Справа № 2а-8627/11/2070
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/20769/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Харківської обласної митниці

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.09.2011

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 20.02.2012

у справі № 2а-8627/11/2070

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислова
асоціація "Агросвіт" (далі - Товариство)

до Харківської обласної митниці

про скасування рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року Товариство звернулося
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, у
якому просило визнати протиправними
податкові повідомлення Харківської
обласної митниці форми «Р» від 14.06.2011 №
63, за яким позивачеві нараховано ввізне
мито у сумі 425 776,36 грн. (у тому числі 340
621,09 грн. за основним платежем та 85155,27
грн. за штрафними санкціями) та
податкове повідомлення від 14.06.211 № 64
про донарахування Товариству ПДВ у
сумі 85 155,28 грн. (у тому числі 68124,22 грн. за
основним платежем та 17031,06 грн. за
штрафними санкціями).

На обґрунтування позову Товариство
зазначило про неправомірність
висновку митного органу про порушення
ним чинного законодавства під час
здійснення митного оформлення
ввезеного зерносушильного обладнання.
На думку позивача, він правильно
визначив код товарної номенклатури
імпортованого товару згідно з УКТЗЕД,
надав усі необхідні документи для
проведення митного оформлення та
встановлення митної вартості, та
виходячи з цього сплатив необхідні
суми ПДВ та ввізного мита, а тому у
відповідача підстав для винесення
оскаржуваних повідомлень-рішень не
було.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.09.2011 позов
задоволено; оспорювані акти
індивідуальної дії скасовано.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2012
зазначене рішення суду першої
інстанції змінено шляхом виключено з
його мотивувальної частини посилання
на відсутність у Харківської обласної
митниці підстав для прийняття
податкових повідомлень про
нарахування податкових зобов'язань у
зв'язку з помилковим визначенням
товарної номенклатури; в іншій частині
постанову Харківського окружного
адміністративного суду залишено без
змін.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, Харківська обласна митниця
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити у позові. Зокрема, на
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що під час митного
оформлення товару позивач невірно
класифікував імпортований товар,
наслідком чого стало заниження митних
платежів.

Перевіривши повноту встановлення
судовими інстанціями фактичних
обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
Товариство подало до Харківської
обласної митниці вантажні митні
декларації від 06.05.2008 № 800000004/8/444304, від
06.05.2008 № 800000004/8/444305, від 29.05.2008 №
800000004/8/445243, від 15.08.2008 № 80000004/8/449094 та від
26.11.2008 № 800000004/8/453842 для митного
оформлення в режимі імпорту
зерносушильного обладнання моделі S90-23
у розібраному стані за кодом
згідно з Українською класифікацією
товарів зовнішньоекономічної
діяльності (далі - УКТ ЗЕД) за ставкою
ввізного мита 0 %.

Зазначені ВМД були подані для контролю
правильності заповнення та повноти
сплати митних зборів і податків
відповідальній посадовій особі
(інспектору) відповідача. Останній
здійснив перевірку факту повноти та
правильності сплати митних зборів і
податків, про що зазначив у кожній ВМД
відповідним штампом «сплачено» та
особистим підписом. Своїм правом на
відмову у митному оформленні товару у
зв'язку з виявленими невідповідностями
(за умови їх наявності) не скористався.

У подальшому Харківська обласна
митниця провела невиїзну
документальну перевірку фактів
митного оформлення Товариством
зазначеного товару за період з 22.03.2008 по
21.03.2011. Результати цієї перевірки
висвітлені в акті від 01.04.2011 №
0014/11/807000000/, в якому зазначено про
невірне визначення позивачем коду
товарної номенклатури спірного
обладнання; з огляду на функціональне
призначення (довготривале зберігання
зерна з функцією підтримки
оптимального режиму зберігання)
вказаний товар необхідно
класифікувати у товарній під категорії
згідно з УКТ ЗЕД за ставкою
ввізного мита 7%.

Наведене, як зазначено в акті
перевірки, свідчить про порушення
Товариством Закону України «Про митний
тариф України» в результаті невірної
класифікації товарів, які імпортуються
в Україну, що, у свою чергу спричинило,
несплату до бюджету належних платежів
і податків у сумі 408 745,31 грн., у тому
числі 340 621,09 грн. ввізного мита та 68124,22
грн. ПДВ.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд
першої інстанції виходив з того, що

митні органи, приймаючи ВМД та
пропускаючи товар на митну територію
України, погодилися з відомостями щодо
коду товарної номенклатури, зазначеної
імпортером. Тому відповідач не мав
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень у зв'язку з
помилковим визначенням коду товарної
номенклатури, зокрема з посиланням на
результати перевірки, проведеної у
подальшому.

Апеляційний суд, у свою чергу,
приймаючи рішення про задоволення
цього позову зазначив, що відповідачем
не подано доказів на підтвердження
належності імпортованого позивачем
обладнання до товарної підкатегорії
. Також суд апеляційної інстанції
послався на пропуск Харківською
обласною митницею 1095-денного строку
давності при нарахуванні податкових
зобов'язань по вантажним митним
деклараціям від 06.05.2008 № 800000004/8/444304, від
06.05.2008 № 800000004/8/444305 та від 29.05.2008 №
800000004/8/445243.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
наведені висновки суду апеляційної
інстанції такими, що цілком
відповідають нормам чинного
законодавства.

