Справа № 820/12350/14
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 р.Справа № 820/12350/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Запара Е.В.

представника позивача Рассказова Ю.В.

представників відповіача: Калініна
О.О., Бондаренко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
26.08.2014р. по справі № 820/12350/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Тріумф"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.08.2014р.
скасовано податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 04.06.2014 року
№ , від 04.06.2014 року № ,
винесені відносно Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
"Тріумф".

В апеляційній скарзі відповідач, СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів, зазначає, що
оскаржувана постанова прийнята без
повного та всебічного з'ясування всіх
обставин справи, в порушення норм
матеріального, а саме: п. 135.4 ст. 135, п.п.
153.2.1 п. 153.2 ст. 153, п.п. "а" п. 185.1 ст. 185 п.п. "б"
п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційної скарги у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадовими особами СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Харкові була проведена планова
документальна перевірка ТОВ фірми
"Тріумф", результати якої оформлені
відповідним актом № 169/28-09-42-01-03 від
21.05.2014 року "Про результати
документальної перевірки ТОВ фірма
"Тріумф" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2012 р. по 31.12.2013 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2012
р. по 31.12.2013 року" (т. 1 а.с. 6-54).

Висновками зазначеного акту перевірки
встановлені порушення позивачем вимог
п.п. 135.4 ст. 135, п.п. 153.2.1 п. 153.2 ст. 153 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток всього у сумі 6357430
грн., у тому числі: за 4 квартал 2012 року в
сумі 877640 грн., за 2013 рік - 5479790 грн.; п.п. "а"
п. 185.1 ст. 185, п.п. (б) п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.
188 ПК України, із змінами та
доповненнями, що призвело до заниження
податку на додану вартість у сумі 6627718
грн., у тому числі: у жовтні 2012р. - у сумі
345662 грн., у листопаді 2012 року - 308313 грн., у
грудні 2012 у сумі 205543 грн., у січні 2013
року - у сумі 94200 грн., у лютому 2013 року - у
сумі 452400 грн., у березні 2013 року - у сумі
245600 грн., у квітні 2013 року - у сумі 566800
грн., у травні 2013 - у сумі 818000 грн., у
червні 2013 року - у сумі 1274400 грн., у липні
2013 року - 1006400 грн., у серпні 2013 року - 840000
грн., у вересні 2013 - у сумі 140000 грн., у
жовтні 2013 року - у сумі 20000 грн., у
листопаді 2013 року - у сумі 180400 грн., у
грудні 2013 року - у сумі 130000 грн.

На підставі висновків акту планової
документальної перевірки №169/28-09-42-01-03
від 21.05.2014р., відносно підприємства
позивача СДПІ винесені податкові
повідомлення- рішення від 04.06.14р.
№ за платежем податок на додану
вартість на загальну суму 8284647,5 грн. в
тому числі: за основним платежем 6 627718,0
грн. та штрафними санкціями 1656 929,5 грн.
та № за платежем податок на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 9536145,0 грн. в тому числі: за
основним платежем 6357430,0 грн. та
штрафними санкціями 3178715,0 грн.

Судом встановлено, що фактичною
підставою для таких висновків стало
встановлення перевіряючими
податкового органу того факту, що
позивачем у період з 01.10.2012 р. по 31.12.2013
року здійснено безоплатну передачу
тари - кегів, кінцевому споживачу, що на
думку Відповідача, є заниженням
доходів, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування, за
рахунок не віднесення до їх складу
вартості безоплатно переданих кегів
кінцевому споживачу при реалізації
пива. Також відповідно п. 3.1.1. Акту
перевірки (арк. 10-13 акту) перевіркою
встановлено, що ціни реалізації
продукції кінцевим споживачам не
відповідають рівню звичайних цін
реалізації ідентичної продукції
юридичним особам та фізичним
особам-підприємцям, що на думку
Відповідача також є заниженням
доходів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки:
вартість кегів не включається до
вартості продукції; при купівлі пива в
кегах, право власності на кегі не
переходить ні до Позивача, ні до
кінцевого споживача; кегі повертаються
кінцевим споживачем Позивачу, а
Позивачем - Постачальнику в тій же
кількості, то має місце не безоплатна
передача кегів у власність кінцевому
споживачу, а продаж товару з наступним
поверненням кінцевим споживачем
зворотньої тари - кегів під час
наступної купівлі продукції, що не може
бути підставою для збільшення розміру
доходу від операційної діяльності в
розумінні п. 135.4. статті 135 Податкового
кодексу України. Нормами чинного
податкового та іншого законодавства не
встановлено обов'язку Позивача щодо
додержання відповідності ціни для
кінцевих споживачів та ціни для
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців за укладеними
господарськими договорами.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що основними видами
діяльності ТОВ фірми "Тріумф" є оптова
та роздрібна торгівля пивом та напоями
виробництва ПАТ "Оболонь" та його
корпоративних підприємств (далі -
Постачальник). Відповідно до укладених
з Постачальником договорів, позивач
отримував пиво в кегах, які є зворотною
тарою, обліковуються на
позабалансовому рахунку та підлягають
обов'язковому поверненню
Постачальнику в повному обсязі від
числа отриманих, тобто кегі завжди
залишаються власністю Постачальника.
Реалізація позивачем пива в кегах
кінцевому споживачу здійснюється в
магазині позивача через реєстратор
розрахункових операцій (РРО), у
касовому чеку зазначається про продаж
пива з кегою при цьому вартість кегів
не включається до вартості продукції.

