Справа № 804/12930/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 р. Справа № 804/12930/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засіданняЩербак
А.Ю. за участю представників сторін:

від позивача
ОСОБА_3, ОСОБА_4

від третьої особи:
Горб О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом гр. ОСОБА_3
до Петриківської районної державної
адміністрації, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Дніпровець»
про визнання протиправним та
скасування розпорядження відповідача
від 19.09.2012р. №833-р-12, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2014р. гр. ОСОБА_3 звернувся з позовом
до Петриківської районної державної
адміністрації, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Дніпровець» та
просить:

- визнати протиправним розпорядження
голови Петриківської районної
державної адміністрації від 19.09.2012р.
№833-р-12 «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельні ділянки
Сільськогосподарському
риболовецькому закритому акціонерному
товариству «Дніпровець»;

- скасувати розпорядження голови
Петриківської районної державної
адміністрації від 19.09.2012р. №833-р-12 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки
Сільськогосподарському
риболовецькому закритому акціонерному
товариству «Дніпровець».

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що про наявність
оспорюваного розпорядження позивачеві
стало відомо у серпні 2014р. у ході
розгляду справи №2а/0470/4316/12 за позовом
ПАТ «Дніпровець» до Петриківської
районної державної адміністрації про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії.
Підставою для прийняття оспорюваного
розпорядження була саме постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012р. у
вказаній справі у зв'язку з чим вважає,
що строки звернення до суду з даним
позовом не пропущені. Позивач
посилається на те, що йому на праві
приватної власності належить земельна
ділянка площею - 5,6683 га, в тому числі
ріллі - 4,3001 га, кормових угідь - 1,3682 га,
що розташована на території
Миколаївської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області згідно
державного акту на право приватної
власності. 19.09.2012р. відповідач,
приймаючи оспорюване розпорядження
№833-р-12, самостійно на свій розсуд
розпорядився приватною власністю
позивача - вказаною вище земельною
ділянкою та незаконно передав належну
йому на праві приватної власності
земельну ділянку ПАТ «Дніпровець» чим
позбавив позивача права на
користування, розпорядження та
володіння своєю власністю, що є
порушенням вимог ст.ст. 78, 116, 152
Земельного кодексу України, ст.ст. 317, 321
ЦК України та ст. 41 Конституції України,
а тому згідно до вимог ч.1 ст.155
Земельного кодексу України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним. Представник позивача також
додатково зазначив, що постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.12.2012р. у
справі №2а/0470/4316/12 скасована постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11.06.2014р., а
тому дане розпорядження підлягає
скасуванню.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити.

Представник третьої особи у судовому
засіданні проти позову заперечував,
письмових пояснень на позов на вимогу
суду у період з 10.10.2014р. по 24.10.2014р. без
поважної причини суду не надав, в усних
поясненнях зазначив, що існує спір про
право власності на вищевказану
земельну ділянку між позивачем та
третьою особою, який повинен
вирішуватися в порядку цивільного
судочинства. Щодо прийняття
оспорюваного розпорядження,
представник третьої особи зазначив, що
вказане розпорядження не зачіпає прав
та обов'язків позивача, не вирішує
питання щодо передачі спірної
земельної ділянки від позивача до
третьої особи, а тому не може бути
предметом судового оскарження у
порядку адміністративного судочинства
України. Також, представник третьої
особи зазначив, що постанова
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11.06.2014р. у
справі №2а/0470/4316/12 не може бути
підставою для скасування даного
розпорядження, оскільки зазначена
постанова не стосується прав та
обов'язків позивача.

Відповідач в судове засідання не
з'явився без поважної причини, про дату,
час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином - 15.10.2014р.,
21.10.2014р., що підтверджується
електронним повідомленням та поштовим
повідомленням про вручення повістки
наявними в матеріалах справи (а.с.58-59).

