Справа № 822/3280/14
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3280/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
А.М.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

28 жовтня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Граб Л.С.

за участю секретаря судового
засідання: Майданюк Я.Л.

за участю представників сторін:

представника позивача: Конуся О.М.,

представника відповідача: Ковальчука
П.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
дочірнього підприємства
"Старокостянтинівський молочний завод"
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом дочірнього підприємства
"Старокостянтинівський молочний завод"
до Житомирської митниці Міндоходів про
визнання протиправними, скасування
рішення та картки відмови ,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2014 року дочірнє підприємство
"Старокостянтинівський молочний завод"
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Житомирської митниці Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів №101060000/2014/300069/1 від
06.02.2014 року та картки відмови в митному
оформленні №101060000/2014/00080 від 06.02.2014 року.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Так, Хмельницьким окружним
адміністративним судом встановлено, що
18 грудня 2013 року між дочірнім
підприємством "Старокостянтинівський
молочний завод" (Покупець) та Компанією
DKM Deutsches Milchkontor GmbH (Продавець) укладено
контракт №1812/13, за яким продавець
зобов'язується продати, а покупець
купити на умовах поставки DAP - згідно з
правилами тлумачення торгових
термінів Інкотермс - 2010 молочні сухі
продукти. Асортимент, кількість та ціна
вказуються у додатках до даного
контракту.

06 лютого 2014 року підприємством до
митного органу подано митну декларацію
№1060000/2014/001355 на митне оформлення партії
товару - молоко суху знежирене.

До декларації на підтвердження митної
вартості товарів подані наступні
документи: контракт №1812/13 від 18.12.2013
року, додаток №1 від 18.12.2013 року до
контракту №1812/13 від 18.12.2013 року, рахунок
- фактуру (інвойс), банківські платіжні
документи на оплату товару,
транспортні документи.

За результатами здійснення аналізу
супровідних документів поданих разом з
митною декларацією Житомирською
митницею 06.02.2014 року винесено рішення
про коригування митної вартості товару
№101060000/2014/300069/1 та видано картку відмови
в митному оформленні від 06.02.2014 року
№101060000/2014/00080.

Згідно з рішенням митна вартість
товару не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
оскільки документи, зазначені у
частині 2 статті 53 МК України, містять
розбіжності (в платіжному дорученні № 6
від 27.01.2014 року зазначені тільки
реквізити зовнішньоекономічного
контракту, що не дає змоги в повній мірі
ідентифікувати цю оплату за дану
партію товару), а також в зв'язку з
неподанням декларантом на письмову
вимогу органу доходів та зборів
відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України
додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

За інформацією, яка наявна у митного
органу доходів та зборів, вартість
схожих товарів є вищою у порівнянні з
митною вартістю оцінюваних товарів.

Проведено процедуру консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору другорядних
методів визначення митної вартості
товарів відповідно до вимог статей 59-64
Митного кодексу України. За
результатами проведеної консультації
встановлено, що методи 2а і 2б не можуть
бути застосовані у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні (аналогічні)
товари, методи 2в і 2г - в зв'язку з
відсутністю основи для віднімання та
додавання вартості. Митна вартість
визначена за резервним методом, яка
ґрунтується на раніше визнаних
(визначених) органом доходів та зборів
митних вартостях: на основі МД №
806020001/2014/300067 від 14.01.2014 року, з
урахуванням коригувань на обсяг партії
товарів, умови поставки, комерційні
умови тощо, що відповідає принципам і
критеріям, визначеним Угодою про
застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.
Джерело інформації інформація цінової
бази ЄАІС щодо товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Не погодившись з рішенням про
коригування митної вартості товарів
№101060000/2014/300069/1 від 06.02.2014 року та
карткою відмови в митному оформленні
№101060000/2014/00080 від 06.02.2014 року, позивач
звернувся з адміністративним позовом
до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що з
платіжного доручення, копія якого
наявна в матеріалах справи, не можна
ідентифікувати, щодо якої саме
поставки товару було здійснено оплату.
На вимогу митного органу додаткові
документи, які підтверджують числові
значення складової митної вартості
заявленого товару, позивач не надав.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції по
суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи: 1) договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

