Справа № 819/1374/14-а
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
Справа № 876/8245/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.

суддів:
Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового
засідання: Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 11
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Департаменту фінансів Тернопільської
обласної державної адміністрації про
скасування наказу про звільнення та
зобов»язання надати відпустку,-

В С Т А Н О
В И В:

В липні 2014 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд до Департаменту
фінансів Тернопільської обласної
державної адміністрації (далі -
Департаменту фінансів) про скасування
наказу №60-О від 08.07.2014 року «Про
звільнення ОСОБА_1» та зобов»язання
відповідача надати йому щорічну
відпустку у межах передбачених чинним
законодавством.

В обґрунтування позовних вимог вказує
на те, що оскаржуваним наказом позивача
було звільнено з посади головного
спеціаліста відділу інформаційного
забезпечення у зв»язку з скороченням
посади. Однак, в силу частини 1 статті 3
Закону України «Про відпустки» йому не
надали право на невикористану
відпустку з наступним звільненням. А
тому вважає, що цей наказ є незаконним
та підлягає скасуванню.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 серпня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржено
позивачем в апеляційному порядку, який
покликаючись на неповне з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої
інстанції, згідно з графіком відпусток
в департаменті фінансів
Тернопільської обласної державної
адміністрації на 2014 рік відпустка
ОСОБА_1 (головний спеціаліст відділу
інформаційного забезпечення)
передбачена у липні 2014 року.

26 червня 2014 року позивач звернувся до
заступника директора департаменту
фінансів Тернопільської ОДА із заявою
про надання йому щорічної відпустки
згідно з графіком відпусток в
департаменті фінансів з 1 липня 2014 року
на 25 днів.

27 червня 2014 року листом №5-01/48-972
позивачеві було відмовлено у наданні
відпустки з 1 липня 2014 року посилаючись
на виробничу необхідність (подання
піврічної звітності до 11 липня 2014 року).
Також зазначено, що про початок
відпустки його буде повідомлено за два
тижні в межах липня місяця, згідно
чинного законодавства.

Однак, наказом Департаменту фінансів
Тернопільської обласної державної
адміністрації №60-О від 08.07.2014 року
ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста
відділу інформаційного забезпечення у
зв»язку із скороченням посади згідно з
пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Також наказом Департаменту фінансів
Тернопільської обласної державної
адміністрації №69-О від 01.08.2014 року
внесено зміни до наказу Департаменту
фінансів Тернопільської обласної
державної адміністрації №60-О від 08.07.2014
року та викладено в наступній редакції:
«ОСОБА_1, головному спеціалісту відділу
інформаційного забезпечення, надати
частину невикористаної щорічної
основної відпустки за період роботи з 07
травня 2013 року по 06 травня 2014 року в
кількості 24 календарних днів з 09.07.2014
року по 01.08.2014 року включно. Звільнити
ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста
відділу інформаційного забезпечення в
останній день відпустки 01 серпня 2014
року у зв»язку із скороченням посади,
згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України…».

Вирішуючи дані спірні відносини, суд
виходить з наступного.

Як встановлено пунктом 4 частини 1
статті 36 Кодексу Законів про працю
(далі - Кодексу), підставами припинення
трудового договору є розірвання
трудового договору з ініціативи
працівника (статті 38, 39), з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
(статті 40, 41) або на вимогу
профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45).

У разі зміни власника підприємства, а
також у разі його реорганізації
(злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників
(пункт 1 частини першої статті 40). (ч. 4 ст.
36 Кодексу).

Пунктом 1 статті 40 Кодексу передбачено,
що трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно зі статтею 47 Кодексу власник або
уповноважений ним орган зобов»язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов»язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення копія наказу видається на
вимогу працівника.

Відповідно до Закону України «Про
відпустки», зокрема, статті 3 за
бажанням працівника у разі його
звільнення (крім звільнення за
порушення трудової дисципліни) йому
має бути надано невикористану
відпустку з наступним звільненням.
Датою звільнення в цьому разі є
останній день відпустки.

Нормами статті 79 Кодексу встановлено,
що черговість надання відпусток
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), і
доводиться до відома всіх працівників.
При складанні графіків ураховуються
інтереси виробництва, особисті
інтереси працівників та можливості їх
відпочинку.

