Справа № 810/5241/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26 вересня 2014 року Справа № 810/5241/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справуза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Фарма
Старт"доКиївської митниці
Міндоходівпровизнання протиправними
та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фарма Старт"
звернулось до суду з позовом до
Київської митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішення відповідача про коригування
митної вартості товарів від 06.06.2014
№ 125000003/2014/110124/2 та
картки відмови у прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення від
06.06.2014 № 125130000/2014/00156.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані рішення, якими органом
доходів і зборів здійснено коригування
митної вартості товару у сторону
збільшення та відмовлено у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом митною вартістю, на думку
позивача, прийняті з порушенням норм
матеріального права та не відповідають
вимогам закону, висновки митного
органу стосовно того, що подані
позивачем документи виявились
недостатніми для визнання заявленої
позивачем митної вартості за основним
методом, є помилковими, а тому вказані
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи митного
органу діяли на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством України, оскаржувані
рішення прийняті відповідачем
правомірно, у зв'язку з чим позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на
26.09.2014, представники сторін не
з'явились, були своєчасно та належним
чином повідомлені про дату, час та
місце судового розгляду справи.

Матеріали справи містять клопотання
представників сторін про розгляд
справи за їх відсутності, що відповідно
до приписів статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для здійснення розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фарма Старт"
(ідентифікаційний код 30117001,
місцезнаходження: 03124, м. Київ,
Солом'янський район, бул. І. Лепсе, 8)
зареєстроване в якості юридичної особи
17.11.1998 та здійснює господарську
діяльність, пов'язану, зокрема, з
виробництвом основних фармацевтичних
продуктів, препаратів і матеріалів,
оптовою торгівлею фармацевтичними
товарами, роздрібною торгівлею
фармацевтичними товарами в
спеціалізованих магазинах (копії
свідоцтва про державну реєстрацію
юридичної особи серії А00 № 000447 (а.с. 78)
та довідки Головного управління
регіональної статистики серії АА № 646333
(а.с. 81).

У червні 2014 року Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фарма
Старт" було заявлено до митного
оформлення придбаний у компанії
"Destilaciones Bordas Chinchurreta, S.A" (Іспанія) на
підставі контракту від 01.06.2011 № BOR.DH/2-2011
товар - спирти циклічні та їх
галогеновані, сульфовані, нітровані
або нітрозовані похідні, без вмісту
наркотичних речовин та прекурсорів, а
саме: акватерпін порошок (субстанція),
активні речовини - терпін
гідрат, хімічна назва - methane-1, 8-diol hydrate,
дата виробництва - травень 2014
року, термін придатності - травень 2016
року, показання до застосування - для
виробництва нестерильних лікарських
форм, вага нетто - 3000 кг.

Поставка товару здійснювалась на
умовах EXW - ES Sevilla (за правилами
Інкотермс 2010 це означає, що продавець
здійснює поставку товару шляхом його
передачі в розпорядження покупця в
названому місці поставки та несе
витрати, пов`язані з перевіркою,
пакуванням і маркуванням товару, а
покупець несе всі види ризику і всі
витрати з переміщення товару з місця
поставки до вказаного місця
призначення).

03.06.2014 з метою митного оформлення
імпортованого товару позивач надав
Київській митниці Міндоходів митну
декларацію (МД) за № 125130000/2014/408635 із
заявленою митною вартістю товарів.

На підтвердження заявленої митної
вартості позивачем подано митному
органу документи згідно переліку, що
зазначений у графі 44 МД, а саме: картку
обліку особи, що здійснює операції з
товарами, зовнішньоекономічний
контракт від 01.06.2011

№ BOR.DH/2-2011 разом з додатками до нього
від 17.10.2013 № 4 і № 5 та специфікацією від
14.05.2014 № 9, інвойс від 16.05.2014 № 60.389/73.725,
пакувальний лист від 16.05.2014 № 70/81,
міжнародну автомобільну накладну (CMR)
від 16.05.2014 № 047968, договір транспортного
експедирування вантажних перевезень у
міжнародному сполученні
від 28.10.2010 № Т-С 127, довідку про
транспортні затрати від 30.05.2014 № 5003869,
копію митної декларації країни
відправлення від 23.05.2014 № 14ES2615,
реєстраційне посвідчення на
лікарський засіб від 14.06.2013 № UA/8597/01/01,
сертифікат про походження товару від
20.05.2014 № 7059333, сертифікати якості від
20.05.2014, інформацію про позитивне
здійснення радіологічного контролю.

