Справа № 1570/6441/2012
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/6441/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатової О.С.

За участю сторін:

Позивачів:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Представника позивача:
ОСОБА_4

Представника третьої особи:
Доброва Ю.І.

Представників третіх осіб:
Попова В.В., Мільчева М.М.

Прокурора:
Риженко М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивачів -
Міністерство оборони України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - громадська організація
«Військово-мисливське товариство
«Південь», товариство з обмеженою
відповідальністю «Спортінг», за участю
військової прокуратури Одеського
гарнізону, про визнання дій
неправомірними та скасування
розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8
звернулися до Одеського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області (далі
Овідіопольська РДА), треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
Південна регіональна організація
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України,
товариство з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ) «Спортінг»,
про визнання неправомірними дій
Овідіопольської РДА з прийняття
розпорядження №126 від 26.02.2003 року про
визнання права власності на будівлі та
споруди стрілецького стенду, яким
визнано право власності за Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України на будівлі та
споруди стрілецького стенду, що
знаходяться в с.Нова Долина
Овідіопольського району, скасування
зазначеного розпорядження.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що вони з 1976-1978
років проживають в будинку
стрілецького стенду, розташованого за
адресою: Одеська область,
Овідіопольський район, с.Нова Долина.
Вказане житло їм було надано для
проживання Товариством військових
мисливців та рибалок Збройних сил СРСР
під час перебування позивачів у
трудових відносинах з товариством.
26.02.2003 року Овідіопольською РДА було
прийнято розпорядження №126 «Про
визнання права власності на будівлі та
споруди стрілецького стенду», яким
визнано за правонаступником
Товариства військових мисливців та
рибалок Збройних сил СРСР - Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України - право власності
на будівлі та споруди стрілецького
стенду. В подальшому спірні приміщення
Південною регіональною організацією
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України згідно
договору купівлі-продажу були передані
у власність ТОВ «Спортінг». Позивачі
вважають, що зазначене розпорядження
прийнято Овідіопольською РДА не в
межах повноважень та не у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України, оскільки воно порушує права
мешканців будинку, передбачені ст. 9
Житлового Кодексу України.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23.04.2013 року,
залишеною в силі ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 18.07.2013 року, у задоволенні
вищезазначеного адміністративного
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було
відмовлено у повному обсязі через
встановлення судами відсутності
порушення спірним розпорядженням
Овідіопольської РДА №126 від 26.02.2003 року
прав та інтересів позивачів (т. 1 а.с.
121-124, 155-157).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 20.03.2014 року було скасовано
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23.04.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.07.2013 року
та справу направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції (т. 1
а.с. 237-240).

В ухвалі від 20.03.2014 Вищим
адміністративним судом України було
зазначено, що позивачі перебували у
трудових відносинах з Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України, у зв'язку з чим їм
було надано для проживання приміщення
стрілецького стенду, де вони
проживають та зареєстровані як в
житлових, а тому висновок судів першої
та апеляційної інстанції про
відсутність порушення прав позивачів
при прийнятті розпорядження про
визнання права власності за Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України на нерухоме майно
для продажу зроблений без дослідження
всіх доказів та обставин справи.

Направляючи зазначену справу на новий
розгляд, Вищим адміністративним судом
України було зобов'язано суд першої
інстанції з'ясувати: на підставі яких
документів (правовстановлюючих та
інших) Овідідопольською РДА Одеської
області приймалось рішення №126 від
26.02.2003 року про визнання права
власності на приміщення та споруди
стрілецького стенду за Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України; а також щодо
наявності у районної державної
адміністрації передбачених чинним
законодавством України повноважень
щодо прийняття рішення про визнання
права власності за Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України.

Після повернення справи на новий
судовий розгляд її було прийнято до
провадження Одеським окружним
адміністративним судом.

Під час нового розгляду справи судом
було: залучено до участі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивачів - Міністерство
оборони України; позивача ОСОБА_8 було
замінено на правонаступника - ОСОБА_3 (т.
2 а.с. 143-152); третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Південну
регіональну організацію товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України було замінено на
її правонаступника - громадську
організацію «Військово-мисливське
товариство «Південь» (т.2 а.с. 34-45; 84-86);
залучено до участі у справі військову
прокуратуру Одеського гарнізону (т.2
а.с. 236-239).

