Справа № 807/3721/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа №
876/1263/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Гінди О.М., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління соціального захисту
населення Перечинської районної
державної адміністрації Закарпатської
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 05
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління соціального
захисту населення Перечинської
районної державної адміністрації
Закарпатської області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання постанови суду в частині
поновлення на роботі, -

в с т а н о в
и в :

21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до Управління
соціального захисту населення
Перечинської районної державної
адміністрації Закарпатської області, в
якому просила стягнути середній
заробіток за час затримки виконання
постанови суду в частині поновлення на
роботі за період з 15 листопада 2012 року
по 16 грудня 2012 року включно, виходячи з
розрахунку середньомісячної
заробітної плати в розмірі 2384,80 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року позов задоволено. Стягнено з
Управління соціального захисту
населення Перечинської районної
державної адміністрації Закарпатської
області на користь ОСОБА_1 заробітну
плату за час вимушеного прогулу
внаслідок затримки виконання
постанови Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року у справі № 2а-0770/583/12 за період з
15 листопада 2012 року по 16 грудня 2012 року,
виходячи із середньомісячної
заробітної плати у розмірі 2384,80 грн., із
утриманням обов'язкових податків та
зборів з даної суми до Державного
бюджету України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що на момент винесення рішення
про поновлення ОСОБА_1 на роботі, посаду
начальника управління займав ОСОБА_2,
який перебував на лікарняному, отже
призначення за рішенням суду з 14
листопада 2012 року ОСОБА_1 на посаду, або
звільнення ОСОБА_2 з цієї посади було б
протиправним. Крім того, апелянт вже
виплатив ОСОБА_1 кошти в сумі 2330,70 грн.,
які підлягали до негайного стягнення
за рішенням суду. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. Позивач
подала до суду заперечення на
апеляційну скаргу (вх.№К-6669/14 від 26.02.2014
року) та заяву про розгляд справи без її
участі (вх.№К-28975/14 від 27.10.2014 року).Тому
відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС
України, суд вважає можливим
проведення розгляду справи в їхній
відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року позов ОСОБА_1 до Перечинської
РДА Закарпатської області, УПСЗН
Перечинської РДА про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
Розпорядження в. о. голови Перечинської
РДА № 4-0 від 23 січня 2012 року «Про
звільнення ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1
на займаній до звільнення на посаді
начальника УПСЗН Перечинської РДА.
Стягнено з УПСЗН Перечинської РДА на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 24 січня 2012
року по 14 листопада 2012 року. Допущено
негайне виконання постанови у справі в
частині поновлення ОСОБА_1 на займаній
до звільнення посаді начальника УПСЗН
Перечинської РДА та присудження
виплати заробітної плати ОСОБА_1 в
межах стягнення за один місяць в сумі
2330,70 гривень. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторони оскаржили його в
апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року апеляційні скарги ОСОБА_1,
Перечинської РДА Закарпатської
області та УПСЗН Перечинської РДА
Закарпатської області задоволено
частково. Постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2012 року в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Перечинської РДА Закарпатської
області та УПСЗН Перечинської РДА
Закарпатської області про визнання
недійсним запису про звільнення,
відшкодування моральної шкоди та
розподілу судових витрат скасовано та
прийнято нову постанову, якою позов в
цій частині задоволено частково.
Визнано недійсним запис №22 від 23 січня
2012 року у трудовій книжці серії НОМЕР_1
ОСОБА_1 Стягнено з Перечинської РДА
Закарпатської області в користь ОСОБА_1
5000,00 грн. на відшкодування моральної
шкоди. Стягнуто з Державного бюджету
України в користь ОСОБА_1 2088,10 гривень
судових витрат. В решті позову в цій
частині відмовлено.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року в частині задоволення позову
ОСОБА_1 до Перечинської РДА
Закарпатської області та УПСЗН
Перечинської РДА Закарпатської
області про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу змінено, викладено
абз.3,4 резолютивної частини постанови в
такій редакції: «Поновлено ОСОБА_1 на
посаді начальника Управління
соціального захисту населення
Перечинської районної державної
адміністрації Закарпатської області з
23 січня 2012 року. Стягнуто з УПСЗН
Перечинської РДА Закарпатської
області в користь ОСОБА_1 22113,60 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу без утримання прибуткового
податку (податку на доходи фізичних
осіб) та інших обов'язкових платежів». В
решті постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 14
листопада 2012 року залишено без змін.