Конкретний період надання щорічних
відпусток у межах, установлених
графіком, узгоджується між працівником
і власником або уповноваженим ним
органом, який зобов»язаний письмово
повідомити працівника про дату початку
відпустки не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що при вивільненні
працівників у зв»язку з скороченням
штату позивачу повинно бути надано
невикористану відпустку з наступним
звільненням, а датою звільнення слід
вважати останній день відпустки.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, такого порядку
Департаментом фінансів Тернопільської
обласної державної адміністрації
дотримано не було, оскільки наказом
№60-О від 08.07.2014 року ОСОБА_1 було
звільнено з посади головного
спеціаліста відділу інформаційного
забезпечення без надання
невикористаної основної щорічної
відпустки.

Згідно зі статтею 47 Кодексу власник або
уповноважений ним орган зобов»язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов»язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення, копія наказу видається на
вимогу працівника.

Факт звільнення ОСОБА_1 з посади
головного спеціаліста відділу
інформаційного забезпечення 08 липня 2014
року підтверджується журналом обліку
та руху трудових книжок
Головфінуправління, в якому стоїть
відмітка про отримання трудової книжки
ОСОБА_1 саме 08.07.2014 року (а.с. 35), та запис
у трудовій книжці про звільнення у
зв»язку із скороченням посади, згідно
п. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до
наказу від 08.07.2014 року №60-О.

З огляду на наведене, висновки суду
першої інстанції про правомірність
винесення наказу Департаменту
фінансів Тернопільської обласної
державної адміністрації від 01 серпня
2014 року №69-О апеляційний суд вважає
помилковими та необґрунтованими,
оскільки вищенаведеним наказом
внесено зміни в наказ №60-О від 08.07.2014
року на момент коли позивача фактично
вже було звільнено з роботи, та дані
спірні трудові відносини перебували на
розгляді в суді.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб»єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб»єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Щодо позовної вимоги про надання
щорічної відпустки ОСОБА_1, колегія
суддів приходить до висновку про
наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 10 Закону України
«Про відпустки» конкретний період
надання щорічних відпусток у межах,
установлених графіком, узгоджується
між працівником і власником або
уповноваженим ним органом, який
зобов»язаний письмово повідомити
працівника про дату початку відпустки
не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

Так, постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 21
жовтня 2010 року №П-278/10 встановлено, що з
огляду на положення КАС України щодо
компетенції адміністративного суду,
останній не може підміняти інший орган
державної влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади. Тому така позовна вимога
задоволенню не підлягає.

Слід також зазначити, що в силу ч. 2 ст. 11
КАС України суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з абз. 10 ч. 2 ст. 162 КАС України, суд
може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод та інтересів людини і
громадянина, інших суб»єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб»єктів владних
повноважень.

Тобто, суд, установивши порушення вимог
законодавства, має захистити права та
охоронювані законом інтереси,
самостійно обравши спосіб, який би
гарантував дотримання і захист прав,
свобод, інтересів від порушень з боку
суб»єктів владних повноважень.

Апеляційний суд вважає, що оскільки
спірні правовідносини виникли у
зв»язку із прийняттям відповідачем
наказу Департаменту фінансів
Тернопільської обласної державної
адміністрації №60-О від 08.07.2014 року, який
змінено наказом №69-О від 01.08.2014 року, то
для повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, останній слід
також визнати протиправним та
скасувати.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, через що постанова
суду підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови, якою позовні вимоги
слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 160,195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково, постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 11
серпня 2014 року у справі № 819/1374/14-а -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Департаменту фінансів
Тернопільської обласної державної
адміністрації №60-О від 08.07.2014 року «Про
звільнення ОСОБА_1І.».

Визнати протиправним та скасувати
наказ Департаменту фінансів
Тернопільської обласної державної
адміністрації №69-О від 01.08.2014 року «Про
внесення змін та доповнень до наказу
№60-О від 08.07.2014 року «Про звільнення
ОСОБА_1І.».

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили, а у разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України - з дня
складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя :
Л.Я. Гудим

Судді:
О.М. Довгополов

В.В. Святецький