Під час нового судового розгляду
адміністративної справи позивачі та
представник позивача ОСОБА_1 у судових
засіданнях, посилаючись на
обґрунтування, викладені у
адміністративному позові, підтримали
позовні вимоги у повному обсязі та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не
з`явився, відповідач про дату, час та
місце слухання справи був повідомлений
належним чином та своєчасно, надав до
суду клопотання про розгляд справи без
його участі (т. 2 а.с. 81-82). Згідно наданих
до суду письмових заперечень
Овідіопольської РДА (т. 2 а.с. 74-80, 171-174)
відповідач позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнає та просить
суд відмовити у їх задоволенні. В
запереченнях наполягає, що оскаржуване
розпорядження Овідіопольської РДА №126
від 26.02.2003 року «Про визнання права
власності на будівлі та споруди
стрілецького стенду» є законним та
обґрунтованим, винесеним відповідачем
у відповідності до вимог закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» та Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5.

Представники Міністерства оборони
України та військової прокуратури
Одеського гарнізону у судовому
засіданні підтримали позицію
позивачів щодо протиправності
оскаржуваного розпорядження
Овідіопольської РДА. Зазначили, що
розпорядження №126 від 26.02.2003 року «Про
визнання права власності на будівлі та
споруди стрілецького стенду» було
прийнято Овідіопольською РДА
необґрунтовано та не в межах
повноважень, передбачених чинним
законодавством, оскільки будівлі та
споруди стрілецького стенду,
розташованого за адресою: Одеська
область, Овідіопольський район, с. Нова
Долина були майном
Військово-мисливського товариства
Збройних Сил СРСР як загальносоюзної
організації, яке постановою Верховної
Ради України «Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу СРСР» від
04.02.1994 року №3943-ХІІ було визнано
державною власністю та відповідно до
діючого законодавства повинно було
бути передано в оперативне управління
Міністерству оборони України.

Представники третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
громадської організації
«Військово-мисливське товариство
«Південь» та ТОВ «Спортінг»
підтримали позицію відповідача з
огляду на обґрунтування, викладені ним
у запереченнях на адміністративний
позов, та просили відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Зазначили, що спірні
будівлі стрілецького стенду на
підставі рішення конференції
Військово-мисливського товариства
Збройних Сил СРСР від 19.01.1993 року було
передано у власність
організації-правонаступнику -
Південній регіональній організації
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України. Будь-яких
бюджетних коштів для будівництва та
утримання споруд та будівель
стрілецького стенду Міністерством
оборони України та його органами не
виділялось (т. 3 а.с. 123), зазначене
нерухоме майно споруджалось та
утримувалось за рахунок коштів
загальносоюзної громадської
організації, а в подальшому - Південної
регіональної організації товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України, яке за статутом є
його колективною власністю. А тому, на
думку представників третіх осіб,
Овідіопольською РДА було обґрунтовано
та правомірно визнано право власності
Південної регіональної організації
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України на
будівлі та споруди стрілецького стенду
на підставі Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно. В подальшому це майно
згідно договору купівлі-продажу від
21.05.2003 року було передано ТОВ
«Спортінг» (т. 2 а.с. 89-91).

Судом під час нового судового розгляду
встановлені наступні обставини у
справи:

Як вбачається із наданої громадською
організацією «Військово-мисливське
товариство «Південь» до суду
історичної довідки, а також архівної
довідки Галузевого державного архіву
МО України, 15.08.1944 року було створено
Військово-мисливське товариство
Одеського військового округу, яке
іменувалось Окружна рада
Всеармійського Військово-мисливського
товариства ОдВО. У 1981 року зазначене
товариство було перейменовано в
Військово-мисливське товариство
Міністерства оборони СССР, а у 1991 році -
у Військово-мисливське товариство
Збройних Сил СССР. Після розпаду Союзу
СРСР року Військово-мисливське
товариство Збройних Сил СССР було
реорганізовано шляхом поділу на дві
складові: Загальноармійське
мисливське товариство (з міжнародним
статусом в м. Москві) та Товариство
військових мисливців та рибалок
України із всеукраїнським статусом в м.
Києві (на базі майна, розташованого на
території України). На засновницькій
конференції від 04.03.1992 року шляхом
реорганізації рад
Військово-мисливських товариств
Київського, Одеського та
Прикарпатського військових округів
колишнього СРСР було створено
Всеукраїнську громадську організацію -
Товариство військових мисливців і
рибалок Збройних Сил України. 19.01.1993
року рішенням конференції
військово-мисливської організації
Одеського військового округу було
створено громадську організацію -
Південний регіон Товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України, з 23.09.1999 року
назву якої змінено на Південну
регіональну організацію товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України (т. 2 а.с. 10-24; 25-33;
34-45; т. 3 а.с. 7, 86-87, 88-140).