Згідно з даними МД від 03.06.2014 №
125130000/2014/408635 та декларації митної
вартості від 03.06.2014, контрактна
вартість партії товару становила 36450
євро (12,15 євро за 1 кг), що в національній
валюті України за офіційним курсом НБУ
на дату митного оформлення становить
589097,65 грн. З урахуванням додаткових
складових (транспортних витрат) у сумі
34227,00 грн., задекларована митна вартість
товару становила 623324,65 грн.

Під час перевірки відомостей про
заявлену декларантом митну вартість
товарів посадовою особою Київської
митниці Міндоходів витребувано у
позивача додаткові документи, а саме:
прайс-лист виробника товару; докази
оплати за попередні поставки або
передоплати за товар; видаткові
накладні; калькуляцію виробництва
товару; висновок експертної
організації; митну декларацію країни
відправлення.

06.06.2014 позивачем додатково до
документів за МД від 03.06.2014
№ 125130000/2014/408635 подано митному органу
копію комерційної пропозиції
виробника від 26.05.2014, планову
калькуляцію виробництва препарату
"Кодепсин, таб. № 10" та прайс-лист
виробника препарату від 01.06.2014. При
цьому представником позивача
зазначено, що станом на 06.06.2014 у
декларанта відсутня можливість надати
митному органу витребуваний ним
висновок експертної організації.

Рішенням Київської митниці Міндоходів
від 06.06.2014 № 125000003/2014/110124/2 здійснено
коригування заявленої позивачем
митної вартості товару у сторону
збільшення та встановлено, що
митна вартість імпортованої позивачем
партії товару становить 118110,00 євро (39,37
євро за 1 кг).

За поясненнями представника
відповідача, викладеними у
запереченнях проти позову,
неможливість визначення митної
вартості оцінюваного товару за
основним методом, тобто за ціною
договору (контракту) щодо товару, який
імпортується, відповідач обґрунтовує
неподанням позивачем всіх
витребуваних митним органом
додаткових документів.

У свою чергу, в якості приводу для
витребування у позивача додаткових
документів відповідач вказує на
відсутність у поданих позивачем
документах за основним переліком
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару, а саме: витрат на
транспортування та витрат на
страхування товару. Неможливість
упевнитися в достовірності поданих
позивачем документах, а саме: копії
експортної декларації країни
відправлення відповідач також пояснює
незабезпеченням позивачем офіційного
перекладу цього документу на
українську мову.

Крім того, відповідач звертає увагу на
спрацювання у ході митного оформлення
товару автоматизованої системи
аналізу та управління ризиками за
напрямом митної вартості, з даних якої
вбачається, що у попередніх періодах
такий же товар розмитнювався за
більшою митною вартістю, ніж
задекларував позивач.

Виходячи із наведених вище обставин,
митна вартість імпортованих товарів
визначена митним органом за методом
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів. За
основу для її визначення відповідачем
взято вартість операції з ідентичним
товаром - акватерпін порошок
(субстанція), активні речовини - терпін
гідрат, виробництва компанії "Destilaciones
Bordas Chinchurreta, S.A" (Іспанія), що
імпортований:

- у жовтні 2011 року за ВМД № 125120105/2011/198271
від 19.10.2011 партією у кількості 3000 кг за
митною вартістю, що була скоригована
митним органом до рівня 39,37 євро за 1 кг
на підставі рішення про коригування
митної вартості від 26.10.2011 №
125000006/2011/011250/1;

- у травні 2014 року за МД № 125120105/2014/309310
від 05.05.2014 партією у кількості 1500 кг за
митною вартістю 39,37 євро за 1 кг.

У зв`язку з проведенням коригування
митної вартості товару орган доходів і
зборів відмовив у митному оформленні
товару за заявленою позивачем митною
вартістю, про що склав картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску товарів
транспортних засобів комерційного
призначення від 06.06.2014 №
125130000/2014/00156.

