Справа № 804/13074/13-а
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2014 рокусправа № 2а/0470/1428/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_1, Державної
судової адміністрації України,
Міністерства фінансів України на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року у справі №804/13074/13-а за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Міністерства фінансів України,
Державного казначейства України,
Державної судової адміністрації
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації
в Дніпропетровській
області про визнання протиправними
дій, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2011, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив визнати протиправними дії
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Дніпропетровській області щодо
неповного забезпечення фінансування
суддів та не в повному обсязі
нарахування заробітної плати судді та
щомісячного грошового утримання за
період з 1 січня 2006 року по грудень 2010
року, виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати - 332 грн., та про
стягнення з Міністерства фінансів
України, шляхом списання коштів із
розрахункового рахунку Державного
казначейства України на його користь
не нарахованої та невиплаченої
заробітної плати, невиплаченого
щомісячного грошового утримання,
частину не сплаченого посадового
окладу та одноразових премій за період
з січня 2006 року по грудень 2010 року в
загальній сумі 538 483 грн. 48 коп..

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволені частково. Визнано
протиправними дії Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації України,
територіального управління Державної
судової адміністрації в
Дніпропетровській області щодо
неповного забезпечення фінансування
судді та не в повному обсязі
нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за
період з 19 серпня 2009 року по грудень 2010
року. Зобов'язано Територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Дніпропетровській
області провести перерахунок
заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до
ст. 44 Закону України «Про статус
суддів» та постанови Кабінету
Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року, а
саме з послідовним збільшенням
посадового окладу судді та інших
складових заробітної плати з
урахуванням розміру мінімальної
заробітної плати відповідно до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» за
період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2010
року. Стягнено з Міністерства фінансів
України шляхом списання коштів із
розрахункового рахунку Державного
казначейства України на користь
позивача суму ненарахованої та
невиплаченої заробітної плати за
період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня 2010
року відповідно до перерахунку,
проведеного Територіальним
управлінням Державної судової
адміністрації в Дніпропетровській
області.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Позивач не погодився із
постановою суду першої інстанції в
частині щодо відмови у задоволенні
позовних вимог та подав апеляційну
скаргу. В скарзі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, позивач просить
скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року та прийняти нову, якою позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач
підтримав вимоги апеляційної скарги,
та на обґрунтування її вимог зазначив,
що суд першої інстанції при вирішенні
позовних вимог не повинен був
керуватися підзаконними актами,
положення яких на думку позивача
суперечать нормам Закону України «Про
статус суддів» та Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», Закону
України «Про оплату праці». Крім того,
позивач вважає, що судом не було
розглянуто та вирішено його вимоги про
стягнення недоплачених сум при наданні
чергових відпусток та премій.

Державна судова адміністрація
України і Міністерство фінансів
України також не погодились із
постановою суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог
позивача і подали апеляційні скарги, в
яких просять скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду 24 грудня 2013
року та прийняти нову про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у
повному обсязі. На обґрунтування вимог
посилались на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

В судове засідання апеляційної
інстанції представники Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, не з'явилися, про
дату, час та місце розгляду апеляційних
скарг повідомлялися належним чином.

Позивач під час перегляду справи
судом апеляційної інстанції зазначив,
що з доводами, викладеними в
апеляційних скаргах відповідачів, не
погоджується і просить залишити
постанову суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог без
змін.

Представник Державної судової
адміністрації України та
Територіального управління Державної
судової адміністрації в
Дніпропетровській області у судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги позивача заперечував, та
підтримав доводи викладені в скарзі
відповідачів. Просив скасувати рішення
суду першої інстанції, та прийняти нове
рішення про відмову позивачу в
задоволенні його позовних вимог.

На підставі та за правилами
статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційні скарги сторін
слід задовольнити частково з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
спірні правовідносини виникли з
приводу нарахування та виплати
позивачу в період з січня 2006 р. по
грудень 2010р. заробітної плати та
щомісячного грошового утримання під
час перебування ним на посаді голови
суду Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська. Починаючи з січня
2006р. та за весь спірний період, позивачу
нараховувалась та виплачувалась
заробітна плата, за розрахованим
посадовим окладом 2988грн, виходячи із
розміру мінімальної заробітної плати
332 грн., без урахування підвищення
мінімальної заробітної плати на
підставі законів України про Державний
бюджет України на 2006-2010 роки.

