Справа № 2а-13961/11
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/29255/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві Київської області про визнання
протиправним дій щодо утримання коштів
із пенсії та зобов'язання вчинити певні
дії, провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року та постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року позивач - ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому, з урахуванням заяви
про зміну позовних вимог, просив
визнати протиправними дії відповідача
- УПФ України у м. Білій Церкві
Київської області стосовно утримання
із пенсії, раніше виплачених коштів;
стягнути з відповідача на користь
позивача, раніше утримані кошти із
пенсії, в розмірі 12743,82 грн.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 травня 2014
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що позивач відомості
про його реєстрацію суб'єктом
підприємницької діяльності та про
припинення підприємницької діяльності
до відповідача не надав, що привело до
зловживань з боку позивача, таким чином
у відповідача виникли правові підстави
для прийняття рішення щодо утримання 20
% від суми пенсії, яку отримує позивач.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
про ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

У доводах касаційної скарги, позивач
зазначає, що у відповідача відсутні
правові підстави для утримання коштів
з пенсії, оскільки поняття
працевлаштування на роботу не є
тотожним із статусом фізичної особи
підприємця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

ОСОБА_4 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м.Біла Церква та отримує пенсію по
інвалідності у відповідності до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка була призначена з 16 листопада 1999
року, є постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
віднесений до 1 категорії, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1, виданого Київською
облдержадміністрацією 16 грудня 1999
року. Після виходу на пенсію позивач
продовжував працювати до 09 січня 2004
року.

Позивачу відповідно до заяви та копії
трудової книжки, поданих до Управління
Пенсійного фонду України в м. Біла
Церква 31 грудня 2004 року, встановлена
доплата до пенсії, як непрацюючому
пенсіонеру за проживання в зоні
посиленого радіоекологічного контролю
в розмірі 5,20 грн., згідно ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем було проведено
відповідний перерахунок пенсії з
врахуванням п. «а» ч. 1 Постанови
Кабінету Міністрів України № 374 від 28
березня 2002 року «Про підвищення
розмірів пенсій, призначених
відповідно до статті 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також
пенсій, призначених відповідно до
інших законів України, які раніше не
підвищувались» та постанови Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2009 року
№198 «Про деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян»,
які передбачають збільшення пенсії з 01
квітня 2002 року непрацюючим пенсіонерам
на 12% (без урахування надбавок,
підвищення, додаткових пенсії).

З огляду на те, що позивач, починаючи з 05
листопада 2001 року зареєстрований як
фізична особа-підприємець, чим порушив
вимоги ст.ст. 16, 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідачем за період з
10 січня 2004 року по 30 листопада 2009 року,
за який виникла переплата, було
утримано з пенсії позивача по 20%
щомісяця до повного погашення
переплати, а саме до лютого 2012 року, а
всього в сумі в сумі 12743,82 грн., згідно
рішення №2800 від 8 грудня 2009 року.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до ст. 93 Закону України від
«Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ
(діючої під час призначення позивачу
соціальної пенсії) (далі - Закон № 1788-XII)
соціальні пенсії призначаються і
виплачуються непрацюючим громадяням,
крім інвалідів з дитинства, при
відсутності права на трудову пенсію:

- інвалідам І і ІІ груп, у тому числі
інвалідам з дитинства, а також
інвалідам ІІІ групи;

- особам, які досягли віку: чоловіки - 60
років, жінки - 55 років;

- дітям - у разі втрати годувальника
(пункт «а» статті 37);

- дітям - інвалідам віком до 16 років.

За змістом зазначеної норми закону
право на призначення та отримання
соціальної пенсії мають тільки
непрацюючі громадяни.

Статтею 102 Закону України № 1788-XII
встановлено, що пенсіонери зобов'язані
повідомляти органу, що призначає
пенсії, про обставини, що спричиняють
зміну розміру пенсії або припинення її
виплати. У разі невиконання цього
обов'язку і одержання у зв'язку з цим
зайвих сум пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно з частиною 1 статті 103 Закону
№1788-XII суми пенсії, надміру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку (в результаті подання
документів з явно неправильними
відомостями, неподання відомостей про
зміни у складі членів сім'ї тощо),
стягуються на підставі рішень органу,
що призначає пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Таким чином, Законом № 1788-XII
передбачено прямий обов'язок
пенсіонера повідомляти орган, що
призначає пенсію, про обставини які
припиняють чи змінюють виплату пенсії,
що, як свідчать матеріали справи,
позивачем виконано не було.

Оскільки відомості про реєстрацію
позивача суб'єктом підприємницької
діяльності та про припинення
підприємницької діяльності до
відповідача позивачем не надавались,
то суд касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що зловживання з боку
позивача призвели до надмірної сплати
сум пенсій, а тому відповідачем
правомірно прийнято рішення щодо
утримання 20 % від суми пенсії за віком,
яку отримує позивач.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 травня 2014 року та постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 12 лютого 2014 року
у справі № 2а-13961/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска