Справа № 809/1507/13а
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р.
Справа № 876/1838/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів
Матковської З. М., Гулида Р. М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року у справі № 809/1507/13а за позовом
Приватного підприємства "ДВЛ" до
Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, державного
реєстратора реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області Соловія Володимира
Володимировича, за участю третіх осіб:
Івано-Франківської обласної дирекції
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен банк Аваль", Державної
виконавчої служби м. Івано-Франківська
про визнання дій незаконними та
скасування записів про реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2013 року Приватне підприємство
"ДВЛ" звернулося з адміністративним
позовом до Реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції, яким, з врахуванням
заяви про зміну позовних вимог просило
визнати незаконним рішення державного
реєстратора реєстраційної служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції Івано-Франківської
області Соловія Володимира
Володимировича від 7 лютого 2013 року за
індексним номером 269912 щодо внесення
запису до Державного реєстру прав на
нерухоме майно в частині припинення
обтяження у формі іпотеки щодо
належного позивачу нежитлового
приміщення та скасувати відповідні
записи в Державному реєстрі прав на
нерухоме майно про припинення
обтяження від 7 лютого 2013 року.

Позов мотивує тим, що позивачу на праві
власності належало нежитлове
приміщення загальною площею 50,1 м2 у
АДРЕСА_1. Вказане нерухоме майно
перебувало в заставі банку, відповідач,
реєстраційна служба
Івано-Франківського міського
управління юстиції, в особі державного
реєстратора Солов'я Володимира
Володимировича, неправомірно вніс
зміни до Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження, яке витікало з договору
іпотеки, шляхом припинення такого
обтяження.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Визнано незаконним рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 7 лютого 2013 року за
індексним номером: 269912, прийняте
державним реєстратором реєстраційної
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції Соловій Володимира
Володимировича щодо внесення запису до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно в частині припинення обтяження у
формі іпотеки належного Приватному
підприємству "ДВЛ" нежитлового
приміщення загальною площею 50,1 м2,
розташованого у АДРЕСА_1, та скасувати
відповідні записи у Державному реєстрі
прав на нерухоме майно про припинення
іпотеки від 7 лютого 2013 року.

З таким рішенням суду не погодилася
Реєстраційна служба
Івано-Франківського міського
управління юстиції. Подала апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
в задоволенні позову відмовити
повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги
рішення Івано-Франківського міського
суду по справі №344/3725/13-ц та положення
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Закону України
«Про іпотеку».

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, явку свої представника не
забезпечили, хоч і були належно
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, що відповідно до
статті 197 КАС України не перешкоджає
проведенню засідання без їх участі в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не належить до
задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
позивачу на праві власності належало
нежитлове приміщення загальною площею
50,1 м2, розташоване у АДРЕСА_1.

24 червня 2008 року між позивачем та ІФ ДО
АТ "Райфайзен банк Аваль" укладено
договір іпотеки вказаного приміщення.
Вказане заставне майно виступало
засобом забезпечення кредитних
зобов'язань громадянки ОСОБА_3 по
генеральній кредитній угоді №82 від 23
червня 2008 року на суму 150000 (сто
п'ятдесят тисяч доларів США) з терміном
дії угоди до 22 серпня 2018 року. Цей
договір зареєстровано в реєстрі
правочинів під №1855. Обтяження щодо
заставного майна внесено до Єдиного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, яка
посвідчувала договорів іпотеки, під
реєстраційним номером 7447166, 24 червня 2008
року, що підтверджується витягом з
Державного реєстру.

7 лютого 2013 року державний реєстратор
Соловій Володимир Володимирович, вніс
зміни до Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження, вчинивши запис про
припинення іпотеки. Як підставу
внесення запису про припинення іпотеки
вказує постанову про звільнення майна
з під арешту від 17 січня 2013 року,
винесену державним виконавцем ВДВС
Івано-Франківського управління
юстиції Дем’янів П. Б.

Судом також встановлено, що 15 жовтня 2012
року було проведено прилюдні торги на
яких нежитлове приміщення загальною
площею 50,1 м2, розташоване у АДРЕСА_1
придбав ОСОБА_6, що підтверджується
актом про проведення прилюдних торгів
від 17 січня 2013 року

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обтяження - заборона розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена або законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1
статті 4 цього Закону обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме податкова застава, предметом якої
є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до статті 14 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» якщо інше не
встановлено цим Законом, зареєстроване
обтяження має вищий пріоритет над
незареєстрованими обтяженнями.
Пріоритет зареєстрованих обтяжень
визначається у черговості їх
реєстрації, за винятками,
встановленими цим Законом. Обтяжувачі,
які зареєстрували обтяження одного і
того ж рухомого майна одночасно, мають
рівні права на задоволення своїх вимог.

Відповідно до статті 23 Закону України
«Про іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Статтею 50 цього Закону передбачено, що
після продажу предмета іпотеки на
прилюдних торгах або продажу предмета
іпотеки відповідно до статті 38 цього
Закону припиняються будь-які права та
вимоги інших осіб на нерухоме майно, що
було предметом іпотеки, які виникли
після державної реєстрації іпотеки за
іпотечним договором, згідно з яким було
звернене стягнення на предмет іпотеки.
Це правило не застосовується у разі
придбання предмета іпотеки
іпотекодавцем.

Водночас відповідно до пункту 1 частини
2 статті 9 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяження, наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону,
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відтак Законом саме на державного
реєстратора покладено обов'язок
перевіряти наявність обтяжень при
внесенні змін до державного реєстру та
виявляти відсутність суперечностей
між заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяження. Отже при вчиненні дій за
результатами прилюдних торгів
державний реєстратор повинен був
перевірити уже наявні обтяження.

Посилання апелянта на той факт, що
договір іпотеки був припинений у
відповідності до положень статті 50
Закону України «Про іпотеку» є
необґрунтованим.

Статтею 50 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що після продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах або
продажу предмета іпотеки відповідно до
статті 38 цього Закону припиняються
будь-які права та вимоги інших осіб на
нерухоме майно, що було предметом
іпотеки, які виникли після державної
реєстрації іпотеки за іпотечним
договором, згідно з яким було звернене
стягнення на предмет іпотеки. Це
правило не застосовується у разі
придбання предмета іпотеки
іпотекодавцем.

Відповідно до статті 41 цього Закону
реалізація предмета іпотеки, на який
звертається стягнення за рішенням суду
або за виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження" ( 606-14 ), з дотриманням вимог
цього Закону.

З аналізу вказаних статей зрозуміло, що
прилюдні торги в розумінні статті 50
Закону України «Про іпотеку» - це торги
які проведені на реалізацію предмета
іпотеки на виконання рішення суду чи
положення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя в межах
правовідносин між іпотекодавцем та
іпотекодержателем.

Відтак державний реєстратор дійшов до
невірного висновку про автоматичне
припинення договору іпотеки і виніс
оскаржене рішення про державну
реєстрацію припинення іншого речового
права - іпотека приміщення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Івано-Франківського міського
управління юстиції залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді
Матковська З. М.

Гулид Р. М.