В рішенні про коригування митної
вартості товарів зазначено, що
документи визначені у п.2 ст.53 МК
України містять розбіжності (в
платіжному дорученні №6 від 27.01.2014 року
зазначені тільки реквізити
зовнішньоекономічного контракту, що не
дає змогу в повній мірі ідентифікувати
цю оплату за дану партію товару), а
також в зв'язку з неподанням
декларантом на письмову вимогу органу
доходів та зборів відповідно до ч. 3 ст.
53 МК України додаткових документів, що
підтверджують заявлену митну вартість
товару: виписку з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару; копію
митної декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Суд зазначає, що митниця має
повноваження витребовувати додаткові
документи для перевірки правильності
визначення митної вартості товару,
однак такі повноваження мають бути
реалізовані лише за наявності
обґрунтованих підстав для сумніву в
правильності митної оцінки товару, що
переміщується через митний кордон
України.

Так, під час митного контролю у
відповідача виникли сумніви щодо
вартості імпортованого товару, а саме:
з платіжного доручення, наданого в
супровідних документах до митної
декларації, не можливо ідентифікувати
в повній мірі оплату щодо кожної
окремої партії товару, відповідно до
реквізитів зазначеного
зовнішньоекономічного контракту і
цього платіжного доручення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
обґрунтованість таких сумнівів
митного органу.

Ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України
встановлено обов'язок декларанта
надати на вимогу органу доходів і
зборів додаткові документи у разі, якщо
подані для митного оформлення
документи містять розбіжності,
зокрема, щодо ціни, що була фактично
сплачена за товар.

З матеріалів справи судом встановлено,
що до митної декларації позивачем було
додано, зокрема, платіжне доручення №6
від 27.01.2014 року та інвойс №6490696 від
29.01.2014 року (графа 44 митної декларації
1060000/2014/001355 (а. с. 14)). При цьому, інвойс
(рахунок-фактура) був виписаний пізніше
(29.01.2014 року), ніж проведена відповідно
до платіжного доручення оплата (27.01.2014
року).

З самого платіжного доручення, копія
якого міститься в матеріалах справи,
неможливо встановити щодо якої саме
поставки товару було здійснено оплату.
Так, в графі "Призначення платежу"
платіжного доручення №6 від 27.01.2014 року
вказано номер зовнішньоекономічного
контракту. В свою чергу, в п. 1 Додатку №1
до зовнішньоекономічного контракту
№1812/13 від 18 грудня 2013 року зазначено
загальну вагу та вартість усіх партій
товару. Таким чином, інформація, що
міститься у платіжному дорученні №6
від 27.01.2014 року не дає можливості
встановити ціну, що була фактична
сплачена за товар, що поставлявся
відповідно до інвойсу №6490696 від 29.01.2014
року.

Внаслідок викладеного, колегія суддів
вважає, що митним органом було
правомірно запропоновано декларанту
надати додаткові документи, оскільки
надані документи містили розбіжності,
а саме: не давали можливості
ідентифікувати партію товару, за яку
було сплачено кошти відповідно до
платіжного доручення №6 від 27.01.2014 року.

Як встановлено судом першої інстанції
з матеріалів справи та пояснень
представника позивача, декларантом не
були надані додаткові документи, які
підтверджують числові значення
складової митної вартості товару.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного
кодексу України орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари;

Оскільки декларантом не було виконано
вимоги щодо надання додаткових
документів, відповідач обґрунтовано
прийняв оскаржуване рішення та картку
відмови в митному оформленні.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо відмови в
задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу дочірнього
підприємства "Старокостянтинівський
молочний завод" залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 09
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
04 листопада 2014 року .

Головуючий
Сапальова Т.В.

Судді
Боровицький О. А.

Граб Л.С.