Рішенням виконавчого комітету
Одеської обласної ради депутатів
трудящих № 647 від 22.09.1967 року, на
підставі рішення виконавчого комітету
Овідіопольскої районної ради
депутатів трудящих №304 від 04.08.1967 року,
окружній раді Загальноармійського
військово-мисливського товариства
Одеського військового округу на землях
колгоспу ім.Фрунзе Овідіопольського
району Одеської області була відведена
в постійне користування земельна
ділянка площею 15 га під будівництво
стрілецького стенду (т. 2 а.с. 46, 47).

У 1970-1986 роках на зазначеній земельній
ділянці у с. Нова Долина
Овідіопольського району Одеської
області були зведені будівлі та
споруди стрілецького стенду (т.1 а.с. 187).

На підставі розподільчого акту «Про
перехід майна та фінансових ресурсів
(прав та обов'язків)
Військово-мисливського товариства
Збройних Сил СРСР від 03.02.1994 року, у
зв'язку із закінченням його діяльності
шляхом реорганізації (розділу) до
Товариства військових мисливців та
рибалок України (правонаступнику)»,
затвердженого постановою Президії
Центральної ради Загальноармійського
мисливського товариства від 17.02.1994 року
№ 6, Товариству військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України як
належному правонаступнику, було
передано всі фінансові ресурси та
майно (права та обов'язки) колишнього
Військово-мисливського товариства
Збройних Сил СССР, розташованого на
території України, зокрема, 3
стрілецькі стенди
військово-мисливського товариства
Одеського військовою округу (т. 3 а.с.
120-122; 141-142).

Позивачі ще у 1977-1980 роках були
працевлаштовані на роботу до
стрілецького стенду Товариства
військових мисливців та рибалок
Зборойних Сил СРСР та починаючи з 1980-1984
років і по теперішній час
зареєстровані ВГІРФО Овідіопольського
РВ ГУМВС України в Одеській області та
фактично проживають за місцем
проживання: Одеська область,
Овідіопольський район, с. Нова Долина,
АДРЕСА_1 (гуртожиток стрілецького
стенду) (т.1 а.с. 17-35, т.2 а.с. 108-113, 159-167; 183-198;
т.3 а.с. 25-45).

31.01.2003 року Овідіопольським районним
бюро технічної інвентаризації було
виготовлено технічний паспорту на
будівлі та споруди стрілецького
стенду, з якого вбачається, що серед
будівель і споруд стрілецького стенду
відсутня будівля гуртожитку,
реєстрацію місця проживання позивачів
здійснено у будівлі готелю (т. 2 а.с. 92-97;
169-170).

На підставі заяви Південної
регіональну організацію товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України та наданого
технічного паспорту на будівлі та
споруди стрілецького стенду від 31.01.2003
року, головою Овідіопольської РДА на
підставі вимог ст.ст. 6, 20, 39, 41 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» та Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року №7/5,
було прийнято розпорядження № 126 від
26.02.2003 року «Про визнання права
власності на будівлі та споруди
стрілецького стенду», яким визнано
право власності за Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України на будівлі та
споруди стрілецького стенду, які
перебувають на балансі вказаного
товариства і знаходяться в с.Нова
Долина Овідіопольського району
Одеської області: а саме адмінбудівля
(літера А); вбиральня (літера В);
генераторна (літера Г); готелі (літери Д,
Ж, Л та Щ); спортзал (літера Е); санвузол
(вбиральня, душ) (літера З); будівля
охорони (літера О); складське
приміщення (літера П); майстерня (літера
Р); бойлерна (літера С); побутові
приміщення (літера Т); спорудження №1-21
(т.1 а.с. 5-6).

На підставі вказаного розпорядження,
Новодолинською сільською радою
Овідіопольського району Одеської
області було видано Південній
регіональній організації товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України свідоцтво про
право власності на вищезазначені
споруди та будівлі стрілецького стенду
від 02.04.2003 року (т. 1 а.с. 186; т. 3 а.с. 143-144).

Згідно договору купівлі-продажу від
21.05.2003 року Південною регіональною
організацією товариства військових
мисливців та рибалок Збройних Сил
України будівлі та споруди
стрілецького стенду були передані у
власність ТОВ «Спортінг» (т. 2 а.с. 89-91).