Позивач є платником податку на
прибуток.

Відповідач зазначає, що при досліджені
умов договорів було встановлено, що
покупець зобов'язаний повертати
Продавцю бутлі, кеги, вуглекислотни
балони, ящики, піддони в розмірі 100% від
поставленої кількості. Вся зворотна
тара повинна бути повернена Покупцем
Продавцю у термін не більше 30 діб з дня
отримання продукції, ящики в термін: 30
днів - на період з вересня по травень, 21
день - на період з червня по серпень,
кеги в термін не більше: 18 діб - для
літніх місяців (червень - серпень), 21
добу - для весняних та осінніх місяців
(березень - травень та вересень -
листопад відповідно), 23 доби - для
зимових місяців (грудень - лютий),
вуглекислотні балони в термін не
більше 30 діб. У разі втрати, пошкодження
або неповернення кегів в строк,
Покупець на вимогу Продавця
зобов'язаний відшкодувати їх вартість
разом з ПДВ, виходячи з того, що:
вартість одного кега 50 літрів або
одного кега 30 літрів складає 112 Євро
разом з ПДВ або 1200 гривень з ПДВ.

Отже перевіркою встановлено, що тара в
якій поставляється пиво, зокрема кеги,
є зворотною та її вартість не
включається до вартості поставленої
продукції (пива). Також, умовами
договорів, що укладені з
постачальниками, визначена ринкова
вартість кег у розмірі 1200 грн. з ПДВ.

СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів
листами № 5007/10/28-09-42-01-09 від 13.05.2014р. та №
5180/10/28-09-42-01-09 від 19.05.2013р. зверталося до
ТОВ ФІРМА "ТРІУМФ" з проханням надати
інформацію та документальне
підтвердження, щодо: причин не
відображення в первинних документах
вартості тари при реалізації пива в
кегах кінцевому споживачу;
відображення в податковому обліку у
складі доходів та податкових
зобов'язань операцій з передачі кегів
кінцевому споживачу; первинних
документів, на підставі яких, операції
з передачі кегів кінцевому споживачу
відображені в бухгалтерському обліку;
документальне підтвердження
повернення тари кінцевими споживачами
підприємству; обставин стосовно
повернення кегів кінцевими
споживачами підприємству, яким саме
чином здійснюється таке повернення.

Судом з'ясовано, що ТОВ фірмою "Тріумф"
на вищенаведені запити було надано
листи № б/н від 14.05.2014р. та № б/н від
20.05.2014р., в яких товариство повідомляє,
що: 1. ТОВ "Тріумф" реалізує пиво
кінцевому споживачу в кегах; 2. кеги, як
товар для реалізації споживачам
підприємство не отримує, право
власності на кеги до ТОВ "Тріумф" не
переходить, підприємство не має
підстав проводити господарські
операції з кегами, а лише передає кеги
кінцевому споживачу в якості зворотної
тари; 3. в податковому та
бухгалтерському обліку у складі
доходів передача пива в кегах
кінцевому споживачу відображається в
частині передачі пива; 4. реалізація
пива в кегах кінцевому споживачу
відбувається через РРО; 5. під час
купівлі пива споживачем, останнім
обов'язково здійснюється повернення
кег; 6. документальне підтвердження
повернення кег ТОВ "Тріумф" не здійснює
у зв'язку з неможливістю ідентифікації
кінцевого споживача.