16.06.2014 позивач подав до Київської
митниці Міндоходів нову митну
декларацію за № 125130000/2014/409237, в якій
відкоригував митну вартість партії
товару з урахуванням рішення митного
органу щодо коригування митної
вартості, та надав фінансові гарантії
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товару, визначеною
декларантом, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товару, визначеною митним органом.

У зв'язку з зазначеними обставинами,
Київською митницею Міндоходів
прийнято рішення про завершення
митного оформлення товару позивача,
пропуск його на митну територію
України та випуск у вільний обіг.

Водночас, позивач, не погоджуючись із
рішенням Київської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 06.06.2014 № 125000003/2014/110124/2 та
рішенням від 06.06.2014 № 125130000/2014/00156 про
відмову в прийнятті митної декларації
(карткою відмови), звернувся до суду з
даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, регулюються
положеннями Митного кодексу України та
інших актів законодавства, прийнятих у
відповідності до вимог цього Кодексу.

В силу приписів частини першої статті
246 Митного кодексу України, метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з
моменту подання органу доходів і
зборів декларантом або уповноваженою
ним особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію (частина перша статті
248 Митного кодексу України).

В силу приписів частини першої статті
257 цього Кодексу, декларування товарів
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Частиною сьомою статті 257 Митного
кодексу України передбачено, що
перелік відомостей, що підлягають
внесенню до митних декларацій,
обмежується лише тими відомостями, які
є необхідними для цілей справляння
митних платежів, формування митної
статистики, а також для забезпечення
додержання вимог цього Кодексу та
інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
здійснюється органами доходів і зборів
на підставі митної декларації, до якої
декларантом залежно від митних
формальностей, установлених цим
Кодексом для митних режимів, та
заявленої мети переміщення вносяться
відомості, передбачені частиною
восьмою вказаної статті, у тому числі
відомості про найменування товару, код
товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну
вартість товарів, митну вартість
товарів та метод її визначення.

Митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, в силу приписів статті 49
Митного кодексу України є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України передбачено,
що митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті. Ціною, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті,
вважається загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
за переліком, що визначений частиною
десятою статті 58 Митного кодексу
України, серед яких, зокрема, витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України та
витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до статті 52 Митного кодексу
України, заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів. При цьому,
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з органом
доходів і зборів; подавати органу
доходів і зборів достовірні відомості
про визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням органу доходів і зборів
додаткової інформації.

Згідно з приписами частини першої
статті 57 Митного кодексу України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) та за
другорядними методами: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Перелік документів, що подаються
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості, визначено
статтею 53 Митного кодексу України.

Так, в силу приписів частини другої
цієї статті, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, -
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару; 5) за
наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару (частина шоста
статті 53 Митного кодексу України).

Цією ж статтею передбачено, що вимагати
від декларанта або уповноваженої ним
особи будь-які інші документи, відмінні
від тих, що зазначені в цій статті,
забороняється.

Дана норма кореспондується з приписами
статті 318 Митного кодексу України,
якими визначено, що митний контроль
передбачає виконання органами доходів
і зборів мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає положенням пунктів
3.16 та 6.2 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення і
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України "Про внесення змін до Закону
України "Про приєднання України до
Протоколу про внесення змін до
Міжнародної конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур" від
15.02.2011 № 3018-VI, якими запроваджено
наступні стандартні правила: на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Відповідно до частини другої статті 54
Митного кодексу України, контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Так, згідно з приписами частини першої
статті 58 Митного кодексу України, метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до пункту 1 частини
четвертої статті 54 Митного кодексу
України, орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості (пункт 1
частини п'ятої статті 54 Митного кодексу
України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках,
встановлених цим Кодексом, орган
доходів і зборів наділений правом
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Такими додатковими документами в силу
приписів частини третьої статті 53
Митного кодексу України є: договір
(угода, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписка з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копія митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

При цьому, право органу доходів і
зборів на витребування у декларанта
або уповноваженої ним особи додаткових
документів за наведеним вище переліком
виникає виключно у разі, якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті (тобто основні документи),
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Частиною шостою статті 54 Митного
кодексу України передбачено, що орган
доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
органу доходів і зборів документально
підтвердженої офіційної інформації
органів доходів і зборів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин другої, четвертої - шостої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України надає підстави для висновку
про те, що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись в достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у статті 58 Митного кодексу
України.

