації прав або
нотаріусом, до якого звернувся заявник,
не проводилась державна реєстрація
прав на відповідний об'єкт нерухомого
майна; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами;
відповідні зміни до записів Державного
реєстру прав уже внесені; із заявою
звернулась неналежна особа; відсутній
запис, щодо якого подано заяву;
документи подані не в повному обсязі.

У разі внесення записів про скасування
державної реєстрації прав або
скасування записів Державного реєстру
прав: органом державної реєстрації
прав або нотаріусом, до якого звернувся
заявник, не проводилась державна
реєстрація прав на відповідний об'єкт
нерухомого майна, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна або
внесення змін до запису Державного
реєстру прав; подане рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора не набрало законної сили
або не завірене належним чином
відповідно до законодавства; запис про
скасування державної реєстрації прав
уже внесено, запис Державного реєстру
прав з відповідним реєстраційним
номером уже скасовано.

Як уже зазначалось, державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Сценар І.А., розглянувши заяву про
скасування державної реєстрації права
власності, для внесення запису про
скасування державної реєстрації права
власності, прийняв рішення про відмову
у скасуванні з підстав того, що органом
державної реєстрації прав або
нотаріусом, до якого звернувся заявник
не проводилась реєстрація прав на
відповідний об'єкт нерухомого майна.

В процесі розгляду поданої позивачем
заяви державним реєстратором
встановлено відсутність запису, який
бажає скасувати заявник, у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
а також у Реєстрі прав власності на
нерухоме майно.

Крім того, позивачем не доведено суду
існування запису №1699-105308 як у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, так і у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно.

Суд звертає увагу, що позивач
звернулась до органу реєстрації із
заявою про внесення запису про
скасування державної реєстрації права
власності на підставі рішення суду
Дарницького районного суду м. Києва
14.03.2008 р. про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 23 вересня 2005 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Водночас чинне
законодавство передбачає внесення
запису до Державного реєстру прав про
скасування державної реєстрації прав у
разі скасування на підставі рішення
суду рішення державного реєстратора
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень; скасування на підставі
рішення суду державної реєстрації
прав.

Зважаючи на наведене, суд не вбачає
порушення держаним реєстратором при
прийнятті оскаржуваного рішення про
відмову у скасуванні норм чинного
законодавства, оскільки неможливим є
скасування запису про державну
реєстрацію права власності за особою,
якщо не здійснено державну реєстрацію
права власності за цією особою і,
відповідно, відсутній запис про
державну реєстрацію права власності.

Суд зазначає, що відмова у скасуванні
запису про державну реєстрацію права
власності не є перешкодою для
повторного звернення до реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві після усунення обставин, що
стали підставою для відмови.

Крім того, відповідач зазначив, що
16.09.2014 року (тобто після звернення до
суду з даною позовною заявою) позивач
звернулась до реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
із заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень (щодо права власності) на
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Зважаючи на наведене у сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
стосовно визнання протиправними дій та
рішення державного реєстратора щодо
відмови у внесенні запису про
скасування державної реєстрації права
власності, оскільки вчинені вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Щодо позовних вимог в частині
скасування державної реєстрації права
власності позивача, суд, зважаючи на
заявочний принцип здійснення
державної реєстрації прав та внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав, не може
підміняти собою орган державної
реєстрації - реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м.
Києві, а відтак підстави для
задоволення позовних вимог в цій
частині відсутні.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №1952-IV державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Суд також звертає увагу на положення
Постанови Вищого адміністративного
суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою
встановлено, що з огляду на положення
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
що визначені законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення. Суд є
правозастосовуючим органом, тобто, не
створюючи нових правових норм, не
підміняючи собою органи виконавчої та
законодавчої влади, на підставі закону
у встановленому процесуальним законом
порядку вирішує справи.

Враховуючи наведене, зобов'язання
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис про скасування
державної реєстрації права власності є
формою втручання в дискреційні
повноваження відповідача та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства, а відтак дана позовна
вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню повністю.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог повністю, підстави для
присудження на користь позивача
здійснених судових витрат, з
урахуванням вимог ст. 94 КАС України,
відсутні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 69-71, 94, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
Є.В. Аблов