Справа № 824/2046/14-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2046/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

30 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Садгірського відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції, за участі третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_3
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Садгірського відділу державної
виконавчої служби Чернівецького
міського управління юстиції, за участі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_3 в якому
просив визнати неправомірною
бездіяльність відповідача в частині
непризначення повторної оцінки
описаного і арештованого
транспортного засобу "Мітцубіші
Галант", 1993 року випуску, сірого
кольору, номер державної реєстрації
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, зобов'язати
Садгірський ВДВС Чернівецького МУЮ
призначити експерта для проведення
повторної оцінки описаного і
арештованого транспортного засобу
марки "Мітцубіші Галант", 1993 року
випуску, сірого кольору, номер
державної реєстрації НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_2 та заборонити Садгірському ВДВС
Чернівецького міського управління
юстиції видавати акт державного
виконавця про реалізацію описаного і
арештованого транспортного засобу
марки "Мітцубіші Галант", 1993 року
випуску, сірого кольору, номер
державної реєстрації НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_2.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 15 липня 2014
року у задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду,
позивач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання учасники процесу не
з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п.2 ч.1 ст.197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що відповідачем, у
відповідності до вимог чинного
законодавства, вчинено дії, що
спрямовані на виконання судових
рішень, які набрали законної сили, в
тому числі на реалізацію арештованого
майна у порядку встановленому
законодавством.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Статтею 8 Закону України «Про
виконавче провадження» та ст.7 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» визначені гарантії прав
громадян і юридичних осіб у
виконавчому провадженні. Так,
державний виконавець зобов'язаний
сумлінно виконувати службові
обов'язки, використовувати надані йому
права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України.

Згідно ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації. У
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Стаття 57 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Згідно ч.1 ст.58 Закону України «Про
виконавче провадження» визначення
вартості майна боржника проводиться
державним виконавцем за ринковими
цінами, що діють на день визначення
вартості майна. Для оцінки за
регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні".

Державний виконавець повідомляє про
результати визначення вартості чи
оцінки майна сторонам. У разі якщо
сторони не згодні з результатами
визначення вартості чи оцінки, вони
мають право подати державному
виконавцю заперечення в десятиденний
строк з дня надходження повідомлення.
Сторона вважається ознайомленою з
результатами визначення вартості чи
оцінки арештованого майна, якщо їй
надіслано повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем (ч.3
ст.58 Закону №606).

Звіт про оцінку майна у виконавчому
провадженні вважається чинним
протягом шести місяців з дня його
підписання суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання.
Після закінчення цього строку оцінка
майна проводиться повторно (ч.5 ст.58
Закону №606).

Відповідно до ч.5 ст.62 Закону №606 не
реалізоване на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах
протягом двох місяців майно підлягає
уцінці державним виконавцем, що
проводиться в десятиденний строк з дня
визнання прилюдних торгів чи аукціону
такими, що не відбулися, або закінчення
двомісячного строку реалізації майна
на комісійних умовах. Майно може бути
уцінене не більш як на 30 відсотків. У
разі нереалізації майна в місячний
строк з дня проведення уцінки воно
повторно уцінюється в такому самому
порядку, але не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна.

Відповідно до п.5.11. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 15.12.1999 року №74/5
(Інструкція №74/5) прилюдні торги з
реалізації нерухомого майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, що мають
право здійснювати операції з
нерухомістю і визначені на тендерній
(конкурсній) основі і з якими укладено
відповідний договір державною
виконавчою службою.

Спеціалізована організація проводить
прилюдні торги за заявкою державного
виконавця.

Прилюдні торги мають бути проведені
спеціалізованою організацією у
двомісячний строк з дня одержання
заявки державного виконавця на їх
проведення.

Згідно п. 5.12.2. продаж майна боржника, за
винятком нерухомого майна, здійснюють
спеціалізовані організації. Такими
спеціалізованими організаціями є
суб'єкти господарювання, визначені на
тендерній (конкурсній) основі, які
здійснюють реалізацію майна шляхом
проведення аукціонів.

Порядок реалізації арештованого майна
затверджено наказом Міністерства
юстиції України від 15.07.1999 року за № 42/5,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 19.07.1999 року № 480/3773, із змінами
і доповненнями.

Якщо передане торговельним
організаціям майно не буде продане
протягом двох місяців, то воно підлягає
переоцінці у термін не більше 10 днів.
Державний виконавець переоцінює майно
за участю представника торговельної
організації у присутності стягувача і
боржника чи їх представників та в строк
не більше 5 днів передає акт переоцінки
майна торговельній організації. Неявка
стягувача або боржника не є підставою
для припинення дії державного
виконавця з переоцінки майна. Якщо в
місячний строк після переоцінки майно
не буде продано торговельною
організацією, то державний виконавець
повідомляє про це стягувача і пропонує
йому визначитися щодо залишення за
собою непроданого майна.

В судовому засіданні встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
відповідачем відкрито виконавче
провадження ВП№36445843 по примусовому
виконанню виконавчого листа
Садгірського районного суду м.
Чернівці №2-499/12 від 07.02.2013 року про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
заборгованості та в подальшому
складено акт опису й арешту майна, яке
належало ОСОБА_4, а саме: автомобіля
марки "Мітцубіші Галант", 1993 року
випуску, сірого кольору, номер
реєстрації НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2.

