Справа № К/9991/8832/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/8832/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Фонду
загальнообов'язкового Державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості про зобов'язання вчинити
певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 8 листопада
2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19 січня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Харківського міського
центру зайнятості (далі Центр
зайнятості) в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив
стягнути з відповідача недоплачені
суми дотації на створення додаткових
робочих місць для працевлаштування
безробітних у розмірі 10702,69 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що
відповідач не виконує зобов'язання,
згідно укладених між ним та позивачем
договорів про надання дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних, статті 30
Закону України від 2 березня 2000 року №
1533-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» (далі Закон №
1533-ІІІ), а також Порядку надання
роботодавцю дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10 січня 2001 року № 1, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 26 січня
2001 року за № 75/5266 (далі Порядок), в
зв'язку з чим у Центру зайнятості
утворилась заборгованість, яку просив
стягнути позивач на його користь.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 8
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 січня 2011
року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що між позивачем та
Центром зайнятості, у період з 3 по 10
грудня 2008 року, укладено 3 договори про
надання дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних, згідно
яких роботодавець працевлаштовує на
постійну роботу за направленням Центру
зайнятості безробітну особу, а Центр
зайнятості надає дотацію роботодавцю
на створення додаткового робочого
місця для працевлаштування
безробітної у розмірі витрат на
заробітну плату прийнятої за
направленням державної служби
зайнятості особи.

Однак, починаючи з березня 2009 року,
виплата позивачу дотацій за
вищезазначеними договорами була
припинена у зв'язку з порушенням
останнім пункту 6 Порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що відповідач, припиняючи спірні
виплати, діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Так, у відповідності до частин 1 і 3
статті 30 Закону № 1533-ІІІ (в
редакції статті на час виникнення
спірних правовідносин) Фондом може
надаватися дотація роботодавцям на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних у
розмірі витрат на заробітну плату
прийнятих за направленням державної
служби зайнятості осіб (але не вище за
середній рівень у галузях національної
економіки відповідної області) в
розрахунку на рік.

Порядок надання роботодавцю дотації на
створення додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних
встановлюється спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики за погодженням з
правлінням Фонду.

Абзацом 4 пункту 6 Порядку встановлено,
що кількість осіб на підприємствах, в
установах, організаціях та у фізичних
осіб, які працюють протягом першого
року дії договору про працевлаштування
безробітних з наданням дотації, на день
звернення роботодавця щодо надання
дотації (дата надання письмової згоди
роботодавця на направленні на
працевлаштування безробітного або
листа роботодавця про його попередню
згоду на працевлаштування
безробітного) не повинна перевищувати
50 відсотків загальної чисельності
працівників з урахуванням осіб, які
будуть працевлаштовані за новими
договорами.

Як правильно встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи, на
момент працевлаштування 4 та 11 грудня
2008 року, за договорами про надання
дотації, безробітних ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у позивача фактично працювали 4
особи, 2 з яких працевлаштовані у 2008
році за аналогічними договорами про
надання дотації, тобто працювали
протягом першого року дії такого
договору.

Таким чином, з урахуванням
вищезазначених осіб, загальна
чисельність працівників позивача
становила 7 осіб, з яких 5
працевлаштовані за договорами про
надання дотації та працюють протягом
першого року дії таких договорів.

Крім того, згідно наданих до Центру
зайнятості довідок ОСОБА_4, які
містяться в матеріалах справи та
дослідженні судами попередніх
інстанцій, під час розгляду справи,
станом на 2 грудня 2008 року чисельність
працюючих складала 7 працівників, у
тому числі тих, які працюють за
договорами про працевлаштування
безробітних за умовою надання дотації 2
працюючих, а станом на 9 грудня 2008 року
чисельність працюючих складала 8
працівників, у тому числі тих, які
працюють за договорами про
працевлаштування безробітних за
умовою надання дотації 3 працюючих.

Проте, як правильно встановлено судами,
такі відомості не відповідають
дійсності, оскільки згідно довідок
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова та
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Харкова, станом на
день укладення відповідних договорів
від 3 грудня 2008 року та
працевлаштування безробітних ОСОБА_5
та ОСОБА_6, загальна чисельність
працівників позивача становила 4 особи,
з яких 2 працевлаштовані у 2008 році за
договорами про надання дотації, тобто
працювали протягом першого року дії
такого договору, а під час укладення
договору та працевлаштування
безробітного ОСОБА_7 загальна
чисельність працівників позивача
становила 6 осіб, з яких 4
працевлаштовані у 2008 році за
договорами про надання дотації і
працювали протягом першого року дії
такого договору.

За приписами пункту 8 Порядку у разі
розірвання трудового договору з
працівником, працевлаштованим за
направленням державної служби
зайнятості, до закінчення двох років з
дня працевлаштування у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі реорганізації або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату, за угодою сторін
(пункт 1 статті 36 Кодексу законів про
працю України), через невиконання
роботодавцем законодавства про працю,
умов колективного чи трудового
договору (частина третя статті 38
Кодексу законів про працю України), а
також у разі встановлення
недостовірності поданих роботодавцем
даних, використання дотації з
порушенням законодавства центр
зайнятості припиняє виплату дотації.

За таких обставин, суди дійшли
правильних висновків про відсутність
підстав для задоволення позову,
оскільки позивачем порушені вимоги
Закону № 1533-ІІІ та Порядку, а тому
відповідач, припиняючи спірні виплати
діяв у відповідності з чинним (на час
спірних правовідносин) законодавством.

Враховуючи викладене, рішення судів
попередніх інстанцій відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 8 листопада
2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало