Справа № 872/2079/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2014 рокусправа № 2а/96/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Іванова
С.М.

суддів: Чабаненко С.В.
Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 13 грудня 2012
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Бердянської міської ради, треті особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися з
адміністративним позовом до
Бердянської міської ради, треті особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в
якому просили визнати незаконним
рішення 78 сесії Бердянської міської
ради № 38 від 28 січня 2010 року, яким
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано у
власність земельну ділянку для
індивідуального дачного будівництва в
межах норм безоплатної приватизації у
наступних частинах: п.5.29 ОСОБА_5
земельну ділянку площею 0,0735 га з
присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_2;
п.5.28 ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0603
га з присвоєнням поштової адреси:
АДРЕСА_1, п.5.30 ОСОБА_6 земельну ділянку
площею 0,0736 га з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_4. В обґрунтування позову
посилалися на те, що ОСОБА_1 на
підставі рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 10.02.2007 року є власником
житлового будинку АДРЕСА_3. Земельна
ділянка площею 0,1000га, розташована в
АДРЕСА_3, належить йому на праві
власності згідно Державного акту про
право власності на земельну ділянку
№54. ОСОБА_2 є власником житлового
будинку АДРЕСА_3 згідно свідоцтва про
право власності, земельна ділянка
площею 720 кв.м. перебуває у її
користуванні. На підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від
15.11.2002 року ОСОБА_3 є власником
житлового будинку АДРЕСА_3, земельна
ділянка площею 508 кв.м. перебуває у його
користуванні. 28 січня 2010 року сімдесят
восьмою сесією V кликання Бердянської
міської ради Запорізької області
прийнято рішення №38 «Про передачу в
оренду, продовження терміну розробки
проекту відведення та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок»,
розділом 5 якого затверджено проект
відведення земельної ділянки та
передано у власність земельну ділянку
для індивідуального дачного
будівництва в межах норм безоплатної

приватизації:

п.5.29 ОСОБА_5, площею 0,0735 га з присвоєнням
поштової адреси: АДРЕСА_2; п.5.28
ОСОБА_4, площею 0,0603 га з присвоєнням
поштової адреси: АДРЕСА_1, п.5.30 ОСОБА_6,
площею 0,0736 га з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_4. Вважають ці пункти
рішення незаконними, оскільки у
власність ОСОБА_5 передані частки
земельних ділянок АДРЕСА_3, які на час
прийняття рішення знаходилися у
користувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2
Крім цього через земельну ділянку,
передану у власність ОСОБА_5 проходить
єдина дорога, яка розгалужується на три
під'їзди до належних їм на праві
власності житлових будинків. Надання
третім особам у власність земельних
ділянок повністю ізолює належні їм
будинки, унеможливлює доступ до них, що
суттєво порушує їх права та інтереси.
На підставі ст.ст. 116,83,152,155 ЗК України,
просили визнати незаконними п.п.5.28, 5.29,
5.30 рішення Бердянської міської ради №38
від 28.01.2010 року.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 13 грудня 2012 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
приймаючи оскаржуване рішення «Про
передачу в оренду, продовження терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» від 28 січня 2010 року № 38,
відповідач діяв в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі позивачі, вказують
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Представник третіх осіб в судовому
засіданні вважав, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому підлягає
залишенню без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, що у
відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України
не перешкоджає розгляду справи за
відсутністю останніх.

Заслухавши представника третіх осіб,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
пунктом 5 рішення 78 сесії V скликання
Бердянської міської ради Запорізької
області № 38 від 28 січня 2010 року «Про
передачу в оренду, продовження терміну
розробки відведення та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних
ділянок»затверджені проекти
відведення та передані у власність
громадян земельні ділянки для
індивідуального дачного будівництва в
межах норм безоплатної приватизації:
п.5.28 ОСОБА_4 земельну ділянку площею
0,0603 га з присвоєнням поштової адреси:
АДРЕСА_1; п.5.29 ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 0,0735 га з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_2; п.5.30 ОСОБА_6
земельну ділянку площею 0,0736 га з
присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_4,
що підтверджується копією вказаного
рішення.