З метою реалізації вказаного
арештованого майна 28.08.2013 року
суб'єктом оціночної діяльності ТОВ
"Буковина-Експерт" складено висновок
№47 від 28.08.2013 року по визначенню
вартості автомобіля "Мітцубіші Галант",
державної реєстрації номер НОМЕР_1
який, у відповідності до ч.3 ст.58 Закону
№606, дійсний протягом шести місяців з
дня його підписання суб'єктом
оціночної діяльності, тобто до 28.02.2014
року.

Як вбачається із матеріалів справи,
перші прилюдні торги по реалізації
автомобіля марки "Мітцубіші Галант", 1993
року випуску, сірого кольору, номер
державної реєстрації НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_2 за стартовою ціною визначеною
висновком суб'єкта оціночної
діяльності №47 від 28.09.2013 року було
призначено на 17.02.2014року, тобто в межах
шестимісячного строку, однак аукціон
не відбувся в зв'язку з відсутністю
купівельного попиту. У зв'язку із
вказаним, в приміщенні Садгісрького
ВДВС Чернівецького МУЮ 11.03.2014 року
проведено уцінку вищезазначеного
арештованого майна.

Наступні прилюдні торги 08.04.2014 року та
22.05.2014 року по реалізації вказаного
арештованого майна, за уціненою ціною,
відбувались за ціною визначеною в
актах державного виконавця про уцінку
майна від 11.03.2014 року та від 30.04.2014 року,
які сторонами виконавчого провадження
в установленому порядку не
оскаржувались та були чинними, а не на
підставі висновку №47 від 28.08.2013 року по
визначенню вартості автомобіля марки
"Мітцубіші Галант", 1993 року випуску, як
стверджував під час розгляду справи
позивач.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що твердження
позивача про те, що Філією 26 приватного
підприємства "Нива-В.Ш. та відповідачем
при проведенні 22.05.2014 року прилюдних
торгів, на яких було реалізовано
арештований автомобіль марки
"Мітцубіші Галант", 1993 року випуску за
15485,00грн, було використано висновок по
визначенню вартості автомобіля №47від
28.08.2013 року є безпідставним та
неогрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про те, що позовні вимоги в частині
непризначення відповідачем повторної
оцінки описаного і арештованого
транспортного засобу "Мітцубіші
Галант", 1993 року випуску, сірого
кольору, номер державної реєстрації
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 та зобов'язання
відповідача призначити експерта для
проведення повторної оцінки описаного
і арештованого транспортного засобу є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

У відповідності до приписів ч.1 ст.2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За змістом ч.8 ст.3 КАС України позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

З аналізу ч.1 ст.2, ч.1 ст.6 КАС України
вбачається, що викладений у них принцип
адміністративного судочинства полягає
у захисті порушеного права, свободи або
інтересу від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально-правового інтересу
позивача щодо оскаржуваного рішення,
дій або бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Справа в адміністративному суді може
бути порушена за наявності між
сторонами публічно-правового спору,
оскільки в розумінні статті 3 КАС
справа адміністративної юрисдикції це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод (стаття 2,
пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 ст.181 КАС України визначено
коло осіб які наділені
адміністративною процесуальною
дієздатністю та мають право звернутися
до адміністративного суду із позовною
заявою. Натомість, позивачем, у
відповідності до ч.1 ст.181 КАС України,
до позовної заяви не надано доказів, що
підтверджують його адміністративну
процесуальну дієздатність на
звернення до адміністративного суду із
позовною заявою щодо оскарження
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби.

Таким чином, позивач не є стороною
виконавчою провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа
Садгірського районного суду м.
Чернівці №2-499/12 від 07.02.2013 року про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
коштів, а є учасником проведення
прилюдних торгів по реалізації
арештованого майна, яке належало
ОСОБА_4

Із наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте ці рішення, дія або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду відповідно до КАС України,
оскаржуючи дії відповідача, однак не
зазначивши при цьому, які саме його
права свободи чи інтереси порушені.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що право на
звернення до адміністративного суду з
позовом не завжди співпадає з правом на
судовий захист, яке закріплено у ст.6
КАС України. Саме по собі звернення до
адміністративного суду за захистом ще
не означає, що суд зобов'язаний надати
такий захист. Адже для того, щоб було
надано судовий захист суд повинен
встановити, що особа дійсно має право,
свободу та інтерес, про захист яких
вона просить і це право, свобода чи
інтерес порушені відповідачем у
публічно-правових відносинах.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 дійшов вірних
юридичних висновків і правильно
застосував до спірних правовідносин
сторін норми матеріального та
процесуального права.

Надавши правову оцінку діям
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в їх
сукупності, колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх обґрунтованими
та повноцінно вмотивованими судом в
рішенні від 15.07.2014 року.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги позивача та залишення в силі
постанови Чернівецького окружного
адміністративного суду від 15.7.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак, підстав для скасування такого
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 15
липня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Гонтарук В. М.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:
секретар