При цьому, митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або ці документи не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, тобто не дозволяють митному
органу законно здійснити визначений
законом мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

За стандартним правилом, визначеним
пунктом 3.17 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення і
гармонізацію митних процедур, у
випадках, коли окремі підтверджуючі
документи не можуть бути представлені
разом з декларацією на товари з причин,
які визнані митною службою
обґрунтованими, вона дозволяє подачу
таких документів протягом визначеного
періоду часу.

Так, частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України визначено, що
додаткові документи (за наявності)
подаються декларантом протягом 10
календарних днів з моменту отримання
письмової вимоги органу доходів і
зборів.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вже зазначалось судом вище,
неможливість визнання заявленої
позивачем митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, відповідач
обґрунтовує, зокрема, неподанням
декларантом всіх витребуваних митним
органом додаткових документів за
переліком, що визначений частиною
третью статті 53 Митного кодексу
України.

Водночас, відповідач не надав суду
жодних належних та допустимих доказів
того, що подані позивачем документи за
основним переліком містять
розбіжності чи наявні ознаки їх
підробки або документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни.

Твердження митного органу про
порушення декларантом вимог митного
законодавства з огляду на невизначення
ним витрат на страхування товару в
якості складової митної вартості у
зв`язку з відсутністю документів, що
містять відомості про числові значення
цих витрат, судом до уваги не
приймаються, оскільки умови поставки EXW
Інкотермс 2010, що використовувались
сторонами правочину, не передбачають
зобов`язань продавця або покупця зі
страхування товару та оплати витрат на
страхування покупцем.

Як вже зазначалось судом вище, при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.

Як встановлено судом, витратами, що не
були включені до контрактної ціни
товару та підлягали сплаті позивачем
самостійно, є витрати на
транспортування вказаних товарів
від названого місця (Sevilla, ES) до місця
ввезення на митну територію України
(пункт пропуску Краковець, Україна).

В силу приписів Правил заповнення
декларації митної вартості,
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 № 599, для
підтвердження витрат на
транспортування декларантом
відповідно до частини другої статті 53
Митного кодексу України подаються
транспортні (перевізні) документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість перевезення оцінюваних
товарів.

До зазначених документів можуть
належати: рахунок-фактура (акт
виконаних робіт (наданих послуг) від
виконавця договору (контракту) про
надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів; банківські та платіжні
документи, що підтверджують факт
оплати транспортно-експедиційних
послуг відповідно до виставленого
рахунка-фактури; калькуляція
транспортних витрат (якщо перевезення
товарів здійснюється з використанням
власного транспортного засобу), що
містить відомості про маршрут
перевезення, його протяжність у
кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

Документи, що були подані позивачем на
підтвердження витрат на
транспортування у складі основних
документів, містять усі реквізити,
необхідні для надання їм юридичної
сили і доказовості приналежності
послуг автомобільного перевезення до
імпортованих позивачем товарів, а
визначена вартість перевезення
вантажу відповідає числовому значенню
заявлених позивачем витрат на
перевезення в якості складової митної
вартості товару.

Що стосується подання позивачем копії
митної декларації країни відправлення
від 23.05.2014 № 14ES2615 без її
перекладу на українську мову, суд
враховує, що в силу приписів статті 254
Митного кодексу України у разі, якщо
дані документів, складених іншою мовою,
ніж офіційна мова митних союзів, членом
яких є Україна, або іншою іноземною
мовою міжнародного спілкування, є
необхідними для перевірки або
підтвердження відомостей, зазначених у
митній декларації, забезпечення їх
перекладу за власний рахунок
здійснюється декларантом виключно на
вимогу органу доходів і зборів.

Як встановлено судом, копію митної
декларації країни відправлення від
23.05.2014 № 14ES2615 подано
позивачем митному органу разом з
основними документами для
підтвердження заявленої ним митної
вартості партії товару. Із даних запису
митного органу про необхідність
подання додаткових документів,
оформленого на зворотному боці аркуша
декларації митної вартості (зворотній
бік а.с. 65), вбачається, що вимог
стосовно перекладу цього документу на
українську мову митним органом не
пред`являлось. Жодних інших доказів на
підтвердження інформування позивача
про неможливість перевірки або
підтвердження зазначених у митній
декларації відомостей за відсутності
перекладу українською мовою цього
документа, відповідачем суду не надано.

