Справа № 826/16316/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 листопада 2013 роки у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особипідприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 30
квітня 2013 року та зобов'язання
повернути кошти, сплачені на підставі
податкового повідомлення-рішення №
від 30 квітня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Державна податкова
інспекція у Оболонському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційних
скарг, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 зареєстрований як фізична
особа-підприємець 14 липня 2000 року.

Позивач перебуває на спрощеній системі
оподаткування та є платником єдиного
податку, що підтверджується свідоцтвом
від 01 січня 2012 року серії НОМЕР_2, вид
діяльності: здавання в оренду власного
нерухомого майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 06 березня 2001 року, позивач придбав
нежиле приміщення площею 364,6 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 розділу
ІІ та п. 286.5 ст. 286 розділу ХІІІ
Податкового кодексу України, Державною
податковою інспекцією у Оболонському
районі міста Києва Державної
податкової служби прийнято податкове
повідомлення-рішення від 30 квітня 2013
року №, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
землю з фізичних осіб у розмірі 4 665,43
грн.

Не погоджуючись з вищевказаним
податковим повідомленням-рішенням
відповідача та вважаючи його
протиправним, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 6 Указу Президента "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 03 липня 1998 року N 727
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок, не є платником таких
видів податків і зборів (обов'язкових
платежів), зокрема, плати (податку) за
землю.

Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу
України, у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Так, пунктом 1 підрозділу 8 розділу XX ПК
України встановлено, що з 01 січня 2011
року до внесення змін до розділу XIV
Податкового кодексу України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва Указ Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" та
абзаци шостий - двадцять восьмий пункту
1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року N
13-92 "Про прибутковий податок з громадян"
застосовуються з урахуванням таких
особливостей: платники єдиного податку
не є платниками таких податків і
зборів, визначених Податковим кодексом
України, зокрема, земельний податок,
крім земельного податку за земельні
ділянки, що не використовуються для
ведення підприємницької діяльності.

Згідно ст. 269 Податкового кодексу
України, платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв), землекористувачі.

Відповідно до ст. 270 Податкового
кодексу України, об'єктом плати за
землю є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні та земельні частки (паї),
які перебувають у власності.

Частиною 287.1 статті 287 Податкового
кодексу України передбачено, що
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою. У
разі припинення права власності або
права користування земельною
ділянкою плата за землю сплачується за
фактичний період перебування землі у
власності або користуванні у поточному
році.

Згідно підпункту 4 пункту 297.1 статті 297
Податкового кодексу України, платники
єдиного податку звільняються від
обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 у спірний період перебував на
спрощеній системі оподаткування та був
платником єдиного податку, вид
діяльності: здавання в оренду власного
нерухомого майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 06 березня 2001 року, позивач придбав
нежиле приміщення площею 364,6 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що позивач
використовує нежиле приміщення за
вищевказаною адресою для
провадження господарської діяльності.

Так, частину нежилого приміщення, а
саме: 137 кв.м. позивач здає в оренду, що
підтверджується договором оренди
нежитлових приміщень від 01 червня 2012
року та актом прийому-передачі
приміщення до нього.

Таким чином, позивач використовував
частину даного приміщення в рамках
підприємницької діяльності, доходи від
провадження якої підлягають
оподаткуванню єдиним податком.

При цьому, інша частина нежилого
приміщення використовується позивачем
для ведення власної господарської
діяльності.

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку місцем провадження
господарської діяльності позивача
зазначено: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновокм суду
першої інстанції про те, що позивач у
періоді, за який здійснено
донарахування, перебував на спрощеній
системі оподаткування, а нежиле
приміщення, розташоване на земельній
ділянці, яка є об'єктом плати за землю,
використовувалось для провадження
господарської діяльності позивача.

З огляду на те, що позивач є платником
єдиного податку та використовує
вищенаведене приміщення для
провадження підприємницької
діяльності, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
нарахування позивачу податкового
зобов'язання зі сплати податку за землю
є протиправним, а податкове
повідомлення - рішення від 30 квітня 2013
року № прийнято безпідставно.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
повернути перераховані кошти, на
підставі податкового повідомлення
рішення державної податкової
інспекції у Оболонському районі міста
Києва № від 30 квітня 2013 року, у
розмірі 2105,59 грн., колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного
кодексу України, центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Підпунктом 5 пункту 9 розділу VI
прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України
передбачено, що до законодавчого
врегулювання безспірного списання
коштів бюджету та відшкодування
збитків, завданих бюджету, списання
коштів з бюджету за рішенням суду щодо
повернення платнику податків надмірно
та/або помилково сплачених податків і
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету провадиться у межах
надмірно та/або помилково сплачених
ним до бюджету коштів.

Тобто, у разі встановлення дійсної
сплати податку за землю, від якої ФОП
ОСОБА_3 був звільнений у спірний період,
дані кошти підлягають стягненню на
користь платника.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що сума
помилково сплаченого земельного
податку у розмірі 2105,59 грн. підлягає
поверненню позивачу з Державного
бюджету України.

Вищевказана позиція узгоджується з
практикою Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалах від
27 травня 2013 року у справі № К/9991/61399/12 та
від 08 квітня 2014 року у справі №
К/9991/74245/12.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та їх
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.