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи наведене, належне
повідомлення відповідача про дату, час
і місце розгляду справи, строки
розгляду і вирішення справи,
встановлені ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вислухавши думку
представників сторін, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача
за наявними у справі доказами згідно до
вимог ч.4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Досліджуючи питання щодо пропуску
позивачем строків звернення до суду з
даним позовом, встановлених ст.99
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд виходить із того, що
позивачем не пропущений вказаний строк
звернення до суду з цим позовом, так як
із наданих пояснень представника
позивача було встановлено, що про
наявність оспорюваного розпорядження
позивач довідався лише у серпні 2014р. у
ході розгляду адміністративної справи
№2а/0470/4316/12, на спростування
зазначеного сторонами будь-яких
доказів не надано, а відповідно до ст.
ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного
судочинства України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи,
встановлено шестимісячний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня,коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, судом враховується і те, що
відповідно до ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства України
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

У ході судового розгляду справи судом
встановлені наступні обставини у
справі.

Гр.ОСОБА_3 є власником земельної
ділянки площею 5.6683 га, що розташована
на території Миколаївської селищної
ради, що підтверджується копією
державного акту від 19.05.1999р. № 181 (а.с.10).

25.04.2012р. постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду у
справі №2а/0470/4316/12 було задоволено
позовні вимоги СГ ЗАТ «Дніпровець» до
Петриківської районної державної
адміністрації про визнання
незаконними дії та зобов'язання
вчинити певні дії та було визнано
протиправними дії Петриківської
райдержадміністрації щодо відмови СГ
ЗАТ «Дніпровець» у затвердженні
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, які
посвідчують право на земельні ділянки
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
територіях Єлизаветівської,
Курилівської, Миколаївської сільської
ради Петриківського району
Дніпропетровської області та
зобов'язано Петриківську
райдержадміністрацію вирішити питання
щодо затвердження технічної
документації на підставі
розпорядження №535-р-11 від 20.09.2011р.
(а.с.64-68).

19.09.2012р. на виконання вищевказаної
постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.04.2012р. у справі №2а/0470/4316/12, ст.17, п. «б»
ст.186 Земельного кодексу України, п. «е»
ч.2 ст.25, ст.35, 56 Закону України «Про
землеустрій», ст.21 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
головою Петриківської районної
державної адміністрації було прийнято
розпорядження за №833-р-12 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки» (а.с.11).

Позивач оспорює вказане розпорядження
відповідача, просить його визнати
протиправним та скасувати, оскільки,
на думку позивача, приймаючи це
розпорядження, відповідач самовільно
на свій розсуд розпорядився земельною
ділянкою, яка належить позивачеві та
незаконно передав земельну ділянку
позивача ПАТ «Дніпровець», чим
позбавив позивача законного права на
користування, розпорядження та
володіння своєю власністю.

Заслухавши позивача, представника
позивача та третьої особи, які брали
участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку, проаналізувавши норми
чинного законодавства України,
оцінивши їх у сукупності, суд приходить
до висновку про відсутність
обґрунтованих правових підстав для
задоволення даного позову, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст. 17 Земельного
кодексу України у редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного
розпорядження, встановлено, що до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належать, зокрема,
розпорядження землями державної
власності у межах, визначених цим
Кодексом; вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

П. «б» ст.186 Земельного кодексу України
визначено, що розгляд і затвердження
землевпорядної документації
проводиться у такому порядку, зокрема,
проекти створення нових землеволодінь
і землекористувань після погодження їх
у встановленому порядку розглядаються
і затверджуються відповідними
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 2 ст.6 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті у
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Статтею 124 Конституції України, ст. 14
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

У відповідності до ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягають
виконанню на всій території України.

Так, як встановлено в судовому
засіданні та підтверджується і
матеріалами справи, постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012р. у
справі №2а/0470/4316/12 були задоволені
позовні вимоги СГ ЗАТ «Дніпровець» ( на
даний час ПАТ «Дніпровець») до
Петриківської районної державної
адміністрації про визнання
незаконними дії та зобов'язання
вчинити певні дії та було визнано
протиправними дії Петриківської
райдержадміністрації щодо відмови СГ
ЗАТ «Дніпровець» у затвердженні
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, які
посвідчують право на земельні ділянки
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
територіях Єлизаветівської,
Курилівської, Миколаївської сільської
ради Петриківського району
Дніпропетровської області та
зобов'язано Петриківську
райдержадміністрацію вирішити питання
щодо затвердження технічної
документації на підставі
розпорядження №535-р-11 від 20.09.2011р.
(а.с.64-68).

