Справа № 813/3937/14
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3937/14
Львівський окружний адміністративний
суду в складі:
головуючого - судді:
за участю секретаря судового засідання
представника позивача
Синявської-Чаус О.О.
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Львівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦВГ Україна», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Львівський обласний центр зайнятості
про стягнення коштів,-
Львівське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до Львівського окружного
адміністративного суду із позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЦВГ Україна» про
стягнення коштів в сумі 67 672,20 грн., у
адміністративно-господарських санкцій
- 66 965,00 грн. та пені - 707,20 грн. за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно із ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів та
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у
встановленому чинним законодавством
порядку. Відповідачем не виконано
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2013 році у
кількості 2 особи. У зв'язку з цим, до
адміністративно-господарські санкції
в сумі 66 965,00 грн. Оскільки ТзОВ «ЦВГ
Україна» у терміни встановлені чинним
законодавством не сплатило
адміністративно-господарських
санкцій, то позивачем нарахована пеня в
Ухвалою судового засідання 11.09.2014 року
із занесенням секретарем судового
засідання у журнал судового засідання,
з ініціативи суду в порядку ч. 2 ст. 53 КАС
України залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Львівський обласний
В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги з
мотивів, вказаних у позовній заяві,
просила позов задовольнити.
Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечив з підстав викладених у
письмовому запереченні на позовну
заяву. Зазначив, що чинне законодавство
передбачає обов'язок для роботодавця
щодо створення робочих місць для
інвалідів, при цьому, не зобов'язує
підприємство знаходити та
працевлаштовувати інвалідів.
Відповідачем вчинено усі необхідні
дії, передбачені законодавством по
працевлаштуванню інвалідів, а саме:
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та
повідомлення Львівського обласного
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів. А відтак,
позивачем було безпідставно
адміністративно-господарські санкції
Представник третьої особи -
Львівського міського центру
зайнятості у судовому засіданні щодо
задоволення позовних вимог поклалася
на розсуд суду.
Заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, дослідивши
подані документи і матеріали, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 92
Конституції України виключно законами
України визначаються основи
соціального захисту.
Правові засади соціальної
захищеності інвалідів в Україні, що
гарантують їм рівні з усіма іншими
громадянами можливості для участі в
економічній, політичній і соціальній
сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість
інвалідам вести повноцінний спосіб
життя згідно з індивідуальними
здібностями і інтересами, визначаються
Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».
Відповідно до приписів статті 17
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 № 875-XII (надалі - Закон України
№875-XII), з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціальних робочих місць
для працевлаштування інвалідів.
Забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості (стаття 18
Закону України № 875-XII). При цьому,
працевлаштування інвалідів, згідно з
вимогами частини 3 статті 19 Закону
України № 875-XII здійснюється
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, самостійно у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.
Відповідно до положень статті 18
Закону України № 875-XII підприємства,
установи, організації та фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані: виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця; створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
які передбачені чинним законодавством;
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів; звітувати
Фонду соціального захисту інвалідів
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Отже, чинним законодавством з
питань соціальної захищеності
інвалідів в Україні на підприємства
покладено обов'язок щодо створення
визначеної згідно нормативу кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та інформування про
наявність таких вільних робочих місць
уповноважені органи влади.
Відповідно до частини першої
статті 19 Закону України № 875-XII для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Відповідно до змісту частини 5
статті 19 Закону № 875-XII виконанням
нормативу робочих місць вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.
Як вбачається з наявного в
матеріалах справи звіту про зайнятість
і працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ), середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу у відповідача
складає 25 осіб. У зв'язку з цим,
відповідно до статті 19 Закону України
№ 875-XII для відповідача норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів становить 25 місць (І том а.с.7).