Питанням даного спору є
правомірність дій відповідачів щодо не
проведення перерахунку посадового
окладу позивача у разі зміни розміру
мінімальної заробітної плати, що
потягло за собою невірне нарахування
та виплату заробітної плати,
преміювань, розрахунків виплат при
наданні чергових відпусток та виплат
щомісячного грошового утримання.

Як вірно зазначив суд першої
інстанції, статус суддів з метою
забезпечення належних умов для
здійснення правосуддя, дотримання
Конституції і законів України, охорони
прав і свобод громадян, в тому числі їх
матеріальне і побутове забезпечення,
під час виникнення та існування
спірних правовідносин визначає Закон
України «Про статус суддів» від 15.12.92
№2862-ХІІ (далі - Закону №2862). Згідно зі
ст.4 Закону №2862 трудові відносини
суддів (крім суддів військових судів),
не врегульовані цим Законом,
визначаються законодавством України
про працю. Питання щодо строків
звернення до суду судді з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати вказаним законом не
врегульовано. За приписами ст.233 КЗпП у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Наведеним положенням КЗпП
Конституційним Судом України в рішенні
від 15.10.13 №8-рп/2013 надано офіційне
тлумачення, згідно з яким у разі
порушення роботодавцем законодавства
про оплату праці не обмежується
будь-яким строком звернення працівника
до суду з позовом про стягнення
заробітної плати, що йому
належить,тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, незалежно від того, чи
було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат.

Згідно зі ст.69 Закону України «Про
Конституційний Суд України» рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Відповідно до ст.44 Закону № 2862
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.

На підставі викладеного,
враховуючи приписи ч.1 ст.99 КАС України,
за якими адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що звернення позивача до суду
з позовом про стягнення заробітного
плати та її складових за період з 01.01.06
по 31.12.10 не обмежується будь-яким
строком.

Відповідно до статті 44 Закону
України "Про статус суддів" від 15.12.1992р.
№ 2862-ХІІ (в редакції, що діяла станом на
1 січня 2006 року) заробітна плата суддів
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок. Розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя, та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці Голови,
першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України" від 30.06.2005р. № 514 встановлено,
що з 1 червня 2005 року посадовий оклад
Голови Верховного Суду України
становить 15 розмірів мінімальної
заробітної плати, а тому посадовий
оклад суддів не може бути нижче 7,5
розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці суддів" від
03.09.2005р. №865, яка набрала законної сили з
1 січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано, виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Відповідно до додатку 6 постанови
Кабінету Міністрів України 03.09.2005р. №865
посадовий оклад суддів місцевих
загальних судів становить 7,5 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 31.12.2005р. № 1310 доповнено
постанову Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005р. № 865 пунктом 4-1, відповідно
до положень якого розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України "Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів" від 21.12.2005р. № 1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від
31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 03.09.2005р. № 865.

Відповідно до частини 4 статті 44
Закону України "Про статус суддів",
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, суддям виплачується
щомісячна надбавка за вислугу років у
розмірах: при стажі роботи понад 3 роки -
10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007р.
№107-VІ змінено порядок нарахування
надбавки за вислугу років та
встановлено, що вказана надбавка
розраховується у тих же відсотках,
проте не від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи, а від
посадового окладу з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення
підпункту "б" підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції частково задовольнив вимоги
позивача.

Проте, з такими висновками суду
першої інстанції не можна погодитись з
огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці суддів" від
03.09.2005р. №865, яка набрала чинності з 1
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21.12.2005р. №
1243 встановлено, що для вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів, розміри посадових окладів яких
визначаються залежно від кількості
розмірів мінімальної заробітної плати,
зокрема, згідно з постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 31.12.2005р. № 1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р.
№ 865 доповнено пунктом 4-1, відповідно до
положень якого розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року
визнано протиправним та скасовано
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від 03.09.2005р. №
865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 03.09.2005р. № 865 залишено без
змін.

Постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року скасовано, у
задоволенні позову про визнання
незаконними та скасування постанови
Кабінету Міністрів України "Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів" від 21.12.2005р. № 1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункту 4 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005р. №865" від
31.12.2005р. №1310 та пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 03.09.2005р. № 865 відмовлено.

Відповідно до положень частини 5
статті 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

За правилами частини 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі, а
також для всіх органів, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб, інших фізичних осіб і
підлягає виконанню на всій території
України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була обов'язковою з
03.12.2007р. (дати набрання нею законної
сили) до 01.01.2012р. (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року - з
19.08.2009р. (дати набрання нею законної
сили) до 13.04.2011р., дати її скасування
постановою Вищого адміністративного
суду України.

Проте, постанова Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року не може бути підставою для
задоволення позовних вимог, оскільки
нею визнано протиправним та скасовано
лише пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
від 03.09.2005р. №865, відповідно до положень
якого розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України "Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21.12.2005р.
№1243, якою встановлено, що для вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005р. №865 та іншими
нормативно-правовими актами, розміри
посадових окладів встановлюються
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 332 гривні і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться.

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року
постанова Кабінету Міністрів України
від 21.12.2005р. №1243 незаконною та нечинною
не визнавалась, а тому підлягала
виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
від 03.09.2005р. № 865, постанова Кабінету
Міністрів України від 21.12.2005р. №1243 та
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України "Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р.
№ 865" від 31.12.2005р. №1310 були визнані
незаконними постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року).

Обов'язковому виконанню підлягає
рішення суду, резолютивна частина
якого ухвалена відповідно до вимог
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

У резолютивній частині постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України "Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21.12.2005р.
№1243 в частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4
постанови Кабінету Міністрів України
"Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р.
№ 865" від 31.12.2005р. №1310 та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
"Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів" від 03.09.2005р. №
865. Рішення про визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2
частини 1 статті 168 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову у випадку, якщо
суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Отже, зазначені положення
постанов Кабінету Міністрів України,
були визнані судом незаконними, а
нечинними не визнавались і тому
підлягали виконанню.

Статтею 44 Закону України "Про
статус суддів" від 15 грудня 1992 року №
2862-XII в редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин, було
встановлено, що заробітна плата суддів
складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи,
надбавок за вислугу років та інших
надбавок. Розміри посадових окладів
суддів встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя. Частина 4 зазначеної правової
норми встановлювала розміри
щомісячної надбавки за вислугу років,
яка підлягала виплаті суддям.

Розміри посадових окладів, премій
встановлювались Кабінетом Міністрів
України, розміри надбавок за
кваліфікаційні класи суддів та інших
надбавок у різні періоди визначались
указами Президента України та (або)
постановами Кабінету Міністрів
України.

При цьому, відповідно до положень
статті 13 Закону України "Про оплату
праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР
оплата праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі законодавчих
та інших нормативних актів України,
генеральної, галузевих, регіональних
угод, колективних договорів у межах
бюджетних асигнувань та інших
позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом.

Статтею 51 Бюджетного кодексу
України встановлено, що відповідно до
затвердженого бюджетного розпису
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів. Затвердження,
а також коригування протягом
бюджетного року кошторисів бюджетних
установ здійснюється розпорядниками
коштів відповідно до затвердженого
бюджетного розпису Державного бюджету
України.

Розпорядники бюджетних коштів
несуть відповідальність за управління
бюджетними асигнуваннями і здійснення
контролю за виконанням процедур та
вимог, встановлених цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
провадять видатки тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті
фізичними та юридичними особами за
коштами Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених цим Кодексом та законом
про Державний бюджет України, не
вважаються бюджетними зобов'язаннями.
Витрати Державного бюджету на покриття
таких зобов'язань не можуть
здійснюватися.

Таким чином, Кабінет Міністрів
України при визначенні розміру
заробітної плати працівників
бюджетних установ, у тому числі і
суддів, повинен виходити з обсягів
витрат на оплату праці, затверджених
Державним бюджетом України на
відповідний рік.