Слід також звернути увагу на те, що
неподання позивачем повного переліку
витребуваних додатково документів не
звільняє митний орган від обов'язку
визначити митну вартість
задекларованого товару на підставі
наявних відомостей, зокрема,
документів, наданих позивачем.

На момент прийняття судом рішення у
даній справі відповідачем не доведено
існування передбачених статтею 58
Митного кодексу України обмежень для
визначення митної вартості
задекларованого товару за ціною
договору. Жодних належних та
допустимих доказів того, що подані
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фарма Старт" основні
та додаткові документи не дозволяли
митному органу у належний спосіб
перевірити числове значення митної
вартості товарів, не наведено. Висновки
відповідача про наявність
розбіжностей у цих документах не
знайшли свого документального
підтвердження у ході судового розгляду
справи.

Припущення митного органу про
порушення позивачем вимог митного
законодавства з огляду на наявність в
спеціалізованих програмно -
інформаційних комплексах Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
органів доходів і зборів України
відомостей про те, що у
попередні періоди товар - акватерпін
порошок (субстанція) розмитнювався за
більшою митною вартістю, ніж
задекларована позивачем, судом до
уваги не приймаються з огляду на
наступне.

Імовірність недотримання вимог
законодавства України з питань
державної митної справи в силу
приписів статті 361 Митного кодексу
України вважається ризиками,
управління якими здійснюють органи
доходів і зборів у спосіб їх аналізу,
виявлення та оцінки, розроблення та
практичної реалізації заходів,
спрямованих на мінімізацію ризиків,
оцінки ефективності та контролю
застосування цих заходів.

Цілями застосування системи
управління ризиками є, зокрема:
запобігання, прогнозування і виявлення
порушень законодавства України з
питань державної митної справи;
забезпечення більш ефективного
використання наявних у органів доходів
і зборів ресурсів та зосередження їх
уваги на окремих згрупованих об'єктах
аналізу ризику, щодо яких є потреба у
застосуванні окремих форм митного
контролю або їх сукупності, а також у
підвищенні ефективності митного
контролю (областях ризику); прискорення
митного оформлення товарів, що
переміщуються через митний кордон
України.

За стандартними правилами, визначеними
пунктами 6.3, 6.5 Загального додатку до
Міжнародної конвенції про спрощення і
гармонізацію митних процедур, при
застосуванні митного контролю
використовується система управління
ризиками, для підтримки якої митна
служба приймає стратегію, яка
базується на системі засобів оцінки
імовірності недотримання
законодавства.

Суд звертає увагу на те, що митний орган
при здійсненні митного контролю, у тому
числі і з питань правильності
визначення митної вартості товарів,
має діяти у спосіб, що визначений
Митним кодексом України, а відомості,
які містяться в автоматизованій
системі аналізу та управління
ризиками, мають лише допоміжний
інформаційний характер при прийнятті
органом доходів і зборів відповідних
рішень.

Та обставина, що в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що ідентичний або
подібний товар у попередні періоди
розмитнювався за вартістю більшою, ніж
задекларована декларантом, за
відсутності інших визначених законом
підстав, що обумовлюють межі і способи
здійснення органом доходів і зборів
контролю митної вартості, не утворює
підстав для відмови у визнанні
заявленої декларантом митної вартості
за основним методом та її визначенні за
іншим методом, оскільки торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок та відповідних
цінових комерційних домовленостей
тощо).

Інформаційні системи, що
використовуються органами доходів і
зборів, з об'єктивних причин не можуть
містити всієї інформації, що
стосується суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності,
товарів і умов їх продажу, а тому такі
дані не можуть мати вагомішого
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Сама по собі різниця між вартістю
товару, задекларованого особою та
вартістю ідентичних чи подібних
(аналогічних) товарів, що
розмитнювались цією ж чи іншими
особами у попередніх періодах, ще не
свідчить про наявність порушень з боку
декларанта і не є підставою для
автоматичного збільшення митної
вартості товарів до показників
автоматизованої системи аналізу та
управління ризиками.