Таким чином, відповідач повинен
був працевлаштувати у 2013 році 25 осіб, у
той час як фактично у нього працювало 23
особи, отже відповідачем не виконано
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
Відповідно до наказу
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 № 420 «Про
затвердження форм звітності та
інструкцій щодо їх заповнення» формою
звітності про наявність вакантних
місць на підприємстві є форма №3-ПН
«Звіт про наявність вакансій», яка
подається підприємствами у разі
потреби до державної служби
зайнятості. Згідно з приписами
Інструкції щодо заповнення форм
звітності № 3-ПН, затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.12.2005 № 420, який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
використовується для інформування
населення про наявність вакансій,
сприяння працевлаштуванню громадян,
зареєстрованих у центрах зайнятості як
такі, що шукають роботу, для підбору
персоналу на замовлення роботодавців,
для оцінки поточної потреби в кадрах та
організації професійної підготовки
населення відповідно до потреб ринку
Дослідивши зібрані по справі
докази в їх сукупності за правилами
ст.86 КАС України, суд відзначає, що
відповідач звітував до Львівського
міського центру зайнятості протягом 2013
року за формою 3-ПН та заявляв про
вакансії для інвалідів, що
підтверджується як наданими
відповідачем в ході розгляду справи
копіями таких звітів(І том а.с. 204-210), так
і листом Львівського міського центру
зайнятості від 21.10.14 №13/6468(ІІ том а.с.53).
Разом з тим, зі змісту листа
центру зайнятості від 21.10.14 №13/6468 та
доданих корінців направлень
вбачається, що протягом 2013 року міським
центром зайнятості до підприємства -
відповідача з метою працевлаштування
скеровувалися на заявлені вакансії
інваліди, з яких: 2 працевлаштовано
відповідачем, 13 відмовились від
запропонованої роботи без поважної
причини, 30 відмовлено в
працевлаштуванні (ІІ том а.с.54-55).
Відповідачем в ході розгляду
справи не спростована наведена
інформація міського центру зайнятості
щодо безпідставної відмови 30 особам -
інвалідам у працевлаштуванні, про
поважність таких причин відмови
інвалідам відповідачем не зазначено,
доказів того, що на відповідні вакансії
відповідачем замість направлених
міським центром зайнятості інвалідів
були працевлаштовані саме інваліди
відповідачем не надано.
Суд не бере до уваги пояснення
представника відповідача щодо
неможливості влаштування на наявні
вакантні посади інвалідів скерованих
центром зайнятості з причин
невідповідності робочого місця
«Складач ручним способом» потребам
інвалідів, оскільки згідно п.2 розділу 2
поданого відповідачем положення про
працевлаштування інвалідів на ТзОВ
«ЦВГ Україна», вбачається, що саме для
співробітників інвалідів створюється
нова посада - «Складач ручним способом»
з полегшеними умовами праці.
Крім цього не знайшли свого
підтвердження доводи представника
відповідача щодо неприйняття на роботу
інвалідів скерованих центром
зайнятості з причин наявності
протипоказань за медичним висновком,
оскільки згідно наявних в матеріалах
справи копій довідок до акту огляду
МСЕК не зазначено таких протипоказань
На підставі викладеного суд
зазначає про наявність факту
безпідставної відмови відповідачем у
працевлаштуванні інвалідів,
направлених для роботи центром
зайнятості, що вказує на наявність в
його діях факту порушення ч.3 ст.17, ч.1
ст.18, ч.ч.2, 3, 5 ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», а отже в силу ст.218
Господарського кодексу України
відповідач підлягає притягненню до
відповідальності, передбаченої ч.1 ст.20
Закону №875.
Приписами ст.20 Закону №875 також
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно -
господарських санкцій тягне за
собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на
повну суму недоїмки за весь її строк;
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємст-вами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При
цьому до правовідносин із стягнення
адміністративно - господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України; у разі несплати
адміністративно - господарських
санкцій або пені чи неможливості їх
сплати за рішенням суду їх стягнення в
примусовому порядку може бути
підприємства,установи, організації,
у тому числі підприємства,
організації громадсь-ких
організацій інвалідів, фізичної
особи, яка використовує найману
працю, в порядку, передбаченому
Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69
Кодексу адміні-стративного
судочинства України, є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.
У відповідності до ч. 1, 4 ст. 70
цього Кодексу, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Натомість відповідач докази
сплати боргу у вказаній сумі суду не
Беручи до уваги вищевикладені
положення законодавства та
встановлені по справі обставини, суд
приходить до висновку про задоволення
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати з відповідача не
Керуючись ст.ст.7-14,17,18,49,51,158,160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЦВГ
обласного відділення Фонду
в сумі 67 672 (шістдесять сім тисяч шісот
сімдесять дві) грн. 65 коп.
Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через
Львівський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження
в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Повний текст постанови складено 31
жовтня 2014 року.

Суддя
Костецький Н.В.