Встановивши сталу величину
посадових окладів суддів, Кабінет
Міністрів України регулював розмір
заробітної плати суддів у спірний
період за рахунок розміру премій та
інших доплат у межах визначених
Державним бюджетом України обсягів.

Враховуючи викладене, вимоги
позивача про перерахунок заробітної
плати з огляду на постанови
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року та постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року
задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 4 статті 44
Закону України "Про статус суддів",
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, суддям виплачується
щомісячна надбавка за вислугу років у
розмірах: при стажі роботи понад 3 роки -
10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10
років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років
- 30, понад 25 років - 40 відсотків від
загальної суми щомісячного заробітку з
урахуванням доплати за кваліфікаційні
класи.

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61
розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року № 107-VІ змінено порядок
нарахування надбавки за вислугу років
та встановлено, що вказана надбавка
розраховується у тих же відсотках,
проте не від загальної суми
щомісячного заробітку з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи, а від
посадового окладу з урахуванням
доплати за кваліфікаційні класи.

Відповідно до пункту 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 16 січня
2008 року № 19, якою затверджено зміни, що
вносяться до постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865, зазначену постанову було
доповнено пунктом 2-2 такого змісту:
"Суддям щомісяця виплачується надбавка
за вислугу років у відсотках від
посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас в
таких розмірах: при стажі роботи понад
три роки - 10 відсотків, понад п'ять років
- 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25,
понад 20 років - 30, понад 25 років - 40
відсотків".

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008
положення підпункту "б" підпункту 2
пункту 61 розділу ІІ Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

За правилами частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи викладене, перевагу
мають положення частини четвертої
статті 44 Закону України "Про статус
суддів", чинного на час виникнення
спірних правовідносин, над нормами
постанов Кабінету Міністрів України в
частині визначення бази обчислення
надбавки за вислугу років.

Відповідно до підпункту1 пункту 2
розділу XII "Прикінцеві положення"
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI 9 в
редакції Закону України від 23 грудня 2010
року №2856- VI) визнано таким, що втратив
чинність Закон України "Про статус
суддів", крім статті 43, частин п'ятої -
тринадцятої статті 44, які втрачають
чинність з 1 січня 2011 року, та частин
першої-четвертої статті 44, які
втрачають чинність з 1 січня 2012 року.

Зазначена позиція узгоджується з
позицією Верховного суду України,
викладеною у постанові від 17 червня
2014р. у справі №21-91а14, прийнятій за
наслідками перегляду постанови Вищого
адміністративного суду України від 27
листопада 2013р. у адміністративній
справі № К-36411/10.

Враховуючи викладене,
перерахунок надбавки за вислугу років
позивачеві має бути здійснений з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2010 року
(враховуючи дату відставки позивача).

Крім того, підлягає перерахунку
та виплаті розмір довічного грошового
утримання позивача за період з 22травня
2008р. по 31 грудня 2010р., з урахуванням
перерахованої надбавки за вислугу
років у відповідності з положеннями
частини четвертої статті 44 Закону
України "Про статус суддів" у редакції,
чинній на час існування спірних
правовідносин.

Повно з'ясувавши фактичні
обставини справи та застосовуючи
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд першої інстанції
дав неправильну правову оцінку
обставинам у справі та допустив
неправильне застосування норм
матеріального права.

За таких обставин судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового судового рішення - про часткове
задоволення позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202,205,207
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1,
Міністерства фінансів України та
Державної судової адміністрації
України задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року у справі №804/13074/13а. -
скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов'язати Територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Дніпропетровській
області провести перерахунок і виплату
ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у
відповідності з положеннями частини
четвертої статті 44 Закону України "Про
статус суддів" у редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2010 року.

Зобов'язати Територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Дніпропетровській
області провести перерахунок і виплату
довічного грошового утримання за
період з 22травня 2008р. по 31 грудня 2010р.
ОСОБА_1, з урахуванням перерахованої
надбавки за вислугу років у
відповідності з положеннями частини
четвертої статті 44 Закону України "Про
статус суддів" у редакції, чинній на час
існування спірних правовідносин.

У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови
виготовлено 23.09.2014р..

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
Л.М. Нагорна