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Конституційні вимоги знайшли
відображення у Законі України «Про
місцеві державні адміністрації
України» від 09.04.1999 року №586-XIV, згідно
вимог якого місцеві державні
адміністрації у своїй діяльності
керуються Конституцією України, цим та
іншими законами України, актами
Президента України, Кабінету Міністрів
України, органів виконавчої влади
вищого рівня (ч. 2 ст. 7 Закону).

Отже «на підставі» означає, що суб'єкт
владних зобов'язаний діяти на
виконання закону, за умов та обставин,
визначених ним. «У межах повноважень»
означає, що суб'єкт владних повноважень
повинен вчиняти дії, не виходячи за
межі прав та обов'язків, встановлених
законами. «У спосіб» означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дії, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 6 Закону України № 586-XIV
встановлено, що на виконання
Конституції України, законів України,
актів Президента України, Кабінету
Міністрів України, міністерств та
інших центральних органів виконавчої
влади, власних і делегованих
повноважень голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження.
Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону
України № 586-XIV голови місцевих
державних адміністрацій, зокрема,
очолюють відповідні місцеві державні
адміністрації, здійснюють керівництво
їх діяльністю, несуть відповідальність
за виконання покладених на місцеві
державні адміністрації завдань і за
здійснення ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 41 цього ж Закону голови
місцевих державних адміністрацій
видають розпорядження одноособово і
несуть за них відповідальність згідно
із законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, що
розташовані на території України» від
10.09.1991 року №1540-XII (далі Закон України №
1540-XII) встановлено, що майно та
фінансові ресурси підприємств,
установ, організацій та інших об'єктів
союзного підпорядкування,
розташованих на території України, є
державною власністю.

Згідно ст. 4 Закону України № 1540-XII
рішення державних органів, органів
громадських, політичних,
кооперативних, інших організацій і
підприємств, посадових осіб, а також
договори та інші угоди, прийняті чи
здійсненні на основі законодавства
СРСР щодо зміни власника і форм
власності, а також створення
акціонерних та спільних підприємств за
участю органів влади та управління
СРСР після прийняття постанови
Верховної Ради України від 24 серпня 1991
року «Про проголошення не незалежності
України» без узгодження з відповідними
органами управління, визначеними
Кабінетом Міністрів України,
вважаються недійсними.

Постановою Верховної ради України «Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР» від
04.02.1994 року №3943-XII встановлено, що
тимчасово, до законодавчого визначення
суб'єктів права власності майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташованого на території України,
зазначене майно є загальнодержавною
власністю.

Кабінету Міністрів України до 1 березня
1994 року доручено у встановленому
порядку визначити органи управління
зазначеним майном, що тимчасово
виконуватимуть ці функції до
законодавчого визначення
правонаступників вищезгаданого майна.

На виконання зазначеної постанови,
Кабінетом Міністрів України було
прийнято постанову «Про визначення
органів управління майном
загальносоюзних громадських
організацій колишньою Союзу РСР» від
13.01.1995 року №18, згідно якої на
Міністерство оборони України
покладено повноваження органу
управління майном підприємств,
організацій та об'єктів колишнього
Військово-мисливського товариства
Збройних Сил СРСР, зокрема: 7
мисливських господарств, 7 будинків
мисливця-рибалки, туристична база, 3
магазини, 3 стрілецькі стенди
військово-мисливського товариства
Одеського військового округу.

З метою реалізації постанови Верховної
ради України «Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР» та
постанови Кабінету Міністрів України
«Про визначення органів управління
майном загальносоюзних громадських
організацій колишньою Союзу РСР»
відповідними структурними
підрозділами Міністерства оборони
України, на які покладено обов'язки
обліку, розподілу і закріплення
об'єктів нерухомості за військовими
частинами (установами, організаціями)
Збройних Сил України, було видано низку
керівних документів.

Так, начальником розквартирування
військ і капітального будівництва
Збройних Сил України - начальником
головного Управління розквартирування
військ і капітального будівництва
Міністерства оборони України видано
розпорядження № 12р від 25.10.2000 року щодо
проведення інвентаризації та прийому
майна товариств військових мисливців
та рибалок.

Начальником Головного
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України видано
наказ «Про проведення інвентаризації
та прийому майна товариств військових
мисливців та рибалок» від 31.10.2000 року №
137.

