Справа № 2а-92/09
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Справа № 9104/60755/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Пшеничниківської сільської ради на
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2011 року у справі за позовом
Тисменицького районного споживчого
товариства до Пшеничниківської
сільської ради про визнання
незаконними рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Тисменицьке районне споживче
товариство звернулось в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до Пшеничниківської сільської ради в
якому просило визнати рішення 8 сесії 5
демократичного скликання від 23.12.2007
року № 5-8/2007 та рішення 10 серії 5
демократичного скликання від 13.04.2008
року № 4-10/2008 Пшеничниківської
сільської ради недійсними та
скасувати.

Постановою Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2011 року позовні вимоги
задоволено, визнано рішення 8 сесії 5
демократичного скликання від 23.12.2007
року № 5-8/2007 та рішення 10 серії 5
демократичного скликання від 13.04.2008
року № 4-10/2008 Пшеничниківської
сільської ради незаконними та їх
скасовано.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Пшеничниківська
сільська рада оскаржила його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що
підставою для прийняття даних рішень
сесією Пшеничниківської сільської
ради, як зазначено в оскаржуваній
постанові було рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
13.11.2007року, яким Тисменицькому
районному споживчому товариству
відмовлено у позові про визнання права
власності на даний магазин.

Як зазначено в оскаржуваній в
апеляційному порядку постанові, в
даному рішенні судом не встановлено,
хто є власником магазину. Однак, саме
даним рішенням господарського суду
Івано-Франківської області
встановлено, що на «Регістраційних
карточках на підприємства торгівлі
споживчої кооперації», які складені
Тисменицьким споживчим товариством 13
січня 1969 року зазначено дату побудови
приміщення в с. Пшеничники, в якому
розташовані магазин «Продпромтовари» -
1936рік, а беручи до уваги, що радянська
влада, яка утворила систему
кооперативної торгівлі,
правонаступником якої є споживче
товариство, встановлена в Західній
Україні у 1939 році, а приміщення
збудовано в 1936 році, позивач
Тисменицьке РайСТ не могло набути
права власності на новостворене
нерухоме майно.

Даним рішенням, зокрема, встановлено,
що позивач не може набути права
власності на приміщення в селі
Пшеничники, так як право власності на
це приміщення оспорює територіальна
громада, яка за громадські кошти
збудувала дане приміщення.

Однак, всупереч пропуску строку
звернення до суду, строк було поновлено
та керуючись статтею 335 ЦК України суд
прийшов до переконання, що
Пшеничниківською сільською радою
порушено процедуру набуття власності
на безхазяйну річ - магазин
«Продтовари».

Згідно зі ст. 142 Конституції України
матеріальною і фінансовою основою
місцевого самоврядування є рухоме й
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, земля, природні
ресурси, що є у власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах, а також об'єкти їх
спільної власності, що перебувають в
управлінні районних і обласних рад.

Здійснювати права суб'єкта права
комунальної власності безпосередньо
можуть лише невеликі територіальні
громади, зокрема сіл. В інших випадках
ці та інші функції здійснюють
сформовані в установленому порядку
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також районні та
обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад, сіл, селищ, міст. Органи
місцевого самоврядування є юридичними
особами й наділяються законом власними
повноваженнями, в межах яких діють
самостійно і несуть відповідальність
за свою діяльність.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.
За змістом пункту 5 цієї норми, органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Крім того, посилання позивача на той
факт, що дане майно знаходилося на його
балансі спростовується п.7 Роз'яснень
Вищого господарського суду України №
02-5/225 від 02.04.1994 року «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
судовим захистом права державної
власності» де зазначено, що
перебування майна на балансі
підприємства (організації) ще не є
безспірною ознакою його права
власності. Баланс не визначає підстав
знаходження майна у власності
(володінні) підприємства. З урахуванням
наведеного, Пшеничниківською
сільською радою одноголосно прийняте
рішення про надання дозволу на
оформлення права власності на дане
приміщення за територіальною громадою
села. Спірна у справі будівля належала
раніше територіальній громаді села,
була збудована за кошти громади села і
до передачі в користування кооперації
використовувалася як громадська
читальня та культурно-масовий
осередок, що підтверджується показами
свідків та рішенням господарського
суду Івано-Франківської області.

Обов'язок доказування покладається на
сторони справи, тобто кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім наступних випадків (ст. 72 КАС): 1)
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, посилання на
порушення ст. 335 ЦК України, а саме,
порушення процедури набуття власності
на безхазяйну річ, спростовується
рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 13
листопада 2007року, яке набрало законної
сили, яким встановлено факт, що спірна у
справі будівля належала раніше
територіальній громаді села, а не
являлася безхазяйною річчю, була
збудована за кошти громади села і до
передачі в користування кооперації
використовувалася як громадська
читальня та культурно-масовий
осередок.

