Справа № 826/8572/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8572/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 вересня 2014 року № 826/8572/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Соколова О.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса"

до

Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області

про

визнання дій протиправними, скасування постанови

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Дієса” (надалі – Позивач/ТОВ “Дієса”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Дніпропетровській області (надалі – Відповідач/Інспекція), в якому просить суд:

- визнати дії посадових осіб Інспекції з питань захисту прав споживачів в Дніпропетровській області при проведенні позапланової перевірки магазину ТОВ “Дієса” за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 100, протиправними;

- скасувати постанову про накладення штрафних санкцій №273 від 05.05.2014 р.;

- витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2014 р. провадження по справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 12.08.2014 року з’явився представник Позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити із підстав, викладених в адміністративному позові, зазначив, що при проведенні позапланової перевірки Інспекція допустила грубе порушення норм законодавства, внаслідок чого було складено необґрунтований акт перевірки на підставі якого винесено незаконну постанову № 273 від 05.05.2014 року, що підлягає скасуванню.

В судове засідання представник Відповідача не з’явився, про час та місце був повідомлений належним чином. Письмових заперечень на позовну заяву з боку відповідача до суду не надходило.

Відповідно до положень ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд перейшов до письмового провадження по справі, та надано сторонам час для подання додаткових документів та пояснень по справі.

Розглянувши наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Спілка захисту прав споживачів Солом'янського району м. Києва листом №405/01-01 від 26.11.2013 року звернулась до Держспоживінспекції України, в якому просила провести перевірки магазинів торгівельної мережі позивача на предмет дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів та законодавства у сфері державного ринкового нагляду.

Згідно направлення від 03.12.2013 року № 2104/14/1900 на проведення перевірки, відповідачем було проведено позапланову перевірку магазину “Ельдорадо”, ТОВ "Дієса" за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 100, з питань перевірки характеристик реалізуємої продукції, про що було складено Акт перевірки від 03 грудня 2013 року №003132, в якому встановлено: відсутність необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію та відсутність документів, що засвідчують якість продукції, загалом 17 найменувань продукції.

На підставі Акту №003132 від 03.12.2013 року Інспекцією винесено Постанову №273 від 05.05.2014 року, якою ТОВ “Дієса” притягнуто до відповідальності та накладено штраф у розмірі 12 457,38 грн.

Проте, вважаючи дії Інспекції при проведенні позапланової перевірки протиправними, а оскаржувану Постанову №273 необґрунтованою, Позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон №877.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №877 орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

В той же час, приписами Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого указом Президента України №465/2011 від 13.04.2011 р. визначено, що Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

При цьому, відповідно до п.7 вищевказаного Положення, а також п.1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №206 від 09.11.2011 р. (надалі – Положення №206), Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження через територіальні інспекції.

Положенням №206 зафіксовано основні завдання Держспоживінспекції України, до яких віднесено здійснення державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, рекламу в цій сфері та державний ринковий нагляд.

Водночас, в пп.6.1 п.6 Положення №206 передбачено, що Інспекції Держспоживінспекції України мають право перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, а також здійснювати державний ринковий нагляд у межах сфери відповідальності відповідно до повноважень, визначених Законами України “Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції”, “Про загальну безпечність нехарчової продукції”, “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”.

Разом із тим, згідно із ч.3 ст.4 Закону №877 державний нагляд (контроль) здійснюється у формі планових та позапланових заходів.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.6 Закону №877 підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

При цьому, перевірка ТОВ “Дієса” була здійснена з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, що відповідає викладеній вимозі у зверненні Спілки захисту прав споживачів Солом’янського району м. Києва.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що Інспекція, отримавши згоду Держспоживінспекції України за зверненням Спілки захисту прав споживачів Солом’янського району м. Києва, правомірно провела позапланову перевірку ТОВ “Дієса”, а тому твердження Позивача про допущення Відповідачем грубого порушення норм законодавства щодо проведення такої перевірки є необґрунтованим та безпідставним.

Вказаним рішенням встановлено, що перевірка товариства з обмеженою відповідальністю “Дієса” була призначена у відповідності з встановленими вимогами законодавства та встановлено відсутність порушень при здійсненні проведення перевірки посадовими особами територіальних органів Держспоживінспекції України при проведенні перевірки магазинів торгівельної мережі Товариства з обмеженою відповідальністю “Дієса” на підставі звернення Спілки захисту прав споживачів Солом’янського району міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 14.07.2014 в адміністративній справі №826/6626/14, оскільки, по-перше, наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області від 05.05.2014 №273 не був предметом розгляду в даній справі (оскаржувались інші накази інспекції), а по-друге, зазначена постанова Окружного адміністративного суду міста Києві від 14.07.2014 не набрала законної сили.

Аналізуючи доводи позивача щодо оскаржуваної постанови про накладення стягнень від 05.05.2014 №273, суд наголошує на наступному.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 1023-XII продавець (виробник, виконавець) зобов’язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Частиною першої статті 15 Закону № 1023-XII визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об’єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров’я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров’ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов’язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Стосовно продукції, яка підлягає обов’язковій сертифікації, споживачеві повинна надаватись інформація про її сертифікацію.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 1023-XII інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Відповідно до пункту 13 Правил суб’єкт господарювання зобов’язаний усіляко сприяти споживачу у вільному виборі товарів і додаткових послуг, на його вимогу провести перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни товарів з наданням йому контрольно-вимірювальних приладів, документів, які підтверджують якість, безпеку, ціну товарів. Продавець зобов’язаний перевірити справність виробу, продемонструвати по змозі його роботу та ознайомити споживача з правилами користування.

Згідно із пунктом 14 Правил у торговельному (демонстраційному) залі мають бути виставлені наявні в суб’єкта господарювання товари або їх зразки в повному асортименті. Забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема, які засвідчують їх якість та безпеку.

Як передбачено пунктом 16 Правил, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб’єкта господарювання зобов’язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинні відповідати вітчизняні товари; дані про основні властивості товару; відомості про вміст шкідливих для здоров’я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремих товарів, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання товару; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов’язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання товару; строк придатності (строк служби) товару, відомості про необхідні дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Стосовно товарів, які підлягають обов’язковій сертифікації, споживачу повинна надаватись інформація про їх сертифікацію.

Стосовно товарів, які за певних умов можуть бути небезпечними для життя, здоров’я споживача та його майна, навколишнього природного середовища, виробник (виконавець, продавець) зобов’язаний довести до відома споживача інформацію про такі товари і можливі наслідки їх споживання (використання).

Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови.

Відносини між споживачами, які придбавають технічно складні побутові товари для власних побутових потреб (далі - споживачі), та їх виробниками, продавцями і виконавцями робіт з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни товарів (далі - виконавець) визначає Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 № 506 (далі - Порядок), пунктом 7 якого передбачено, що необхідна, доступна та достовірна інформація про товари, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, доводиться виробником (продавцем) до відома споживача в експлуатаційних документах, що додаються виробником до товару.

До експлуатаційних документів належать текстові, графічні конструкторські документи, які окремо або разом дають можливість ознайомитися із споживчими властивостями товару і в яких визначаються правила його експлуатації, зокрема технічний паспорт чи інший документ, що його замінює.

Відповідно до пункту 8 Порядку на товари іноземного походження, що ввозяться в Україну, експлуатаційні документи повинні бути виконані державною мовою та мовою держави походження товару. В експлуатаційних документах зазначаються: найменування товару; найменування нормативних документів, вимогам яких повинен відповідати товар (у тому числі іноземного походження); основні споживчі властивості товару; заводський номер товару; дата виготовлення товару; гарантійні зобов’язання виробника (продавця), у тому числі гарантійний термін зберігання та гарантійний термін експлуатації товару; правила та умови ефективного і безпечного використання товару; термін служби (придатності) товару, відомості про дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та адреса виробника і підприємства, яке виконує його функції щодо виконання вимог споживача, а також проводитиме гарантійний ремонт (обслуговування) або гарантійну заміну; інформація стосовно товару, який за певних умов може справляти небезпечний вплив на життя, здоров’я і майно споживача, та про можливі наслідки такого впливу; відмітка щодо повірки (для засобів вимірювальної техніки, які згідно із Законом України “Про метрологію та метрологічну діяльність” підлягають державному метрологічному нагляду).

Таким чином, аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що ними встановлені чіткі вимоги щодо переліку належної інформації, яку суб’єкт господарювання повинен своєчасно надати споживачеві для можливості компетентного та свідомого вибору продукції.

Згідно із пунктом 14 Порядку не дозволяється приймати до реалізації товари без експлуатаційних документів, оформлених відповідно до цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за результатами перевірки було встановлено, що позивачем реалізується товари (17 найменувань) за відсутності в експлуатаційних документах (технічних паспортах, інструкціях по експлуатації, інших друкованих документах, що додаються виробником до товару у супровідній документації) необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про дату виготовлення вказаної продукції (розділ І акту перевірки).

Водночас, в підтвердження своєї позиції та протиправності висновків відповідача, позивачем не надано документів, а саме: у доступній формі необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про дату виготовлення продукції. Позивачем не було надано суду технічні паспорти, інструкції по експлуатації, інші друковані документи, що додаються виробником до товару у супровідній документації, які б містили відповідні відомості відсутність яких встановлена відповідачем.

Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право: накладати на суб’єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 Закону № 1023-XII, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 7 частини першої Закону України № 1023-XII у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб’єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п’яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб’єкт господарської діяльності не веде обов’язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п’яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи із вказаної норми Закону, застосування штрафу можливе лише у разі порушення суб’єктом господарювання норм законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Соколова