Справа № 2а-10311/08/0470
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/20353/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Сватко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Орфей»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
серпня 2009 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 листопада 2012 року

у справі №2-а-10311/08/0470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Орфей»

до Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому поставлено питання про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська від 21.05.2007 року
№/0.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
31.08.2009р., залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2012р., у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
вказуючи на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
позивач звернувся із касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, в якій ставить питання
про скасування рішень судів попередніх
інстанцій та прийняття у справі нового
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, відповідачем була
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка з питань
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування ПДВ ТОВ з ІІ «Орфей» на
рахунок платника у банку за лютий 2007р.,
за результати якої складено акт від
15.05.2007р., в якому, на думку податкового
орану, встановлено порушення позивачем
п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме
позивачем завищена сума бюджетного
відшкодування у лютому 2007р.

На підставі зазначеного акта
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 21.05.2007р.
№/0, яким зменшено позивачу суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 72129,00грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодилась колегія
апеляційного суду, виходив з того, що
відповідно до п.п.7.7.11 п.п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» ТОВ з II «Орфей» як особа, яка
мала обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів) не має
права на отримання бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у лютому 2007р. у розмірі
72129,00грн.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів
попередніх інстанції у зв'язку з
неповним з'ясуванням обставин у справі
з огляду на таке.

Так, під визначенням бюджетне
відшкодування, яке наведене у п.1.8 ст.1
Закону України "Про податок на додану
вартість", слід розуміти суму, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 цього
Закону сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту Закону,
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу з цього податку,
що виник за попередні податкові
періоди (у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 наведеного
Закону якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Не має права на отримання бюджетного
відшкодування особа, яка була
зареєстрована як платник цього податку
менш ніж за 12 календарних місяців до
місяця, за наслідками якого подається
заява про бюджетне відшкодування, та
/або мала обсяги оподатковуваних
операцій за останні 12 календарних
місяців менші, ніж заявлена сума
бюджетного відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів) (п.п.7.7.11
п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість").

За змістом абз.3 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 даного
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Отже, судами попередніх інстанції не
враховано, що зміст абз.3 п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" свідчить про ототожнення
поняття "основні фонди" з поняттям
"основні засоби".

Крім того, як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, господарські
операції з придбання будівель,
розташованих за адресою:
м.Дніпропетровськ, вул.Шевченка, 49,51,
відображені в бухгалтерському обліку
позивача у 2003р. на підставі договору
купівлі-продажу від 30.12.2009р.; 29.08.2003р., а з
2005р. позивач здійснює відображення
витрат на їх реконструкцію (створення
основних фондів (засобів) на рахунку 15
«Капітальні інвестиції».

Таким чином, судами попередніх
інстанції залишилось не з'ясованим чи
сформовано податковий кредит позивача
за лютий 2007р. за рахунок операції з
будівництва (реконструкції) основних
фондів (основних засобів).

Заперечуючи проти позовних вимог,
представник ДПІ стверджував, що
нежитлова будівля позивача, яка
розташована в м.Дніпропетровськ,
вул.Шевченка, 49, 51, не облікована ним на
рахунку 10 «Основні засоби субрахунку 103
«Основні засоби - будівлі, споруди».
Отже, податковий кредит позивача за
лютий 2007р. не було сформовано за
рахунок саме операції з придбання або
спорудження (будівництва) основних
засобів.

Між тим позивач на підтвердження
позовних вимог посилається на лист ДПА
України від 27.01.2010р. №1366/7/07-1417 в якому
надаючи податкове роз'яснення з
питання наявності права у платника
податків на нарахування податкового
кредиту у зв'язку з придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів ДПА зазначає, що використання
поняття «будівництво» наведене у
Положенні (стандарті) бухгалтерського
обліку 18 «Будівельні контракти»,
затверджене наказом Міністерства
фінансів України від 28.04.2001р. №205,
відповідно до якого, будівництво - це
спорудження нового об'єкта,
реконструкція, розширення, добудова,
реставрація і ремонт об'єктів,
виконання монтажних робіт. Тому
будівництво (в тому числі
реконструкція) є процесом, у результаті
якого створюються основні фонди
(засоби). В свою чергу процес створення
основних фондів (засобів) є
незавершеною капітальною інвестицією.

Операції з придбання будівель, а також
операції з реконструкції (створення
основних фондів (засобів)відображені
позивачем в бухгалтерському обліку на
рахунку 15 «Капітальні інвестиції».

Враховуючи, що наведені доводи
позивача та заперечення відповідача
судами попередніх інстанції залишені
поза увагою, колегія суддів дійшла
висновку про неповне встановлення
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. У ст.1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
з ІІ «Орфей» під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції надано ряд
первинних бухгалтерських документів,
що, на думку позивача, підтверджують
факт купівлі будівель, розташованих за
адресою м.Дніпропетровськ,
вул.Шевченко, 49, 51, право власності на
об'єкт незавершеного будівництва, факт
виконання будівельних робіт та їх
оплата.

За приписами ч.2 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції може дослідити
докази, які не досліджувалися у суді
першої інстанції, з власної ініціативи
або за клопотанням осіб, які беруть
участь у справі, якщо визнає
обґрунтованим ненадання їх до суду
першої інстанції або необґрунтованим
відхилення їх судом першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції може
дослідити також докази, які
досліджувалися судом першої інстанції
з порушенням вимог цього Кодексу.

При цьому у п.3 ч.1 ст.206 вказаного
Кодексу визначено, що мотивувальна
частина ухвали повинна містити
встановлені судом апеляційної
інстанції обставин із посиланням на
докази, а також мотивів неврахування
окремих доказів; мотивів, з яких суд
апеляційної інстанції виходив при
постановленні ухвали, і положення
закону, яким він керувався.

У порушення цих норми судом
апеляційної інстанції, залишаючи без
змін рішення суду першої інстанції, не
дав правової оцінки документам, які
були подані позивачем під час
апеляційного розгляду справи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.220 КАСУ суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Під час нового розгляду справи з метою
забезпечення повного та всебічного
встановлення обставин у справі суду
необхідно врахувати наведене та в
залежності від встановленого
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права та ухвалити законне і
обґрунтоване рішення.

Таким чином, касаційна інстанція на
підставі ст.227 КАСУ дійшла висновку про
неповне встановлення судом
апеляційної інстанції обставин справи
та обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, у зв'язку з чим
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Орфей» -
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
серпня 2009 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07
листопада 2012 року - скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов