Справа № 2а/463/157/13
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/19571/14

К/800/19498/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради та ТОВ
"Кей-Коллект" на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Личаківської
районної адміністрації Львівської
міської ради, треті особи - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПАТ "УкрСибБанк, ТОВ
"Кей-Коллект" про визнання протиправним
та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Личаківської
районної адміністрації Львівської
міської ради за участю третіх осіб -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ПАТ "УкрСибБанк,
ТОВ "Кей-Коллект", в якому (з врахуванням
заяви про зміну позовних вимог від
17.01.2013р.) просила: визнати нечинним,
протиправним та скасувати з моменту
видання (вчинення) розпорядження
Личаківської районної адміністрації
№601 від 11.04.2006р. «Про дозвіл подружжю
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на укладення договору
застави квартири АДРЕСА_1, де
зареєстровані малолітні ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11».

Постановою Личаківського районного
суду м.Львова від 18.12.2013р. в задоволенні
позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, прийшов до
висновку про те, що оскаржуване
розпорядження відповідача є
обґрунтованим та законним й
передбачені законодавством підстави
для його скасування відсутні.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014р.
постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою задоволено позов.

Суд же апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
виходив з протиправності дій
відповідача по виданню спірного
розпорядження й, відповідно,
незаконності останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Личаківська
районна адміністрація Львівської
міської ради та ТОВ "Кей-Коллект"
звернулись до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просили
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.5 Кодексу
адміністративного суду України (далі -
КАС України) провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч.1 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку
звернення до адміністративного суду
починається з дня виникнення права на
адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. При цьому, процесуальним
строком є проміжок часу, встановлений
законом або судом, у який суд та особи,
що беруть участь у справі, та інші
учасники процесу вчиняють певні
процесуальні дії, передбачені КАС
України, в результаті вчинення яких
настають певні правові наслідки.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, зокрема, чи, подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Згідно зі ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала; позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Також, за змістом п.9 ч.1 ст.155 КАС України
суд своєю ухвалою залишає позовну
заяву без розгляду, якщо позовну заяву
подано з пропущенням встановленого
законом строку звернення до
адміністративного суду і суд не
знайшов підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, оскаржуване розпорядження
Личаківської районної адміністрації
Львівської міської ради №601, яким
подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано
дозвіл на укладення договору застави
квартири АДРЕСА_1, де зареєстровані
малолітні ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
прийняте 11.04.2006р.

Позивачкою було подано заяву про
поновлення пропущеного строку
звернення до суду з позовом у даній
справі.

Проте, суд першої інстанції зазначену
заяву з постановленням відповідної
ухвали не розглянув, як і не дослідив
обставин, з якими наведені приписи
законодавства пов'язують питання
дотримання (недотримання) строку
звернення до суду, поважність причин,
за яких цей строк було пропущено, а
також наслідки цього пропуску.

При цьому, вказані порушення
залишились поза увагою й суду
апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За правилами частини 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені судами першої
та апеляційної інстанції порушення
норм процесуального права не можуть
бути усунуті судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
судові рішення підлягають скасуванню,
а справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції, якому слід
дослідити вищевказані обставини і
прийняти обґрунтоване і законне судове
рішення.

За таких обставин, керуючись статтями
210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Личаківської
районної адміністрації Львівської
міської ради та ТОВ "Кей-Коллект"
задовольнити частково.

Постанову Личаківського районного
суду м.Львова від 18.12.2013р. та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2014р.
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Олексієнко М.М.