Однак, СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ
Міндоходів зазначає, що по п'ятому
пункту листів як в ході перевірки, так і
до листів ТОВ "Тріумф" не отримувала
документального підтвердження
повернення кег до ТОВ "Тріумф" від
кінцевих споживачів.

Підприємством до вищевказаних листів
надано лише копії договорів купівлі -
продажу продукції, що укладені з
підприємствами групи "Оболонь", а саме:
договори купівлі - продажу продукції №
15 від 01.04.2012р., № 15 від 01.04.2013р., що
укладені з ПАТ "Охтирський пивоварний
завод", договори купівлі - продажу
продукції № 1386 від 01.03.2012р., № 1470 від
01.03.2013р., що укладені з ДП ПАТ "Оболонь"
"Пивоварня Зіберта", договори купівлі -
продажу продукції № 26 від 01.03.2012р., № 37
від 01.03.2013р., що укладені з ПАТ "Оболонь",
.

Відповідач зазначає, що будь яких інших
належним чином завірених копій
документів не надано.

Таким чином, на думку контролюючого
органу, перевіркою встановлено факт
передачі кінцевим споживачам кегів без
їх оплати. Документальне підтвердження
повернення таких кегів цією категорією
споживачів на підприємстві відсутнє.

Щодо зазначених тверджень відповідача
судом встановлено наступне.

Згідно діючих у перевіряємий період
договорів Позивач отримував пиво в
кегах, далі-товар, від ПАТ "Оболонь"
(договір № 26 від 01.03.2012 та договір № 37
від 01.03. 2013), ПАТ "Охтирський пивоварний
завод" (договір № 15 від 01.04.2012 та договір
№ 15 від 01.04.2013), ДП ПАТ "Оболонь"
"Пивоварня Зіберта" (договір № 1386 від
01.03.2012 та договір № 1470 від 01.03.2013),
далі-Постачальники. Товар від
Постачальника приймається на складі
Позивача за адресою Харківський р-н,
сел.. Мала Данилівка, вул.. Кільцевий
Шлях, 3, далі - склад.

Відповідно до умов укладених з
Постачальниками договорів, кегі
ємністю 30 та 50 літрів, в яких позивач
отримує товар, далі-кегі, є зворотною
тарою, залишаються власністю
Постачальників та підлягають
поверненню згідно умов укладених
договорів. У випадку неповернення
позивачем кегів згідно договорів,
підприємство позивача відшкодовує
Постачальнику за його вимогою вартість
неповернутих кег, яка згідно договорів
складає 1200 грн. з ПДВ. за штуку.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України "для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством".

Датою здійснення господарської
операції для цілей бухгалтерського
обліку вважається дата визначення
(тобто прийняття до бухгалтерського
обліку і відображення у фінансовій
звітності) активів, зобов'язань,
статутного та іншого власного
капіталу, доходів і витрат.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІV
(із змінами та доповненнями) зазначено,
що сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІV
(із змінами та доповненнями)
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1
п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.1995р. за № 168/704, первинні документи -
це письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХІV
(із змінами та доповненнями)
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З пояснень представника позивача судом
з'ясовано, що оскільки право власності
на кегі до позивача від Постачальників
не переходить, отже кегі, які надійшли
від Постачальника до ТОВ фірми "Тріумф"
з товаром, обліковувались на
позабалансовому рахунку "ТР". Зі
складу товар відвантажувався за
накладними юридичним особам та або
фізичним особам - підприємцям, з якими у
підприємства позивача укладені
відповідні господарські угоди на
поставку товару. Такі особи самостійно
або під час наступної поставки товару
позивачем повертають кегі ТОВ фірмі
"Тріумф" за відповідними накладними.

Таким чином, кегі, повернуті відповідно
укладених позивачем з юридичними
особами або фізичними особами -
підприємцями господарських угод на
поставку товару, обліковуються на
позабалансовому рахунку "ТР".

Судом встановлено, що для здійснення
роздрібної торгівлі товар із складу
переміщується в магазин за адресою
Харків, вул.. Котлова, 185. При
переміщенні товару з складу до
магазину складається накладна на
внутрішнє переміщення товару.
Відносини Позивача та кінцевого
споживача опосередковуються ст. 698 ЦКУ,
яка регламентує роздрібну
купівлю-продаж товару, а ст. 685 ЦКУ
зобов'язує передати товар у тарі. Пиво в
кегах специфічний товар, який без кегі
втрачає свої властивості, кега це
основний елемент упаковки, що є виробом
для розміщення товару, забезпечує
збереження товару та його
властивостей, але не є товаром, від
реалізації якого Позивач отримує доход
в розумінні пункту 135.4 ст. 135 ПКУ.