Крім того встановлено та підтверджено
листом Бердянського районного відділу
Запорізької регіональної філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» №947/001
від 01.11.2010 року, що на земельну ділянку,
площею 0,0736 га. розташовану по АДРЕСА_4 у
м.Бердянську, зареєстровано державний
акт на право власності на земельну
ділянку ЯК 932638 для індивідуального
дачного будівництва та зареєстровано у
книзі державної реєстрації за №77
від 10.03.2010 року на ім'я ОСОБА_6 На
земельну ділянку, площею 0,0603га,
розташовану по АДРЕСА_1, зареєстровано
державний акт на право власності на
земельну ділянку ЯК 932640 для
індивідуального дачного будівництва,
зареєстровано за №71 від 10.03.2010
року на ім'я ОСОБА_4 На земельну ділянку,
площею 0,0735га, розташовану по АДРЕСА_2,
зареєстровано державні акти ЯК 850757 та
ЯК 850758 для індивідуального дачного
будівництва та зареєстровано за №№
82 та 83 від 05.05.2010р. на імя'
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, яка перебуває у
спільній частковій власності та була
набута на підставі договору дарування
№5 13 від 12.03.2010 року.

Тобто на час звернення позивачів з
позовом до суду треті особи, яким були
передані у власність земельні ділянки
за оскаржуваним рішенням Бердянської
міської ради, вже отримали Державні
акти на них, а ОСОБА_5 - за договором
дарування здійснила її відчуження
подружжю ОСОБА_8.

Позивачі в свою чергу посилаються на
те, що оскаржуваним рішенням третім
особам були виділені земельні ділянки,
яка знаходилася у користуванні ОСОБА_2,
по яких проходить єдина дорога, яка є
під'їздом до їхніх домоволодінь, що є
порушенням ст.т.116, 83 ЗК України.
Земельні ділянки передані з порушенням
ст.48 ЗК України, ст.32 ЗУ «Про курорти» та
без проведення державної
експертизи землевпорядної
документації.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрала
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Запорізького окружного
адміністративного суду, яка набрала
чинності 15.08.2011 року, було відмовлено
Бердянському міжрайонному прокурору
за його позовом до Бердянської міської
ради про скасування ряду пунктів
рішення № 38 від 28.01.2010 року, в тому числі
і повністю п.5. Як вбачається з копії
постанови, як позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2
так і прокурором, було посилання на
порушення Бердянською міською радою
вимог ст. 48 ЗК України, ст. 32 Закону
України «Про курорти», п.3.39 ДБН360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»та на Акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства, проведеної Головним
управлінням Держкомзему у Запорізькій
області. Суд визнав, що рішення
Бердянської міської ради є таким, що
відповідає вимогам ст.32 Закону України
«Про курорти», ст.48 ЗК України, а
посилання на п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і
забудова міських і сільських поселень»
є помилковим. Ці обставини встановлені
щодо Бердянської міської ради, тому не
потребують доказування у цій
справі.

Крім цього, позивачами не надано
доказів на підтвердження того, що
згідно з Генеральним планом розвитку
міста зазначені території
запроектовані для розміщення
оздоровчих установ та установ
відпочинку, зелених насаджень
загального користування. Документації
та картографічних матеріалів, на
підставі яких проводилися перевірки
управліннями Держкомзему так само не
надано.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу
України, до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить: а)
розпорядження землями територіальних
громад; б) передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; в) надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу
України, громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу
України передбачено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
висновки конкурсної комісії (у разі
надання земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного
кодексу України).

Згідно ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу
України, розроблений проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки подається Комісії з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою (далі
іменується -Комісія). Комісія протягом
трьох тижнів з дня одержання проекту
надає відповідному органу виконавчої
влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі відмови у погодженні
проект повертається заявнику у
зазначений у цій частині строк.

