Справа № 2а-337/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Справа № 9104/70489/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Макарика В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Залізничного відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 05 грудня 2011 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Залізничного
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради, третя особа
Головне управління Державного
казначейства України у Львівській
області про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до Залізничного відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради,
третьої особи Головного управління
Державного казначейства України у
Львівській області в якому просив, з
урахуванням заяви(а.с.19-20) визнати
неправомірною відмову Залізничного
відділу соціального захисту щодо не
нарахування та невиплати у 2008, 2009, 2010
роках щорічної грошової допомоги до 5
травня в розмірах, встановлених ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», зобов'язати відповідача
провести нарахування та виплату ОСОБА_1
недоплачену у 2008-2010 роках щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі 7-ми
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням проведених
виплат.

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 05 грудня 2011 року
позовні вимоги задоволено частково,
визнано неправомірною відмову
Залізничного відділу соціального
захисту щодо не нарахування та
невиплати у 2009 та 2010 роках щорічної
грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, встановлених ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
зобов'язано відповідача провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
недоплачену у 2009 та 2010 роках щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у розмірі 7-ми
мінімальних пенсій за віком з
урахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум, у
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції Залізничного
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради оскаржив його
в апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
згідно з ч.5 ст. 15 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам IIІ групи виплачується
допомога у розмірі визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 18.02.2004 р. №177 «Про забезпечення
щорічної виплати разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» передбачено,
що Міністерство фінансів і Державне
казначейство забезпечують виділення
коштів Міністерству праці та
соціальної політики для виплати
разової грошової допомоги для
подальшого перерахування їх місцевим
органам праці та соціального захисту
населення. Відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України на
відповідні роки «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у
відповідному році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» Пенсійний фонд України
зобов'язано забезпечити подання
місцевим органам соціального захисту
списки осіб, які мають право на
одержання разової грошової допомоги
щодо осіб, які перебувають на обліку в
територіальних органах Пенсійного
фонду України.

ОСОБА_1 отримує пенсію у Пенсійному
фонді України у Галицького районі м.
Львова, а отже, відповідно до вище
зазначеного щорічну грошову допомогу
до 5 травня за 2009-2010рр. отримав у
Галицькому відділі соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради (про
що було надано відповідну довідку від
31.08.2011р.)

Згідно з Положенням про управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, затвердженого рішенням
виконкому Львівської міської ради
Залізничний, Галицький відділи
соціального захисту є юридичними
особами і мають рахунки у
територіальних представництвах
Державного казначейства України та
банківських установах, печатку із
зображенням Державного Герба України
та своїм найменуванням, штампи та
бланки встановленого зразка.

Не зважаючи на подання відповідної
довідки про отримання допомоги
позивачем із Галицького відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, Залізничним районним
судом м. Львова не звернено уваги на
дані докази та не повною мірою їх
досліджено. А саме: не проведено заміну
неналежного відповідача належним та
безпідставно визнано неправомірною
відмову відповідача у не нарахуванні
та невиплаті у 2009-2010 роках щорічної
грошової допомоги до 5 травня.

Крім того апелянт зазначає, що
відповідно до ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Згідно із статтею 68
Конституції України кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
та законів України. Незнання законів не
звільняє від юридичної
відповідальності.

Таким чином, оскільки позивач міг та
повинен був дізнатися (про що свідчать,
аргументи позивача наведенні у
позовній заяві) про розмір виплачених
коштів у 2008р. та прийняття рішення
Конституційним Судом України від 09.07.2007
р., яке було оприлюднено у офіційних
виданням то ним пропущено строк
звернення до суду.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде піддав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала (ст. 100
КАС України).

У зв'язку з тим, що позивач пропустив
строк звернення до суду стосовно
оскарження розміру щорічної
одноразової грошової допомоги до 5
травня за 2008р., а тому на думку апелянта,
даний позов має бути залишений без
розгляду.

Проте, судом першої інстанції не
звернено уваги на те, що позивачем
пропущено без поважних причин, те не
надано жодної правової оцінки
клопотанню відповідача про залишення
позовної заяви без розгляду у зв'язку
із пропуском строку звернення до суду.

Також судом при розгляді справи
безпідставно відхилено клопотання про
залучення в якості третіх осіб
Міністерства фінансів, Державного
казначейства та Міністерства праці та
соціальної політики, оскільки саме
вони забезпечують виділення коштів для
виплати разової грошової допомоги, чим
порушено ст. 11 КАС України та не вжито
заходів, необхідних для з'ясування всіх
обставин у справі. Згідно з Постановою
Кабінету Міністрів України від 18.02.2004р.
№177 «Про забезпечення щорічної виплати
разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Міністерство
фінансів і Державне казначейство
забезпечують виділення коштів
Міністерству праці та соціальної
політики для виплати разової грошової
допомоги для подальшого перерахування
їх місцевим органам праці та
соціального захисту населення. Тобто
орган місцевого самоврядування
здійснює лише перерахування державних
коштів, шляхом реалізації делегованих
державою повноважень відповідно до ч. 3
ст.143 Конституції України і не може
відповідати, за встановлення розмірів
допомог і самостійно визначати їх
збільшення або зменшення.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1
цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

Відтак законодавцем не поширено
імперативні вимоги щодо мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на правовідносини, що
виникають на підставі інших законів (в
тому числі і на підставі Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»), тобто не
встановлено механізму визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
для здійснення виплат, зокрема,
учасникам бойових дій, яким є позивач.