Суд також звертає увагу на те, що
встановлені статтею 59 Митного кодексу
України умови визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів передбачають, що за
основу для її визначення береться
вартість операції з ідентичними
товарами, що продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього. Ціна договору щодо
ідентичних товарів береться за основу
для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості та на тих
же комерційних рівнях, що й оцінювані
товари. У разі відсутності такого
продажу використовується вартість
операції з ідентичними товарами, що
продавалися в Україну в іншій
кількості та/або на інших комерційних
рівнях. При цьому, їх ціна коригується з
урахуванням зазначених розбіжностей
незалежно від того, чи веде це до
збільшення або зменшення вартості.
Інформація, що використовується при
здійсненні коригування, повинна бути
документально підтверджена. У разі,
якщо кошти та витрати, зазначені в
пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58
цього Кодексу, включаються у вартість
операції, здійснюється коригування для
врахування значної різниці в таких
коштах і витратах між оцінюваними
товарами та відповідними ідентичними
товарами, що зумовлено різницею у
відстанях і способах транспортування.

Як вже зазначалось судом вище, за
основу для визначення митної вартості
імпортованої позивачем у червні 2014
року партії товару у кількості 3000 кг
митним органом, зокрема, взято вартість
операції з ідентичним товаром, що
імпортований у травні 2014 року за МД №
125120105/2014/309310 від 05.05.2014 партією у
кількості 1500 кг за митною вартістю 39,37
євро за 1 кг. При цьому, копію цієї
декларації відповідачем суду не
надано. Водночас, із поданих суду
відомостей, що викладені у пошуковій
формі "Рівень цін по ЦБД" (а.с. 119),
неможливо встановити умови поставки
цього товару за МД
№ 125120105/2014/309310 від 05.05.2014, спосіб
його транспортування та ін., що є
суттєвим для вирішення питання про
необхідність проведення
збільшення/зменшення рівня ціни
товарів, що ввезені в іншій кількості,
на інших комерційних рівнях, та
порівняння різниці у витратах, що
включені до складових митної вартості
оцінюваних та ідентичних товарів.

У свою чергу, час імпорту ідентичного
товару, митна вартість якого була
скоригована митним органом у сторону
збільшення на підставі рішення про
коригування митної вартості від 26.10.2011
№ 125000006/2011/011250/1, не збігається з часом
імпорту оцінюваних товарів та не є
максимально наближеним до нього, що
унеможливлює взяття за основу вартості
такої операції для визначення митної
вартості товарів за МД від 03.06.2014
№
125130000/2014/408635.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку про неправомірність відмови
митного органу у визнанні
задекларованої позивачем митної
вартості товару за основним методом та
визначенні митної вартості товару за
методом визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів, у зв'язку з чим рішення
Київської митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів
від 06.06.2014 № 125000003/2014/110124/2 суд вважає
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного
кодексу України передбачено, що у разі
відмови у прийнятті митної декларації
посадовою особою органу доходів і
зборів заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті
митної декларації є документом, що
формалізує негативне для декларанта
рішення посадової особи органу доходів
і зборів про завершення процедури
декларування товарів, заявлених до
митного оформлення на підставі
конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України
гарантує кожній особі право оскаржити
рішення, дії або бездіяльність органів
доходів і зборів, їх посадових осіб та
інших працівників, якщо вона вважає, що
цими рішеннями, діями або
бездіяльністю порушено її права,
свободи чи інтереси.

У даній справі судом встановлено, що
рішення про відмову у прийнятті митної
декларації, оформлене карткою відмови
від 06.06.2014 № 125130000/2014/00156, є результатом
неправомірної відмови посадової особи
митного органу у визнанні
задекларованої позивачем митної
вартості товару за основним методом, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
визнання його протиправним та
скасування є цілком обґрунтованими.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З огляду на викладене, витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору у сумі 325 грн. 08 коп., підлягають
відшкодуванню позивачу з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Рішення Київської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 06.06.2014 №
125000003/2014/110124/2, - визнати протиправним та
скасувати.

3. Рішення Київської митниці Міндоходів
про відмову у прийнятті митної
декларації, оформлене карткою відмови
від 06.06.2014 № 125130000/2014/00156, - визнати
протиправним та скасувати.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фарма
Старт" витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі
325 (триста двадцять п'ять) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні, - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Харченко С.В.