Реалізація пива в кегах кінцевому
споживачу здійснюється за готівку,
передача товару та розрахунок
виконуються одночасно в магазині
Позивача, на виконання вимог ст.. 3
Закону № 265/95- ВР видається касовий чек,
в якому зазначається про продаж пива з
кегою, при цьому компенсація вартості
кегі споживачем не передбачена,
первинні документи під час роздрібної
купівлі-продажу на кегі не складаються
з огляду на те, що передача кегі
споживачу не є господарською
операцією, а через небажання споживача
неможливо навіть ідентифікувати особу
такого споживача для складання
документів. Під час продажу товару
кожного споживача повідомляють про
необхідність повернення кегів під час
наступної купівлі товару. Незважаючи
на те, що письмових зобов'язань щодо
повернення кегів перед позивачем
споживач не має, а повернення кегів
споживачем не є обов'язковою
передумовою продажу такому споживачу
товару, склався звичай ділового
обороту, коли споживачі під час
наступної купівлі товару самостійно
повертають раніш отримані кегі, адже
споживач не зацікавлений накопичувати
у себе порожні кегі, порожні кегі ніяк
неможливо використати для інших цілей.
При поверненні кегів споживачами
складаються накладні на внутрішнє
переміщення, далі кегі, повернуті
споживачами через магазин, надходять
на склад позивача, (обліковуються на
позабалансовому рахунку "ТР"), а після
повертаються за накладними одночасно з
доставкою товару Постачальникам.
Висновки відповідача про "безоплатну
передачу кег у власність"
документально або іншим шляхом не
підтверджуються, оскільки позивач
ніяким чином не передає, а споживач не
набуває права власності на кегі;
товаром, який споживач оплатив та на
який набув право власності споживач є
тільки пиво. Під час знаходження кегів
в розпорядженні споживача кегі
залишаються власністю Постачальників,
отже здійснення позивачем передачі
товару в тарі (в кегах) споживачам,
прийом зворотної тари (кегів) від
споживачів та повернення зворотньої
тари (кегів) Постачальникам не викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань позивача, такі операції з
тарою є допоміжною діяльністю
позивача, яка забезпечує реалізацію
товару.

Відповідно п. 134.1.1. ст.. 134 ПКУ об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно до приписів п. 135.1. ст.. 135 ПКУ
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються
з: доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті. Відповідно п.п. 135.4.,
135.4.1. ст.. 135 ПКУ Дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає:
дохід від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, у тому
числі винагороди комісіонера
(повіреного, агента тощо). Відповідно п.
п. 14.1.202 п 14.1. ст.. 14 ПКУ продаж
(реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів.

Відповідно до пп. 14.1.191 п 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
"Постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду".

Відповідно до пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України "Продаж
(реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів".

Відповідно п. 135.4. статті 135 ПКУ дохід
від операційної діяльності визнається
в розмірі договірної (контрактної)
вартості, але не менше ніж сума
компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає дохід від
реалізації товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, у тому числі винагороди
комісіонера (повіреного, агента тощо).
Відповідно п. п. 14.1.202 п 14.1. ст.. 14 ПКУ
продаж (реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів. Не вважаються продажем
товарів операції з надання товарів у
межах договорів комісії (консигнації),
поруки, схову (відповідального
зберігання), доручення, довірчого
управління, оперативного лізингу
(оренди), інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачі прав власності на такі товари.