Фактично позивача поновлено на
займаній до звільнення посаді
розпорядженням голови Перечинської
РДА Закарпатської області №129-0 від 17
грудня 2012 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що п.34
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що рішення про
поновлення на роботі вважається
виконаним з дня видання власником або
уповноваженим ним органом про це
наказу. Оскільки наказ про поновлення
ОСОБА_1 на роботі виданий 17 грудня 2012
року, то вимоги про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки виконання постанови
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року у справі № 2а-0770/583/12 за період з
15 листопада 2012 року по 16 грудня 2012 року
є підставними та підлягають
задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції відповідають
фактичним обставинам справи і є
правильними, виходячи з наступного.

Ч.5 ст.124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.255 КАС України, постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.257 КАС України
судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання.

Згідно зі ст.236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого, або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Відповідно до вимог чинного
законодавства рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника, вважається
виконаним, коли власником або
уповноваженим ним органом видано наказ
(розпорядження) про допуск до роботи і
фактично допущено до роботи такого
працівника. Обов'язок власника або
уповноваженого ним органу виплатити
працівникові середній заробіток за час
затримки виконання рішення про
поновлення його на роботі настає
тільки тоді, коли така затримка була
допущена з вини власника або
уповноваженого ним органу. При
несвоєчасному поновленні працівника
на роботі з вини власника або
уповноваженого ним органу середній
заробіток виплачується йому за чітко
визначений законом проміжок часу: з дня
винесення відповідного рішення
органом, що розглядав трудовий спір, до
дня його фактичного виконання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 була поновлена на роботі лише 17
грудня 2012 року, а тому колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
правомірність заявлення позивачкою
вимоги щодо стягнення на її користь
середнього заробітку за час затримки
виконання судового рішення.

Також при постановленні оскаржуваного
рішення судом першої інстанції
правильно вирішено питання щодо
розрахунку та стягнення конкретного
розміру середнього заробітку за час
затримки виконання судового рішення.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини
неможливість особою домогтися
виконання судового рішення, винесеного
на її користь, становить втручання у
право на мирне володіння майном, що
викладене у першому реченні п.1 ст.1
Протоколу №1 до Конвенції про захист
прав людини і основних свобод. У
рішенні Європейського суду з прав
людини від 29 червня 2004 року (справа
«Жовнер проти України») Суд відзначив,
що право на судовий розгляд,
гарантоване ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основних свобод, також
захищає і виконання остаточних та
обов'язкових судових рішень, які у
країні, яка поважає верховенство права,
не можуть залишатися невиконаними,
завдаючи шкоди одній із сторін.
Аналогічна позиція суду міститься в
рішенні від 29 червня 2004 року у справі
«Півень проти України» (п.35). У рішенні
Європейського суду з прав людини від 19
березня 1997 року у справі «Горнсбі проти
Греції» суд підкреслив, що виконання
рішення, ухваленого будь-яким судом,
має розцінюватись як складова частина
судового розгляду. Здійснення права на
звернення до суду з позовом стосовно
його прав та обов'язків цивільного
характеру було б ілюзорним, якби
внутрішня правова система допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося б на
шкоду однієї зі сторін (п.40).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
підставність заявлених вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Перечинської районної державної
адміністрації Закарпатської області
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року у справі № 807/3721/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
О.М. Гінда

А.Р. Курилець