Суд першої інстанції вірно
вважав безпідставним посилання
позивача ОСОБА_2 на те, що оскаржуваним
рішенням у власність ОСОБА_5 була
передана земельна ділянка по АДРЕСА_2
яка знаходилася в її користуванні, тому
як дана обставина не знайшла свого
підтвердження в судовому засіданні.

Статтею 126 ЗК України визначено
документи, що посвідчують право на
земельну ділянку: державний акт на
право власності чи постійного
користування, цивільна-правова угода
щодо відчуження земельної ділянки,
свідоцтво про право на спадщину,
договір оренди.

Крім того, ОСОБА_2 не було надано
жодного документу, передбаченого
Земельним кодексом України, який би
посвідчував право користування нею
земельною ділянкою площею 720 кв.м. До
того ж при розділі домоволодіння № 9 на
окремі домоволодіння, згідно наданих
позивачами судових рішень від 30.05.2005 р.
та 12.08.2008 р., ОСОБА_2 в користування
виділялася земельна ділянка площею 350
кв.м., а не 720 кв.м, як вона зазначає. Втім
за даними управління Держкомзему у
м.Бердянську, відомості щодо правової
реєстрації земельних ділянок за
адресою: АДРЕСА_3, відсутні. (лист №1530
від 30.11.2011 року). Більш того, в
матеріалах справі відсутнє навіть
рішення виконкому про закріплення за
даним домоволодінням земельної
ділянки. Отже посилання позивача на
користування нею 720 кв.м. земельної
ділянки під домоволодінням не може
бути прийнято до уваги за відсутності
правовстановлюючих документів щодо
право користування нею.

ОСОБА_2, в даному випадку має право
користуватися земельною ділянкою, що
знаходиться під будинком та земельною
ділянкою, необхідною для його
обслуговування відповідно до норм ДБН
В.2.2-15-2005 «Житлові будники...»: для
догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту відстань до межі
сусідньої ділянки від конструкції
стіни, що найбільш виступає треба
приймати не менше 1,0м. При цьому,
повинно бути забезпечене влаштування
необхідних інженерно-технічних
заходів, що запобігатимуть стіканню
атмосферних опадів з покрівель та
карнизів на територію суміжних
ділянок.

Щодо посилання позивачів на порушення
п. а) ч.3 ст.83 ЗК України про заборону
передачі у приватну власність земель
загального користування (майдани,
вулиці, проїзди, шляхи, набережні,
пляжі, парки, сквери, бульвари,
кладовища, місця знешкодження та
утилізації відходів тощо), зокрема, їх
твердження, що через земельні ділянки
АДРЕСА_4 проходить дорога, яка
розгалужується на три під'їзди до
належним їм житловим будинкам, то судом
першої інстанції встановлено наступне.

У підтвердження своїх вимог позивачі
посилалися на висновок судової
будівельно-технічної експертизи №
016/09-12 від 28.09.2012 року.

Проте в експертизі, всупереч
твердженням позивачів, зроблено
висновок про те, що по території
земельної ділянки АДРЕСА_1 наявна
дорога не проходить.

Посилання судового експерта на
наявність дороги по території
земельної ділянки НОМЕР_1 та
частково по території ділянки НОМЕР_2
спростовується розділом ІІ
«Дослідження» по третьому питанню, де
він у висновку експертизи зазначає, що
інженерно-транспортна інфраструктура
в межах населеного пункту є об'єктом
містобудування та відповідно до ЗУ
«Про регулювання містобудівної
діяльності» повинна розроблятися у
складі детального плану території,
який розглядається і затверджується
виконавчим комітетом сільської
селищної, міської ради, а за
відсутності затвердженого у
встановленому цим законом порядку
плану зонування території -
відповідною радою.