З урахуванням вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, станом на 19.09.2012р. вищевказана
постанова суду набрала законної сили (
інших доказів суду не надано) та на
виконання вказаного рішення головою
Петриківської районної державної
адміністрації у межах наданих
повноважень згідно до вимог ст. 186
Земельного кодексу України, Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» було прийнято
розпорядження №833-р-12 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельні ділянки» (а.с.11).

Як вбачається зі змісту оспорюваного
розпорядження вказаним розпорядженням
затверджені книги І,ІІ технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельні ділянки СГ ЗАТ
«Дніпровець» для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва за
межами населеного пункту на території
Миколаївської селищної ради загальною
площею 983,3141 га ріллі, загальною площею
396,3401 га пасовищ; на території
Курилівської селищної ради загальною
площею 505,3520 га ріллі, загальною площею
189,8872 га пасовищ; на території
Єлизаветівської сільської ради
загальною площею 56,7517 га ріллі (а.с.11).

Отже, з аналізу змісту оспорюваного
розпорядження вбачається, що воно
стосується лише прав та обов'язків ПАТ
«Дніпровець» і не зачіпає права та
обов'язки позивача, зокрема, щодо права
позивача на користування земельною
ділянкою, яка знаходиться у його
власності на підставі державного акту
від 19.05.1999р. № 181.

Також, зазначене розпорядження не
містить будь-яких вимог та приписів,
які є обов'язковими для виконання
позивачем, таких як припинення права
користування земельною ділянкою чи
вимог щодо її повернення та інше з
урахуванням того, що відповідно до ст.
116 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

За оспорюваним розпорядженням лише
затверджено технічну документацію із
землеустрою, що не породжує у
юридичних осіб права власності на ту чи
іншу земельну ділянку та не є
правовстановлюючим документом, яке
свідчить про право власності на
земельну ділянку, а тому вказане
розпорядження не встановлює, не
припиняє і не породжує у позивача
будь-яких прав та обов'язків, які є
обов'язковими для виконання.

З аналізу змісту статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
видно, що до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, у контексті наведених
приписів до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, позаяк підставою для
звернення до суду з позовом є її
суб'єктивне уявлення, особисте
переконання в порушенні прав чи свобод.
Однак, обов'язковою умовою здійснення
такого захисту судом є об'єктивна
наявність відповідного порушення
права або законності інтересу на
момент звернення до суду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що оспорюване розпорядження
від 19.09.2012р. №833-р-12 про затвердження
технічної документації із землеустрою
СГ ЗАТ «Дніпровець» ( на даний час ПАТ
«Дніпровець») не встановлює, не змінює
та не припиняє будь-яких прав та
обов'язків у позивача, також і не
породжує у позивача будь-яких вимог,
які є обов'язковими до виконання
позивачем, а тому дане розпорядження не
може бути предметом судового розгляду.

Відповідна правова позиція
узгоджується також і з позицією
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 10.09.2013р. №21-237а13.

Ст. 69-70, ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладено обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та заперечення
належними та обґрунтованими доказами.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Позивачем та представником позивача у
ході судового розгляду справи не
надано жодних доказів того, що
оспорюваним розпорядженням порушені
права та обов'язки позивача щодо
користування позивачем земельною
ділянкою, яка належить позивачеві на
підставі державного акту від 19.05.1999р.,
не надано також і доказів, які б
свідчили про вилучення у позивача
вказаної земельної ділянки із
користування позивача на підставі
оспорюваного розпорядження та інше.

Не можуть бути покладені в основу
даного судового рішення і посилання на
те, що приймаючи оспорюване
розпорядження відповідач передав
земельну ділянку, що належить
позивачеві ПАТ «Дніпровець» з огляду
на те, що такі доводи позивача не
відповідають дійсності, так як зміст
оспорюваного розпорядження не містить
посилань на передачу земельної
ділянки, яка належить позивачеві, ПАТ
«Дніпровець» та не вирішує питання
щодо передачі будь-якої земельної
ділянки у власність ПАТ «Дніпровець».