Згідно інформації Південно-Східного
територіального
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України на
підставі вищезазначених розпорядчих
документів, у Міністерстві оборони
України було проведено спробу
інвентаризації майна товариств
військових мисливців та рибалок,
розташованого на території Південного
оперативного командування, однак
Південною регіональною організацією
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України було
відмовлено у складанні та підписанні
актів прийому-передачі майна до
квартирно-експлуатаційних органів
Міністерства оборони України (т. 2 а.с.
153; 154-156; 157-158).

У квітні 2001 року заступник
Генерального прокурора України
звернувся до господарського суду м.
Києва в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України з позовом
про зобов'язання Товариства військових
мисливців та рибалок Збройних Сил
України разом з фахівцями Міністерства
оборони України, на підставі постанови
Кабінету Міністрів України від 18.04.1995
року № 18 «Про визначення органів
управління майном загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу PCP», провести інвентаризацію
майна, а саме: виробничого
мисливсько-риболовецького об'єднання,
16 мисливських та 2 риболовецьких
господарств, 3 будинків
мисливця-рибалки, 3 магазинів, 2
стрілецьких стендів
військово-мисливського товариства
Київського військового округу; 14
мисливських господарств, будинку
мисливця-рибалки, магазину, 5
стрілецьких стендів
військово-мисливського товариства
Прикарпатського військового округу; 7
мисливських господарств, 7 будинків
мисливця-рибалки, туристичної бази, 3
магазинів, 3 стрілецьких стендів
військово-мисливського товариства
Одеського військового округу, оцінити
його та передати до Міністерства
оборони України.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 05.12.2002 року у справі № 18/375, яке
набрало законної сили 13.01.2003 року,
зазначений позов було задоволено у
повному обсязі, зокрема, зобов'язано
Товариство військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України разом з
фахівцями Міністерства оборони
України здійснити інвентаризацію
вказаного державного майна та
повернути його з чужого незаконною
володіння на користь Міністерства
оборони України (т. 3 а.с. 16-19).

Вказане рішення господарського суду м.
Києва було залишено в силі постановою
Верховного Суду України від 18.11.2003 року
з посиланням на те, що чинним
законодавством України саме на
Міністерство оборони України
тимчасово, до законодавчого визначення
суб'єктів права власності майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
покладено повноваження органу
управління майном Товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України (т. 3 а.с. 59-62).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що на час прийняття
Овідіопольською РДА спірного
розпорядження № 126 від 26.02.2003 року про
визнання права власності на будівлі та
споруди стрілецького стенду за
Південною регіональною організацією
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України,
зазначені об'єкти нерухомості
відносились до державної власності та
мали бути передані на баланс органів
Міністерства оборони України як органу
управління цим майном та поставлені на
облік квартирно-експлуатаційних
органів Міністерства.

При цьому, розподільчий акт від 03.02.1994
року про перехід майна та фінансових
ресурсів (прав та обов'язків)
Військово-мисливського товариства
Збройних Сил СРСР до Товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних сил України та рішення
конференції військово-мисливської
організації Одеського військового
округу від 19.01.1993 року щодо створення у
складі Товариства військових
мисливців та рибалок Збройних сил
України Південної регіональної
організації товариства військових
мисливців та рибалок Збройних Сил
України з передачею їй у власність
майна, що знаходиться на відповідній
території, з урахуванням положень ст. 4
Закону України «Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, що розташовані на
території України», на думку суду, не
можуть підтверджувати того, що
Південна регіональна організація
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України є
власником спірного майна стрілецького
стенду.

Зважаючи на те, що зазначені обставини
не були враховані Овідіопольською РДА
при прийнятті розпорядження № 126 від
26.02.2003 року про визнання права
власності на будівлі та споруди
стрілецького стенду за Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України, суд вважає, що
зазначене рішення було прийнято
відповідачем необґрунтовано, тобто без
врахування всіх обставин, що мають
суттєве значення для його прийняття, не
на підставі, не у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Посилання Овідіопольскої РДА та
представників громадської організацію
«Військово-мисливське товариство
«Південь», ТОВ «Спортінг» в
обґрунтування правомірності
зазначеного розпорядження лише на
наявність у районної державної
адміністрації відповідно до
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Мінісерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5 (яке діяло на час виникнення
спірних правовідносин) повноважень
щодо надання у власність об'єктів
нерухомого майна юридичним та фізичним
особам, суд до уваги не приймає з огляду
на наступне.