Ані позивачами, ані судовим експертом
не надано такого детального плану
території, затвердженого у
встановленому порядку, та не зроблено у
висновку посилань на нього, на якому
була би позначена дорога, яку
експерт вказує у висновку як «наявна
дорога».

На підставі цього, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
посилання позивачів на порушення
Бердянською міською радою п. а) ч. 3 ст.83
Земельного кодексу України щодо
передачі земельних ділянок, на яких
розташований під'їзд до домоволодінь -
є безпідставним. Посилання на листи
Головного управління Держкомзему у
Запорізькій області та управління
Держкомзему у м. Бердянську, в яких
вказано на ці порушення, а саме: на
розташування виділених земельних
ділянок на проїздах, який йде з вул.
Літке до домоволодінь по 9-а, 9-б, 9-в, є
некоректним, оскільки ці листи
адресовані мешканцям Бердянської
коси на їх звернення. Крім цього, в
листах немає посилань на детальний
план території, яким було б визначено
інженерно-транспортну інфраструктуру.

Судовий експерт у своєму висновку
зазначив, що проїзд, до складу якого
входить земельна ділянка, що визначена
договором про встановлення права
обмеженого користування земельною
ділянкою (сервітут), укладеного між
ОСОБА_7 та Бердянською міською радою, не
відповідає встановленим технічним
вимогам та відсутній в наявності.

Однак експертом не з'ясовано, з яких
причин такого проїзду не існує. В
матеріалах цієї справи є висновок
іншої судової будівельно-технічної
експертизи № 106/117 від 09.01.2012 року,
зроблений у цивільній справі за
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про захист права
власності, усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_2, який ніким не оскаржений, та
яким встановлено, що на земельній
ділянці по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_7
та ОСОБА_8, (попередній власник ОСОБА_5.),
знаходиться частина паркану висотою 1,2
метри, довжиною 21,8 метрів, який
належить ОСОБА_2, та позначений за №3 в
інвентарній справі БТІ на
домоволодіння АДРЕСА_2 (на схемі
позначено червоним кольором).

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
відсутність проїзду, визначеного
згідно договору сервітуту, до
домоволодіння по АДРЕСА_3 та частково
до домоволодіння № 9-б та його
невідповідність вимогам ДБН, пов'язана
насамперед із самовільним захопленням
земельної ділянки та встановленням
паркану довжиною 21,8 метрів самим
позивачем ОСОБА_2, а тому права ОСОБА_1
щодо вільного проїзду до домоволодіння
можуть бути відновлені пред'явленням
цивільного позову саме до ОСОБА_2 і
знесенням нею паркану.

Щодо проходження державної експертизи
землевпорядної документації, то,
дійсно, дана норма була внесена до ст.118
ЗК України Законом України №1702-VI від
05.12.2009 року «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України
щодо спрощення порядку набуття прав на
землю», який набрав чинності 10.12.2009
року. Проте, як вбачається із проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність третім особам
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, земельні
ділянки, що виділялися, за цільовим
використанням землі відповідно до
коду згідно з Українським
класифікатором цільового використання
землі (УКЦВЗ) після розроблення проекту
землеустрою переводилися до земель
рекреаційного призначення (1.17).

Згідно вихідної земельно-кадастрової
інформації, земельні ділянки
виділялися за рахунок земель, які мали
цільове використання: код згідно УКЦВЗ
1.12 «Змішаного використання», тому
порушень ч. 7ст. 12 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації»не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження видано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням всіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дій); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що приймаючи
оскаржуване рішення «Про передачу в
оренду, продовження терміну розробки
проекту відведення та надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок» від
28 січня 2010 № 38, відповідач діяв в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
використовуючи повноваження з метою, з
якою це повноваження надано, з
урахуванням всіх обставин, що мали
значення для прийняття такого
розпорядження, неупереджено та
добросовісно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13 грудня
2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Бердянської міської
ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
протиправними дій - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай