Справа № 2а-2300/11/1070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/28502/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Карася О.В.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтелекс»

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 01.08.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2012

у справі № 2а-2300/11/1070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтелекс»

до Державної податкової інспекції
у Вишгородському районі Київської
області

про визнання
протиправним дій та зобов'язання
вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтелекс» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Інтелекс»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Вишгородському районі Київської
області) про визнання протиправним дій
з віднесення штрафних (фінансових)
санкцій за рішенням про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №/0
від 18.05.2007 на суму 40287,45 грн. до
заборгованості зі сплати податків і
зборів (податкового боргу), визнати
протиправними рішення №168 від 04.03.2011
про опис майна у податкову заставу та
податкову вимогу №276 від 04.03.2011 по
сплаті штрафних санкцій за порушення
законодавства про патентування,
нормативних документів з регулювання
обігу готівки та застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
господарській діяльності на суму 39607,45
грн. та стягнення 40287,45 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01.08.2011, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28.03.2012, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що співробітниками
Державної податкової адміністрації
Київської області на підставі
направлення на перевірку №2407 від 03.05.2007
було проведено перевірку TOB «Інтелекс»
з питань додержання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги) та
наявності торгових патентів та
ліцензій в аптечному кіоску TOB
«Інтелекс», за результатами проведення
якої було складено акт перевірки щодо
контролю за здійсненням розрахункових
операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами
підприємницької діяльності №001068 від
05.05.2007, яким встановлено порушення TOB
«Інтелекс» п. 11, п. 13 ст. 3 Закону України
від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі по тексту -
Закон №265/95-ВР) та на підставі якого ДПІ
у Вишгородському районі Київської
області було прийнято рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій №/0 від 18.05.2007 на суму 40287,45
грн.

15.06.2007 позивачем до ДПА в Київській
області було подано скаргу на спірне
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, за результатами
розгляду якої ДПА у Київській області
було прийнято рішення №1569/10/25-721/201 від
24.07.2007 про результати розгляду скарги,
яким спірне рішення було залишено без
змін, а скаргу TOB «Інтелекс» без
задоволення.

За результатами розгляду ДПА України
скарги TOB «Інтелекс» на спірне рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій та рішення ДПА у Київській
області №1569/10/25-721/201 від 24.07.2007,
оскаржувані рішення були залишені без
змін, а зазначена скарга позивача без
задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних обставин, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Господарському суду Київської області
від 12.02.2008 у справі №А6/008-08 у
задоволенні позову ТОВ «Інтелекс» до
ДПІ у Вишгородському районі Київської
області про визнання недійсним рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій №/0 від 18.05.2007 на суму 40287,45
грн. було відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2009 та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.04.2009 вказане рішення
залишено без змін.

14.03.2011 позивач звернувся до відповідача
із запитом вих. №14-03-11 від 14.03.2011 про
надання довідки про відсутність
заборгованості по сплаті податків.

Листом від 28.03.2011 №1819/10/24-022 ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області було повідомлено позивача, що
станом на 28.03.2011 заборгованість зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) по ТОВ «Інтелекс» становить
40287,45 грн.

Відповідачем з метою забезпечення
виконання платником податків своїх
обов'язків було прийнято рішення №168
від 04.03.2011 про опис майна у податкову
заставу та податкова вимога №276 від
04.03.2011.

Відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України податкова
застава - спосіб забезпечення сплати
платником податків грошового
зобов'язання та пені, не сплачених
таким платником у строк, визначений цим
Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий борг - сума
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгодженого платником
податків або узгодженого в порядку
оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Положення пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
визначають, що грошовим зобов'язанням
платника податків є сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України штрафна санкція
(фінансова санкція, штраф) - плата у
вигляді фіксованої суми та/або
відсотків, що справляються з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно
ст. 58 Конституції України, закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, у зв'язку з чим
грошовими зобов'язаннями є штрафні
(фінансові) санкції, що справляються з
платників податків у зв'язку з
порушенням іншого (не податкового)
законодавства, застосовані до
платників податків починаючи з 01.01.2011,
тобто з дати набрання чинності
Податковим Кодексом України.

Порядок стягнення податкового боргу,
передбачений Податковим кодексом
України, розповсюджується на штрафні
(фінансові) санкції, застосовані за
рішеннями податкових органів,
прийнятими після 01.01.2011.

З урахуванням вищевикладеного, рішення
відповідача №/0 прийнято
відповідно до норм чинного
законодавства, а сума грошового
зобов'язання (штрафні санкції за
порушення порядку застосування
реєстраторів розрахункових операцій
та норм обігу готівки), не сплачена
позивачем у встановлені строки, є
податковим боргом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003,
обтяженням є право обтяжувача на
рухоме майно боржника або обмеження
права боржника чи обтяжувача на рухоме
майно, що виникає на підставі закону,
договору, рішення суду або з інших дій
фізичних і юридичних осіб, з якими
закон пов'язує виникнення прав і
обов'язків щодо рухомого майна.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що відповідачем
доведено правомірність його дій та
рішень з урахуванням ч. 1, ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до якої кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтелекс»
відхилити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 01.08.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис)М.О.
Федоров