При цьому, слід зазначити, що
затвердження технічної документації
із землеустрою не може свідчити про
передачу земельної ділянки від одного
власника до іншого, виходячи із того,
що згідно із нормами діючого
земельного законодавства затвердження
технічної документації із землеустрою
є одним із заходів для збору документів
для надання в оренду чи у власність
земельних ділянок та розпорядження
про затвердження технічної
документації із землеустрою не є
правоустановлюючим документом, який
посвідчує право власності на землю у
відповідності до вимог чинного
земельного законодавства України.

Не можуть бути також прийняті до уваги
доводи представника позивача про те, що
постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11.06.2014р. у справі №2а/0470/4316/12
скасовано постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.04.2012р. у
вказаній справі, яка була підставою для
прийняття оспорюваного розпорядження,
оскільки скасування судового рішення у
2014р. не може слугувати обґрунтованою
підставою для визнання протиправним та
скасування оспорюваного
розпорядження, яке було прийнято
19.09.2012р. у позовному провадженні з
урахуванням того, що вказане судове
рішення не стосується прав та
обов'язків саме позивача, позивач не
брав участі у розгляді даної справи,
зазначеним судовим рішенням не
вирішувалися будь-які права та
інтереси позивача.

Також слід зазначити, що із наявної в
матеріалах справи копії листа Відділу
Держземагенства у Петриківському
районі Дніпропетровської області від
03.09.2014р. №1387 видно, що згідно даних
Державного земельного кадастру
земельні ділянки, які належать
позивачеві згідно державного акту від
19.05.1999р. № 181 обліковується на праві
власності за ПАТ «Дніпровець» на
підставі державних актів серії ЯМ
№870538 від 04.10.2012р. та серії ЯМ №870539 від
04.10.2012р. (а.с.69).

Отже, з наведеного, суд приходить до
висновку про існування двох державних
актів на право власності на одну і ту ж
саму земельну ділянку за позивачем та
ПАТ «Дніпровець», що свідчить про
наявність спору про право користування
землею між позивачем та ПАТ
«Дніпровець» та захист порушеного
права позивача щодо користування,
володіння та розпорядження землею може
бути вирішено шляхом оскарження
державних актів на право власності на
землю, які і є рішеннями, які
породжують будь-які правові наслідки у
позивача та у ПАТ «Дніпровець».

При цьому, питання правомірності
внесення засновниками ПАТ
«Дніпровець» - фізичними особами до
статутного фонду ПАТ «Дніпровець»
права приватної власності на земельні
ділянки може бути предметом спору лише
у межах розгляду спору щодо оскарження
державних актів на право власності на
землю, оскільки при прийнятті
оспорюваного розпорядження
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень у відповідності до вимог
земельного законодавства на Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» при прийнятті своїх
рішень не наділений повноваженнями
перевірки правомірності внесення
фізичними особами до статутного фонду
юридичної особи своїх прав власності
на земельні ділянки.

У зв'язку з наведеним, встановлення
обставин щодо неправомірності
внесення фізичними особами до
статутного фонду підприємства свого
права власності на землю не можуть
слугувати підставами для скасування
оспорюваного розпорядження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
приходить до висновку, що оспорюване
розпорядження не встановлює, не змінює,
не припиняє будь-яких право та
обов'язків у позивача, а отже, не і
породжує у позивача будь-яких прав та
обов'язків, які є обов'язковими для
виконання позивачем, його скасування
не призведе до захисту порушеного
права позивача з урахуванням наявності
державних актів на право власності на
земельні ділянки за ПАТ «Дніпровець»,
тому дане розпорядження не може бути
предметом судового розгляду у зв'язку з
чим позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

З урахуванням наведеного, понесені
позивачем судові витрати у даній
справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову гр. ОСОБА_3 до Петриківської
районної державної адміністрації,
треті особа: Публічне акціонерне
товариство «Дніпровець» про визнання
протиправним та скасування
розпорядження відповідача від 19.09.2012р.
№833-р-12 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
29.10.2014р.

Суддя С.О.
Конєва