Таким чином, оскільки а) вартість
кегів не включається до вартості
продукції; б) при купівлі пива в кегах,
право власності на кегі не переходить
ні до Позивача, ні до кінцевого
споживача; в) кегі повертаються
кінцевим споживачем Позивачу, а
Позивачем - Постачальнику в тій же
кількості, то має місце не безоплатна
передача кегів у власність кінцевому
споживачу, а продаж товару з наступним
поверненням кінцевим споживачем
зворотньої тари - кегів під час
наступної купівлі продукції, що не може
бути підставою для збільшення розміру
доходу від операційної діяльності в
розумінні п. 135.4. статті 135 Податкового
кодексу України. Після того, як
споживач розпорядиться пивом з кегів,
спорожнілі кегі вже не можуть бути в
подальшому використані кінцевим
споживачем, тому споживачі зацікавлені
в поверненні позивачу цього виду
зворотньої тари ТОВ фірмі "Тріумф". До
цього часу претензій щодо неповернутої
тари з боку ПАТ "Оболонь" до
підприємства не надходило, компенсація
вартості втрачених або пошкоджених
кегів передбачена укладеними
договорами.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
викладених в акті перевірки висновків
податкового органу, що кінцеві
споживачі під час купівлі пива в кегах
в магазині ТОВ фірми "Тріумф" одночасно
з отриманням продукції передають
позивачу такі ж самі кегі, які в свою
чергу повертаються підприємством
позивача Постачальнику.

Суд також звертає увагу на той факт, що
загальна кількість отриманих ТОВ
фірмою "Тріумф" від ПАТ "Оболонь" кегів у
період з 01.10.2012 по 31.12.2013 року складає
35683 шт. За цей же період підприємством
позивача повернуто ПАТ "Оболонь" - 37544
кегі.

Таким чином, загальна кількість
отриманих ТОВ фірмою "Тріумф" від ПАТ
"Охтирський пивоварний завод" кегів у
період з 01.10.2012 по 31.12.2013 року складає
6400 кегів.

Судом з'ясовано, що за цей же період
позивачем повернуто ПАТ "Охтирський
пивоварний завод" - 6598 кегів.

Таким чином, загальна кількість
отриманих позивачем від ДП ПАТ
"Оболонь" "Пивоварня Зіберта" кегів у
період з 01.10.2012 по 31.12.2013 року складає
7448 кегів. За цей же період Позивачем
повернуто ДП ПАТ "Оболонь" "Пивоварня
Зіберта" - 8112 кегів.

Зазначені обставини підтверджують
безпідставність збільшення
Відповідачем суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств та застосування
фінансових санкцій відповідно п. 123.1.
ст. 123 ПКУ, оскільки Позивач безоплатно
право власності на кегі споживачам не
передавав, компенсації вартості кегів
у будь-якому вигляді від споживачів не
отримував, а в свою чергу повертав кегі
в повному обсязі Постачальникам
відповідно до умов укладених
договорів.

Щодо висновків акту перевірки про
порушення підприємством позивача
вимог пп. "а" п. 185.1. ст.185, пп. "б" п. 187.1. ст.
187, п. 188.1. ст. 188 ПКУ та застосування
фінансових санкцій відповідно абз. 2, п.
123.1. ст. 123 ПКУ у зв'язку із
невідповідністю ціни реалізації
продукції кінцевим споживачам та рівня
звичайних цін реалізації ідентичної
продукції юридичним особам та фізичним
особам-підприємцям суд зазначає
наступне.

Перевіркою встановлено факт
реалізації у 4 кварталі 2012 року пива,
слабоалкогольних напоїв та води
кінцевим споживачам за цінами, що менше
на 20-40% цін реалізації такої ж продукції
юридичним особам та фізичним
особам-підприємцям.

Варто зазначити, що при наданні
правової оцінки спірним
правовідносинам, що склалися протягом
4 кварталу 2012 року, необхідно
враховувати ч. 2 п. 1 розділу ХІХ ПК
України "Прикінцеві положення", згідно
яких стаття 39 цього Кодексу набирає
чинності з 1 січня 2013 року. До 1 січня 2013
року при визначенні звичайних цін
застосовуються норми Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств".

Згідно вимог п.п. 1.20.1 п.1.20 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Цією ж нормою передбачено, що
справедлива ринкова ціна - це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) і сфера
обігу товарів (робіт, послуг), яка
визначається виходячи з можливості
покупця (продавця) реально і без
значних додаткових витрат придбати
(продати) товар (роботу, послугу) на
найближчій стосовно будь-якої із
сторін договору території.

Пунктом 1.20.2 ст. 1 вказаного Закону
встановлено, що для визначення
звичайної ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована.

Пунктами 1.20.8 та 1.20.10 ст. 1 цього Закону
вказано, що обов'язок доведення того, що
ціна договору не відповідає рівню
звичайної ціни у випадках, визначених
ним Законом, покладається на
податковий орган у порядку,
встановленому Законом.

