Справа № 826/17216/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/36426/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Амєліна С.Є.,

Білуги С.В.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи -
Приватне акціонерне товариство
«Грінко», ОСОБА_2 про скасування
постанови та зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановила:

ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» звернулося до суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві, треті особи -
Приватне акціонерне товариство
«Грінко», ОСОБА_2, щодо скасування
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження
від 04 жовтня 2013 року ВП №34821288, а також
зобов'язання зняти арешт з майна
боржника, а саме цінних паперів, які
належать на праві власності ПрАТ
«ГРІНКО»: акції прості іменні,
бездокументарні, емітент ВАТ «Грінко»,
код ISSIN UA, кількість 1 077 381 шт.,
номінальна вартість 5 386 905,00 грн., частка
у статутному фонді емітента - 34,296%.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 січня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року, в задоволенні позовних вимог ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
подав касаційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
із прийняттям нового рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги, рішення судів щодо
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
вбачає порушення судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід задовольнити
частково, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, з наступних
підстав.

Судами встановлено, що державним
виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ при
примусовому виконанні виконавчого
листа Хортицького районного суду міста
Запоріжжя 17 жовтня 2012 року №2/825/454/2012
про стягнення з ПрАТ «Грінко» на
користь ОСОБА_2 заборгованості по
заробітній платі у розмірі 1 096 507,26 грн.,
оскаржуваною постановою від 04 жовтня
2012 року ВП №34821288 накладено арешт на
майно боржника, а саме: цінні папери
незалежно від їх виду та форми випуску,
як одного власника, так і кількох
співвласників, що належить боржнику -
ПрАТ «Грінко».

Предметом позовних вимог у даній
справі є порушення прав ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України», як
заставодержателя цінних паперів,
оскільки ним зареєстровано обтяження
раніше, зокрема, 30 квітня 2010 року шляхом
внесення відповідного запису до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що дії відповідача щодо
накладення арешту на майно ПрАТ
«Грінко» не порушують прав позивача,
оскільки останній не є стороною чи
учасником виконавчого провадження або
ж особою, яка залучається до проведення
виконавчих дій; матеріали справи не
містять доказів, які б підтверджували
вилучення або примусову реалізацію у
межах спірних правовідносин
арештованих цінних паперів ПрАТ
«Грінко»; оскаржувана постанова
відповідає вимогам Закону України «Про
виконавче провадження» та винесена з
метою реального виконання рішення
суду.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками судів
попередніх інстанцій, оскільки рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
прийняті по недостатньо з'ясованим і
перевіреним обставинам справи, що
мають значення для її правильного
вирішення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 52
зазначеного Закону звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті (опису), вилученні та
примусовій реалізації.

Правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань, а
також правовий режим виникнення,
оприлюднення та реалізації інших прав
юридичних і фізичних осіб стосовно
рухомого майна визначено Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно частини 1 статті 3 даного Закону
обтяженням є право обтяжувача на
рухоме майно боржника або обмеження
права боржника чи обтяжувача на рухоме
майно, що виникає на підставі закону,
договору, рішення суду або з інших дій
фізичних і юридичних осіб, з якими
закон пов'язує виникнення прав і
обов'язків щодо рухомого майна.

Статтею 12 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що
взаємні права та обов'язки за
правочином, на підставі якого виникло
обтяження, виникають у відносинах між
обтяжувачем і боржником з моменту
набрання чинності цим правочином, якщо
інше не встановлено законом.
Реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно є не чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. На підставі
реєстрації встановлюється пріоритет
обтяження, якщо інші підстави для
виникнення пріоритету не визначені цим
Законом. Задоволення прав чи вимог
декількох обтяжувачів, на користь яких
встановлено обтяження одного й того ж
рухомого майна, здійснюється згідно з
пріоритетом, який визначається в
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 54
Закону України «Про виконавче
провадження» для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів та коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Отже, перед накладенням штрафу
державний виконавець повинен
перевірити про наявність застави на
майно та коли саме виникло право на
застане майно.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про зняття арешту із
заставленого майна.

За рахунок коштів, що надійшли від
реалізації заставленого майна,
здійснюються утримання, передбачені
статтею 43 цього Закону, після чого
кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що згідно договору
застави майна №151410Z40, укладеного 29
квітня 2010 року між АТ «Укрексімбанк»
(застоводержатель) та ВАТ «Грінко»
(правонаступником якого є ПрАТ
«Грінко») (заставодавець) з урахуванням
внесення змін до нього, у якості
забезпечення виконання обов'язків
перед заставодержателем, що випливають
з укладеного між сторонами кредитного
договору від 14 липня 2006 року №18106К25/2153,
заставодавець заставляє цінні папери:
акції прості іменні, бездокументарні,
емітент ВАТ «Грінко», код ISSIN UA,
кількість 1 077 381 шт., номінальна
вартість 5 386 905 грн., частка у статутному
фонді емітента - 34,296%.

За даними витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна право застави на підставі
вказаного договору зареєстровано 30
квітня 2010 року.

Отже, наведене свідчить про те, що право
застави у ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
виникло до винесення судом рішення про
стягнення коштів з ПрАТ «Грінко» на
користь ОСОБА_2

При цьому, судами попередніх інстанцій
досліджено, що згідно рішення
Господарського суду міста Києва від 03
червня 2013 року у справі № 910/4320/13,
звернуто стягнення на предмет застави
за договором застави майна №151410Z40 від 29
квітня 2010 року, а саме: цінні папери:
акції прості іменні, бездокументарні,
емітент ВАТ "Грінко", код ISSIN UA,
кількість 1 077 381 шт., номінальна
вартість 5 386 905,00 грн., частка у
статутному фонді емітента - 34,296%, для
задоволення грошових вимог АТ
«Укрексімбанк» за кредитним договором
від 14 липня 2006 року №18106К25/2153 в сумі 33 750
000 грн. заборгованості по кредиту, 17 227
683,94 грн. заборгованості по відсоткам за
користування кредитом, 200 625 грн.
заборгованості за управління кредитом,
2 688 281,25 грн. пені за несвоєчасне
погашення кредиту та інших платежів.

Тобто, вартість предмета застави не
перевищує розмір заборгованості
боржника - ПрАТ «Грінко» перед АТ
«Укрексімбанк».

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що
вказаним обставинам суди першої та
апеляційної інстанцій належної
правової оцінки не надали, а тому
ухвалені ними судові рішення не можна
вважати законними та обґрунтованими.

Отже, приймаючи рішення у даній справі,
суди першої та апеляційної інстанцій
не в повній мірі встановили обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також не дали оцінку
всім доказам, з яких суди першої та
апеляційної інстанцій виходили при
прийнятті рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що вказані
порушення норм матеріального та
процесуального права не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції, що
відповідно до вимог частини 1 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 січня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року скасувати, а справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» до Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві, треті особи - Приватне
акціонерне товариство «Грінко», ОСОБА_2
про скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії,
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.Є. Амєлін

С.В. Білуга