Справа № 756/2860/14-а (2-а/756/153/14)
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2014 р.
К/800/46488/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г., Рецебуринського
Ю.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва на
постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 16 травня 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2014
року по справі № 756/2860/14-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду
України в Оболонському районі м. Києва

про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 у лютому 2014 року звернувся
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
зобов'язання здійснити перерахунок,
відновити виплату та виплатити належне
йому пенсійне забезпечення з 5 жовтня
2005 року по 5 жовтня 2013 року.

Постановою Оболонського
районного суду м. Києва від 16 травня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від
31 липня 2014 року, позов задоволено
частково.

Зобов'язано Управління
призначити (перерахувати) пенсію за
віком, із зниженням пенсійного віку з
урахуванням статті 55 Закону України
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ) ОСОБА_4 з 7 грудня 2011 року.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями, Управління подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
судові рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

7 грудня 2011 року позивач
звернувся до Управління із заявою про
призначення пенсії за віком із
зниженням пенсійного віку у
відповідності до статті 55 Закону №
796-ХІІ (а.с.51).

Відповідачем 2 лютого 2012 року
відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви
через відсутність документів, які б
підтверджували період роботи в зоні
відчуження.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача
призначити пенсію за віком, із
зниженням пенсійного віку, з
урахуванням статті 55 Закону № 796-ХІІ,
суди виходили з того, що згідно статті 10
Закону № 796-ХІІ учасниками ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
вважаються громадяни, які
безпосередньо брали участь у будь-яких
роботах, пов'язаних з усуненням самої
аварії, її наслідків у зоні відчуження
у 1986-1987 роках незалежно від кількості
робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30
календарних днів, у тому числі
проведенні евакуації людей і майна з
цієї зони, а також тимчасово направлені
або відряджені у зазначені строки для
виконання робіт у зоні відчуження,
включаючи військовослужбовців,
працівники державних, громадських,
інших підприємств, установ і
організацій незалежно від їх відомчої
підпорядкованості, а також ті, хто
працював не менше 14 календарних днів у
1986 році на діючих пунктах санітарної
обробки населення і дезактивації
техніки або їх будівництві. Перелік цих
пунктів визначається Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів, пенсії надаються із зменшенням
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на 10 років.

Відповідно до статті 65 Закону № 796-ХІІ
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та потерпілим
від Чорнобильської катастрофи
видаються посвідчення, виготовлені за
зразками, затвердженими Кабінетом
Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської
катастрофи» є документами, що
підтверджують статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та надають право
користування пільгами, встановленими
цим Законом.

Видача посвідчень провадиться
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласними, Київською і
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за поданням районних
державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20 січня 1997 року № 51 «Про
затвердження Порядку видачі
посвідчень особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
затверджено Порядок видачі посвідчень
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи (далі -
Порядок).

Вказаним Порядком визначено, зокрема,
правила видачі посвідчень учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і потерпілого
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
коло осіб, яким вони видаються.

Порядком подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України 25
листопада 2005 року № 22-1 та
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 27 грудня 2005 року за №1566/11846
передбачено, що при призначенні
(перерахунку) пенсії за віком
надаються, зокрема, документи, які
засвідчують особливий статус особи, та
довідка про період (періоди) участі в
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
форма якої затверджена постановою
Державного комітету СРСР по праці та
соціальних питаннях від 9 березня 1988
року №122.

Документами, що підтверджують статус
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та надають
право користування пільгами,
встановленими Законом № 796-ХІІ, є
посвідчення «Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської
катастрофи».

Такі документи, як довідки про період
роботи (служби) у зоні відчуження
відповідно до статті 15 Закону № 796-ХІІ є
лише підставою для визначення статусу
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС.

Аналіз наведених норм права свідчить
про те, що єдиним документом, що
підтверджує статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та надає право
користування пільгами, встановленими
Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення
пенсії зі зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій, є посвідчення «Учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий
від Чорнобильської катастрофи».
Різного роду довідки про період роботи
(служби) у зоні відчуження, про
евакуацію, відселення, самостійне
переселення, про період проживання та
роботи на забруднених територіях тощо
є лише підставами для визначення в
установленому порядку статусу
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС або потерпілих від
Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, суди дійшли
обґрунтованого висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про
призначення пенсії за віком, із
зниженням пенсійного віку, з
урахуванням статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Однак, при розгляді даної справи судами
першої та апеляційної інстанцій не
взято до уваги, що статтями 99 та 100
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України)
регламентовано та встановлено правила
щодо строків звернення до суду та
наслідків їх пропуску в
адміністративному судочинстві.

Відповідно до частини 1 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 статті 99 вказаного
Кодексу для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про
зобов'язання Управління призначити,
нарахувати та виплатити пенсію за
віком, із зниженням пенсійного віку з
урахуванням статті 55 Закону № 796-ХІІ за
період з 5 жовтня 2005 року по 5
жовтня 2013 року.

Відповідачем відмовлено ОСОБА_4 у
задоволенні заяви про призначення
пенсії 2 лютого 2012 року, що підтверджено
листом № 1004/06 (а.с.19).

Позов до Оболонського районного суду м.
Києва позивачем подано
25 лютого 2014 року, що підтверджується
штампом вхідної кореспонденції суду.

Судами не розглядалось питання щодо
поновлення строку ОСОБА_4 для звернення
до суду з даним позовом.

Суди повинні врахувати, що поважними
причинами пропуску строку звернення до
суду відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що підстави для
призначення пенсії позивачу виникли з 7
грудня 2011 року. Виплати пенсії є
періодичними платежами, про порушення
своїх прав та законних інтересів
позивач дізнався 2 лютого 2012 року з
листа Управління про відмову у
призначенні пенсії.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають права досліджувати
докази, встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, оскаржувані
судові рішення у справі підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до частини 2
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати все вище
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва
задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду
м. Києва від 16 травня 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 липня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ємельянова В.І.

Судді
Кобилянський М.Г.

Рецебуринський Ю.Й.