Судом встановлено, що податковим
органом не враховані пояснення
позивача щодо розбіжностей в цінах
через особливості реалізації товарів
споживачам на відміну від реалізації
товарів юридичним особам та фізичним
особам-підприємцям за укладеними
господарськими договорами, під час
реалізації товарів споживачам: а)
розрахунок за товар відбувається
одразу та в повному обсязі; б) Позивач
не здійснює доставку, завантаження та
розвантаження товару; в) збільшується
строк реалізації товару; г)
здійснюється самостійне повернення
зворотної тари споживачами.

Так, зокрема, другим абзацом пп. 1.20.1
п.1.20. ст.1 вищевказаного Закону
встановлено, якщо товари (роботи,
послуги), ідентичні (за їх відсутності -
однорідні) товарам (роботам, послугам),
стосовно яких визначається звичайна
ціна, прилюдно пропонуються до продажу,
або мають ціни, встановлені на
організованому ринку цінних паперів,
або мають біржову ціну (біржове
котирування), визначення звичайної
ціни у встановленому в абзаці першому
цього підпункту порядку здійснюється
із врахуванням таких факторів.

Відповідно до пп.1.20.3 п.1.20 ст.1 цього ж
Закону встановлено, що для товарів
(робіт, послуг), які продаються шляхом
прилюдного оголошення умов їх продажу,
звичайною визнається ціна, що
міститься у такому прилюдному
оголошенні.

До останнього (оголошення), крім
традиційних публічних договорів, можна
віднести й інші способи поширення
інформації про товар та умови його
продажу, призначеної для широкого
загалу, а саме: прайс-листи, каталоги,
оголошення в друкованих ЗМІ, рекламні
оголошення на телебаченні, в мережі
Інтернет тощо.

Пунктом 13 Указу Президента України "Про
деякі заходи з дерегулювання
підприємницької діяльності" від 23.07.1998
року № 817/98 визначено, що індикативні
або звичайні ціни на товари (роботи,
послуги) для застосування їх у
податкових або митних цілях
установлюються на підставі
статистичної оцінки рівня пін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку. Там же визначено, що
індикативні або звичайні ціни не
можуть встановлюватися органами
виконавчої влади, які використовують
їх для нарахування та стягнення
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та неподаткових платежів,
крім випадків відсутності
статистичних даних про рівень цін на
окремі види товарів (робіт, послуг).

Тобто, будь-яке застосування
податковим органом "звичайних цін" є
можливим виключно у випадках продажу
товарів (робіт, послуг) пов'язаним
особам або придбання товарів у таких же
осіб лише за наявності незвичайних
умов ведення господарської діяльності,
що повинно бути доведено саме
податковим органом належним чином та
за умови відсутності належного
обґрунтування фактичної ціни продажу
або придбання, яка при цьому повинна не
відповідати статистичній оцінці рівня
цін реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України
та при цьому податковий орган несе
обов'язок належного доведення самого
факту того, що фактична ціна договору
не відповідає рівню звичайної ціни. При
цьому податковий орган має довести, що
в нього є належна інформація про
укладені на момент продажу товару
(роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах, що дозволило б йому висунути
обґрунтовані претензії до фактичної
ціни договору.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, податковим органом не надано до
суду доказів здійснення запитів у
державні органи статистики чи
Торгово-промислову палату України,
товарну біржу, з метою встановлення
мінімальної та/чи максимальної ціни на
товар позивача.

Податковим органом не надано до суду
доказів проведення моніторингу
прилюдних оголошень, в тому числі
прайс-листів, каталогів, оголошень у
друкованих ЗМІ, рекламних оголошеннях,
з метою виявлення цінових пропозицій
щодо купівлі/продажу товару
ідентичному товару позивача зокрема.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на положення ст. 71 КАС України
та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4
Податкового кодексу України, котрими
встановлена презумпція правомірності
рішень платника податків, суд доходить
висновку, що поданих суб'єктом владних
повноважень доказів є явно недостатньо
для висновку про правомірність
винесених спірних податкових
повідомлень - рішень, а витребування
судом додаткових доказів (з приводу
обставин не досліджених податковим
органом при проведенні перевірки, не
відображених в акті перевірки та не
покладених в основу спірного рішення
на момент його винесення) матиме
наслідком підміну мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних рішень.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
а тому не вбачає підстав для його
скасування. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.08.2014р. по
справі № 820/12350/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 03.11.2014 р.