З огляду на це просить скасувати
постанову Тисменицького районного
суду від 15 квітня 2011року.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно протоколу № 6 від 26.04.1955 року на
засіданні виконкому Пшеничниківської
сільської ради депутатів трудящих
Тисменицького району Станіславської
області розглядалося питання про
створення комісії по продажу частини
клубу с.Пшеничники, оскільки це
необхідно для того, щоб докінчити другу
половину будинку. Протоколом № 27 від
22.12.1956 року встановлено, що на засіданні
виконкому Пшеничниківської сільської
ради депутатів трудящих Тисменицького
району слухалось питання про роботу
крамниці с.Пшеничники та с.Хом'яківка
Тисменицького РСТ . Згідно
«Регістраційних карточок» від 13.01.1969
року магазин «Промтовари» у
с.Пшеничники належить до підприємства
торгівлі споживчої кооперації та
будинок являється кооперативною
власністю. Повторна інвентаризація
основних засобів Тисменицького РСТ
проведена у 2002 році, і спірний магазин
включений до інвентаризаційного опису.

Крім того судом першої інстанції
встановлено, що рішенням 8 сесії 5
демократичного скликання від 23.12.2007
року Пшеничниківська сільська рада
визнала право власності на будинок -
магазин «Продтовари» в с.Пшеничники по
вул.Б.Хмельницького, 75 за громадою
с.Пшеничиники в особі
Пшеничиниківської сільської ради.
Зобов'язано Івано-Франківське ОБТІ
зареєструвати як нерухоме майно
магазин «Продтовари» в селі
Пшеничиники і видати свідоцтво на
право власності. Підставою для
прийняття такого рішення відповідачем
є рішення господарського суду в
Івано-Франківській області від 13.11.2007
року, яким Тисменицькому районному
споживчому товариству відмовлено у
позові про визнання права власності на
даний магазин.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що, в
даному рішенні господарського суду не
встановлено, хто є власником магазину
«Продтовари» в с.Пшеничники.

При цьому суд зазначив, що відповідно
до ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Згідно ст. 335 ч. 1 ЦК України
безхазяйною є річ, яка не має власника
або власник якої невідомий. Частиною 2
даної статті передбачено, що
безхазяйні нерухомі речі беруться на
облік органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно, за
заявою органу місцевого
самоврядування, на території якого
вони розміщені. Про взяття безхазяйної
нерухомої речі на облік робиться
оголошення у друкованих засобах
масової інформації. Після спливу
одного року з дня взяття на облік
безхазяйної нерухомої речі вона за
заявою органу, уповноваженого
управляти майном відповідної
територіальної громади, може бути
передана за рішення суду у комунальну
власність.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції вважав, що відповідачем, в
порушення вимог ст. 335 ЦК України,
процедура набуття власності на
безхазяйну річ магазин «Продтовари»
була недотримана, а тому позовні вимоги
є підставними та такими, що підлягають
до задоволення.

Однак колегія суддів з такими доводами
суду першої інстанції не погоджується,
оскільки положення ст.. 335 ЦК України у
даній спірній ситуації не можуть бути
застосовані, бо відповідач вважав, що
спірна будівля магазину є власністю
громади с.Пшеничиники в особі
Пшеничиниківської сільської ради. Крім
того, дану будівлю на протязі тривалого
часу використовувало Тисменицьке
районне споживче товариство, яке також
вважав дану будівлю своєю власністю.

Як вбачається з матеріалів справи
спірна будівля магазину була збудована
1936 році за кошти громади с. Пшеничники.

Дійсно згідно протоколу № 6 від 26.04.1955
року на засіданні виконкому
Пшеничниківської сільської ради
депутатів трудящих Тисменицького
району Станіславської області
розглядалося питання про створення
комісії по продажу частини клубу
с.Пшеничники, оскільки це необхідно для
того, щоб докінчити другу половину
будинку. З протоколу № 27 від 22.12.1956 року
вбачається, що на засіданні виконкому
Пшеничниківської сільської ради
депутатів трудящих Тисменицького
району слухалось питання про роботу
крамниці с.Пшеничники та с.Хом'яківка
Тисменицького РСТ.

Однак дані докази, ще не свідчать про ту
обставину, що спірне приміщення
магазину, було продано споживчій
кооперації, а навпаки підтверджує той
факт, що на той час (1955р.) власником
майна і була сільська рада, оскільки
вирішувала дане питання.

Крім того рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 13
листопада 2007 року відмовлено
Тисменицькому РайСТ у задоволенні
позову до Пшеничниківської сільської
ради про визнання права власності на
спірну будівлю магазину, дане рішення у
встановленому законом порядку не
скасовано та не змінено, і відповідно
набрало законної сили.

А, отже, відповідно до рішення 8 сесії 5
демократичного скликання від 23.12.2007
року Пшеничниківської сільської ради,
яким визнано право власності на
будинок - магазин «Продтовари» в
с.Пшеничники по вул.Б.Хмельницького, 75
за громадою с.Пшеничиники в особі
Пшеничниківської сільської ради та
зобов'язано Івано-Франківське ОБТІ
зареєструвати як нерухоме майно
магазин «Продтовари» в селі Пшеничники
і видати свідоцтво на право власності
жодним чином не порушує прав позивача і
підстав для задоволення позову не має,
оскільки згідно п. 5 ст. 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

З урахуванням викладеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанову суду першої інстанції слід
скасувати бо висновки суду не
відповідають обставинам справи, а у
задоволенні позовних вимог - відмовити.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч.
1 ст. 198, ст. 202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Пшеничниківської
сільської ради - задовольнити,
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 15
квітня 2011 року у справі № 2а-2602/11 -
скасувати, в задоволенні позову
Тисменицького районного споживчого
товариства відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

В.Я. Макарик

Повний текст постанови виготовлений
24.10.2014 року