Крім того вище зазначена допомога є
разовою, тобто виплачується щорічно
виключно до 5 травня. А чинним
законодавством України не передбачена
можливість повторних виплат чи доплат
даних допомог при подальшій зміні їх
розміру. Тобто, в даному випадку зміна
розміру грошової допомоги після 5
травня поточного року може мати
значення тільки при виплатах у
наступному році.

Зважаючи на вище наведене просить
скасувати постанову Залізничного
районного суду м. Львова та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно посвідчення виданого УМВСУ у
Львівській області 26.11.2001 року ОСОБА_1, є
інвалідом 3-ї групи і має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни, має право на пільги і
компенсації, встановлені Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розглядаючи спір суд першої інстанції
вірно врахував, що відповідно до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік», виплата річної разової
допомоги була визначена сталою сумою,
яку стороною позивача отримано,
довідкою виданою Залізничним відділом
соціального захисту від 01.07.2010 року
підтверджено, що ОСОБА_1 проведено
виплату разової грошової допомоги, як
інваліду війни 3-ї групи у розмірі 350
грн. У 2009-2010 роках виплата щорічної
допомоги до Дня Перемоги ветеранам
війни згідно списків, поданих
управлінням пенсійного забезпечення
військовослужбовців та деяких інших
категорій громадян, ОСОБА_1 не
проводилась. Конституційний Суд
України у пункті 3 мотивувальної
частини рішення від 03 жовтня 1997 року №
4-зп у справі про набуття чинності
Конституцією України зазначив, що
конкретна сфера суспільних відносин не
може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є те, що
з прийняттям нового акта, якщо інше не
передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше. Отже, за наявності декількох
законів, норми яких по-різному
регулюють конкретну сферу суспільних
відносин, під час вирішення спорів у
цих відносинах суди повинні
застосовувати положення закону з
урахуванням дії закону в часі за
принципом пріоритету цієї норми, яка
прийнята пізніше.

Рішеннями Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, №10-
рп/2008 року від 22.05.2008 року було визнано
неконституційними положення Законів
України Про Державний бюджет України
на 2007-2008 роки, яким зупинено на 2007-2008
роки дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та
15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 95
Конституції України, виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків. За
цим конституційним приписом у разі
якщо застосування пільг, компенсацій
та гарантій для певних категорій
громадян, у тому числі виплата грошової
допомоги для ветеранів війни потребує
фінансування за рахунок коштів
Державного бюджету України, його
обсяги не можуть визначатися будь-яким
іншим Законом, крім закону про
Державний бюджет України. З огляду на
наведене, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік»
фактично змінено положення Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», який
діяв у часі раніше, а отже
пріоритетними в даному випадку є
положення Закону України «Про
Державний бюджет України».

Тобто в термін до 5 травня діяв Закон
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік» та такі виплати проведені у
відповідності до його норм, а рішення
Конституційного суду України за 2008 рік
було прийнято поза вказаним терміном і
зворотної дії в часі немає, тому суд
першої інстанції підставно вважав, що
сторона відповідача діяла у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції України, тому підставно
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги що
стосується спірної допомоги за період
2009 та 2010 роки, то суд першої інстанції
виходив з того, що Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» не було внесено змін
щодо розміру виплати інвалідам війни
3-ї групи разової грошової допомоги до 5
травня, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту, а тому у цій
частині позовні вимоги вважав
підставними.

Проте колегія суддів з такими доводами
суду першої інстанції не погоджується
оскільки постановою Кабінету
Міністрів України від 18.02.2004 р. №177 «Про
забезпечення щорічної виплати разової
грошової допомоги, передбаченої
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» передбачено, що Міністерство
фінансів і Державне казначейство
забезпечують виділення коштів
Міністерству праці та соціальної
політики для виплати разової грошової
допомоги для подальшого перерахування
їх місцевим органам праці та
соціального захисту населення.
Відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України на відповідні роки
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у
відповідному році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» Пенсійний фонд України
зобов'язано забезпечити подання
місцевим органам соціального захисту
списки осіб, які мають право на
одержання разової грошової допомоги
щодо осіб, які перебувають на обліку в
територіальних органах Пенсійного
фонду України.

ОСОБА_1 отримує пенсію у Пенсійному
фонді України в Галицькому районі м.
Львова, і спірну щорічну грошову
допомогу до 5 травня за 2009-2010рр. отримав
у Галицькому відділі соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради, про
що було надано відповідну довідку від
31.08.2011р.(а.с. 36).

А отже позовні вимоги судом першої
інстанції задоволено до неналежного
відповідача.

З огляду на це у суду першої інстанції
не було достатньо правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Крім того розглядаючи спір суд першої
інстанції не врахував і вимог ст. 99, 100
КАС України.

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що постанову суду
першої інстанції слід скасувати, бо
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст.
202, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Залізничного
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради - задовольнити,
постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 05 грудня 2011 року у справі
№ 2а-337/11 - скасувати, в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

В.Я. Макарик