Відповідно до п. 8.1 зазначеного
Тимчасового положення № 7/5 (в редакції
чинній на момент прийняття
оскаржуваного розпорядження)
оформлення права власності на нерухоме
майно проводиться з видачею свідоцтва
про право власності за заявою про
оформлення права власності на нерухоме
майно місцевими органами виконавчої
влади, зокрема, фізичним особам та
юридичним особам на новозбудовані,
перебудовані або реконструйовані
об'єкти нерухомого майна за наявності
акта про право власності на землю або
рішення про відведення земельної
ділянки для цієї мети та за наявності
акта комісії про прийняття об'єкта і
введення його в експлуатацію.

Як було зазначено під час судового
розгляду справи представником
Міністерства оборони України будівлі
та споруди стрілецького стенду,
розташованого за адресою: Одеська
область, Овідіопольський район, с. Нова
Долина були побудовані ще за
радянських часів за рахунок коштів
Військово-мисливського товариства
ОдВО та Військово-мисливського
товариства Міністерства оборони СССР,
будь-яких капітальних перебудов та
добудов Південною регіональною
організацією товариства військових
мисливців та рибалок Збройних Сил
України не здійснювалось, а тому
зазначені будівлі та споруди
стрілецького стенду відносяться до
державної власності та будь-яких
правових підстав для визнання права
власності на них за Південною
регіональною організацією товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України у Овідіопольської
РДА не було.

Зазначені представником Міністерства
оборони України обставини
підтверджуються довідкою Південної
регіональної організації товариства
військових мисливців та рибалок
Збройних Сил України та технічним
паспортом Овідіопольського РБТІ, з
яких вбачається, що спірні будівлі та
споруди стрілецького стенду були
побудовані у 1970-1986 роках (т.1 а.с. 187, т. 2
а.с. 92-97).

Будь-яких доказів на спростування цих
обставин, або на підтвердження того, що
Південною регіональною організацією
товариства військових мисливців та
рибалок Збройних Сил України
здійснювалась перебудова, добудова чи
реконструкція будівель та споруд
стрілецького стенду, представником ГО
«ВМТ «Південь» до суду надано не було.

Крім того, як вбачається з відповіді
Овідіопольської РДА, таких документів
не надавалось і відповідачу для
прийняття ним спірного розпорядження
№126 від 26.02.2003 року (т. 1 а.с. 95-101; т. 2 а.с. 70;
177-178).

При прийнятті рішення суд також не
приймає до уваги посилання відповідача
та представників третіх осіб на
стороні Овідіопольської РДА, на
преюдиціальність рішень судів
цивільної юрисдикції (рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 27.07.2004 року, ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
02.06.2005 року у справі №2-94/2004 (т.2 а.с. 49-56),
господарського суду Одеської області
від 21.10.2013 року у справі №916/2164/13 (т.2 а.с.
98-102, т.3 а.с. 10-12), для рішення Одеського
окружного адміністративного суду у
справі №1570/6441/2012, оскільки зазначеними
судовими рішеннями не вирішувався
адміністративно-правовий спір про
відповідність спірного розпорядження
Овідопольської РДА вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Відповідно до ст.
86 КАС України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин, оцінюючи у
сукупності досліджені докази, суд
дійшов висновку, що розпорядження
Овідідопольської районної державної
адміністрації Одеської області №126 від
26.02.2003 року «Про визнання права
власності на будівлі та споруди
стрілецького стенду» було прийнято
відповідачем незаконно, тобто не на
підставі, не в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; необґрунтовано,
тобто без урахування суттєвих
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, а тому позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по
визнанню протиправними дій
відповідача з прийняття розпорядження
№126 від 26.02.2003 року та його скасування,
підлягають задоволенню шляхом
визнання протиправним та скасування
цього рішення Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 5, 7-14, 69-71, 76, 79, 86, 122, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивачів - Міністерство
оборони України, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -
громадська організація
«Військово-мисливське товариство
«Південь», товариство з обмеженою
відповідальністю «Спортінг», за участю
військової прокуратури Одеського
гарнізону, про визнання дій
неправомірними та скасування
розпорядження - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Овідідопольської
районної державної адміністрації
Одеської області №126 від 26.02.2003 року
«Про визнання права власності на
будівлі та споруди стрілецького
стенду».

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 03 листопада 2014 року.

Суддя
Білостоцький О.В.