Дійсно, пропуск товарів і транспортних
засобів через митний кордон України -
це дозвіл митного органу на
переміщення товарів і транспортних
засобів через митний кордон України з
урахуванням заявленої мети такого
переміщення після проведення митних
процедур (пункт 35 статті 1 Митного
кодексу України, далі - МК).

У пункті 19 статті 1 МК міститься
визначення терміна «митні процедури»,
згідно з яким це операції, пов'язані зі
здійсненням митного контролю за
переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також зі
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Аналіз наведеного визначення дає
підстави вважати, що митні процедури
охоплюють митний контроль, митне
оформлення та справляння податків і
зборів. При цьому виконання митним
органом дій (процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, і мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів, є
митним оформленням.

Митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі МК відповідно до
заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи
(стаття 69 МК).

В силу вимог статті 88 МК на декларанта
покладено обов'язок надати митному
органу передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних процедур.

За змістом пункту 10.3 статті 10 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (чинного на час виникнення
спірних відносин) платники податку, які
імпортують товари (супутні послуги) на
митну територію України для їх
використання або споживання на митній
території України, відповідають за
дотримання правил надання інформації
для розрахунку бази оподаткування
(суми податку, належного до сплати)
митному органу.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» якщо згідно з
нормами цього пункту сума податкового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність та повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми в порядку, встановленому
зазначеним Законом.

Згідно з цим підпунктом контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі,
якщо внаслідок проведення камеральної
перевірки виявляє арифметичні або
методологічні помилки у поданій
платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження
або завищення суми податкового
зобов'язання.

Зі змісту положень наведених норм
вбачається можливість митного
контролю після завершення митного
оформлення за умови обґрунтованої
підозри, що під час пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України було допущено порушення
законодавства України.

Таким чином, якщо митні органи,
приймаючи вантажну митну декларацію,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
товар на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), то в
подальшому вони не мають правових
підстав для прийняття податкових
повідомлень про донарахування
податкових зобов'язань у зв'язку з
виявленням помилки стосовно
декларування товару, за виключенням
випадку коли така помилка була
наслідком протиправних дій імпортера,
зокрема, зазначення у вантажній митній
декларації неповних або недостовірних
відомостей.

Однак у розглядуваному випадку
відповідачем не наведено будь-яких
доводів, що могли б свідчити про
наявність зловживань з боку Товариства
при митному оформленні спірного
товару; в акті перевірки відсутні
посилання на подання позивачем
недостовірних, неточних, неповних
відомостей щодо функціональних
характеристик товару, його опису, які є
визначальними для класифікації товару
згідно з УКТ ЗЕД.

Також відповідачем не доведено
об'єктивної належності спірного
обладнання до товарної підкатегорії
.

Апеляційний суд правильно звернув
увагу й на те, що відповідно до
підпункту 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин) за винятком
випадків, визначених підпунктом 15.1.2
цього пункту, податковий орган має
право самостійно визначити суму
податкових зобов'язань платника
податків у випадках, визначених цим
Законом, не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації,
а у разі, коли така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
податковий орган не визначає суму
податкових зобов'язань, платник
податків вважається вільним від такого
податкового зобов'язання, а спір
стосовно такої декларації не підлягає
розгляду в адміністративному або
судовому порядку.

А відтак у будь-якому разі нарахування
позивачеві податкових зобов'язань за
операціями з імпорту обладнання за ВМД
від 06.05.2008 № 800000004/8/444304, від 06.05.2008 №
800000004/8/444305, від 29.05.2008 № 800000004/8/445243 було
здійснено Харківською обласною
митницею поза межами зазначеного
1095-денного строку, тобто незаконно.

У зв'язку з цим Вищий адміністративний
суд України погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про
необхідність задоволення даного
позову.

Доводи касаційної скарги є
відтворенням правової позиції
відповідача по справі, ці доводи були
розглянуті судами першої та
апеляційної інстанцій по суті та
отримали правильну юридичну оцінку.
Підстави для їх переоцінки у суду
касаційної інстанції відсутні в силу
вимог статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Оскільки усі обставини, що входять до
предмета доказування у справі,
встановлені судами на підставі повного
та всебічного дослідження наявних у
справі доказів, які відповідають
ознакам належності та допустимості,
цим обставинам надана правильна
юридична оцінка, то підстав для
скасування оскаржуваних судових актів
не вбачається.

З огляду на реорганізації відповідача
у справі Вищий адміністративний суд
України вважає за необхідне замінити
Харківську обласну митницю її
правонаступником - Харківською
митницею Міндоходів.

За таких обставин, керуючись статтями
55, 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Замінити Харківську обласну
митницю її правонаступником -
Харківською митницею Міндоходів.

2. Касаційну скаргу Харківської
митниці Міндоходів відхилити, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 20.02.2012 у
справі № 2а-8627/11/2070 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько