Справа № 816/3873/14
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3873/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Шевченко О.С.,

представника позивача - Дробахи А.Е.,

представника відповідача - Вербицької
І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега М Плюс" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним і
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мега М Плюс"
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним і
скасування податкового повідомлення -
рішення №/1725 від 11 вересня 2014
року.

В обгрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що прийняте відповідачем за
наслідками перевірки спірне податкове
повідомлення-рішення в №/1725 від 11
вересня 2014 року є неправомірним,
оскільки при формуванні податкового
кредиту позивачем дотримані вимоги
Податкового кодексу України. Наполягав
на тому, що здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом в перевіряємому періоді
повністю підтверджуються наявними у
позивача первинними документами
бухгалтерського обліку та податкової
звітності. Вказував, що в ході
проведеної перевірки позивача
встановлено порушення, яке
обгрунтовується виключно посиланням
на Акт ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астрея Груп" з питань
підтвердження господарських відносин
із платниками податків з 01 січня 2014
року по 31 травня 2014 року. А тому
прийняте податкове повідомлення -
рішення є протиправним та таким, що
підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
мотивуючи правомірністю висновків
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період березень 2014
року, яким встановлено заниження
податку на додану вартість. Вказував на
те, що послуги визначені в договорах
фактично не поставлялися, та придбання
таких товарів або послуг не
відбувалося. Зазначав, що відповідно до
акту ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Астрея Груп" з питань підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01 січня 2014 року по
31 травня 2014 року від 01 липня 2014 року
№1827/26-55-22-10/38606497, встановлено
відсутність будь-якої інформації про
наявність складських приміщень,
наявності автомобільного чи іншого
транспорту, а також устаткування, що
необхідне для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства. А тому прийняте
податкове-повідомлення-рішення є
правомірним

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, надані
сторонами докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відовідальністю "Мега М Плюс"
() зареєстровано як
юридична особа 19 листопада 2011 року,
номер запису 1 007973 (т.1 а.с. 14).

Позивач взятий на облік в органах
державної податкової служби і також
являється платником податку на додану
вартість (т1 а.с. 14 зворотній бік, 15), що
не оспорюється сторонами.

Кременчуцькою ОДПІ, у період з 01 серпня
2014 року по 07 серпня 2014 року, згідно
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та
доповненнями) проведено позапланову
виїзну перевірку ТОВ "Мега М Плюс" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період березень 2014 року.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

За результатами перевірки складено акт
від 14 серпня 2014 року №2019/16-03-22-02/3765740 (т.1
а.с. 39-64, т. 2 а.с. 65), за висновками якого
встановлено порушення позивачем
пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та
доповненнями): в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму ПДВ 312878 грн, в тому числі
в березні 2014 року в розмірі 312878 грн.

Позивач не погоджуючись із висновками
акту перевірки від 14 серпня 2014 року
№2019/16-03-22-02/3765740 подав до нього
заперечення (т.1 а.с. 65-73).

29 липня 2014 року Кременчуцькою ОДПІ
надано відповідь на заперечення №0409/01
від 04 вересня 2014 року до акту від 14
серпня 2014 року №2019/16-03-22-02/3765740 (т.1 а.с.
74-80), що порушення, виявлені в ході
перевірки правомірні та грунтуються на
вимогах чинного законодавства.

На підставі акту перевірки від 14 серпня
2014 року №2019/16-03-22-02/3765740 Кременчуцькою
ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11 вересня 2014
року №/1725 (т.1 а.с. 33), яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
391098 грн., в тому числі за основним
платежем в розмірі 312878 грн. та за
штрафними санкціями в розмірі 78220 грн.

Збільшуючи Товариству з обмеженою
відповідальністю "Мега М Плюс" суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за результатами
взаємовідносин з ТОВ "Астрея Груп"
податковий орган виходив з наступного:
до Кременчуцької ОДПІ ГУ Міндоходів у
Полтавській області з ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві надійшов акт про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астрея Груп" з питань
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з 01
січня 2014 року по 31 травня 2014 року від 01
липня 2014 року №1827/26-55-22-10/38606497
податковим органом встановлено, що - "в
ході аналізу податкової звітності ТОВ
"Астрея Груп" до податкового органу та у
зв'язкук із ненаданням балансу
підприємства встановлено відсутність
будь-якої інформації про наявність
складських приміщень, відсутність
автомобільного транспорту чи іншого
транспорту, а також устаткування, що
необхідне для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Згідно податкової
звітності, поданої до податкового
органу інформація про загальну
чисельність працюючих на підприємстві
відсутня. Фактично у ТОВ "Астрея Груп"
відсутні трудові ресурси, виробниче
обладнання, транспортне та торгівельне
обладнання, сировина, матеріали для
здійснення основного виду діяльності".

Позивач, не погоджуючись із позицією
відповідача щодо правомірності
збільшення йому суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, звернувся до суду з вимогою
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 11 вересня 2014
року №/1725.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, є захист прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Надаючи правову оцінку спірному
податковому повідомленню - рішенню, суд
дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник податку на додану вартість
повинен мати податкові накладні,
видані на реально отриманий товар
(роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом
частини другої статті 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704,
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Мега М Плюс" із
Товариством із обмеженою
відповідальністю "Астрея Груп" () судом встановлені
наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року
між ТОВ Мега М Плюс" (покупець) та ТОВ
"Астрея Груп" (продавець) укладено
договір поставки №0212/2 (т.1 а.с. 105-107).

Відповідно до умов Договору продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю визначений цим Договором
товар, а покупець зобов'язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснити його оплату. Найменування,
одиниця виміру, загальна кількість
товару, що підлягає поставці за цим
Договором, ціна за одиницю товару
визначаються видатковою накладною, що
є невід'ємною частиною цього Договору.
Доставка товару здійснюється за
рахунок продавця. Покупець оплачує
поставлений продавцем товар за цінами,
що визначені за одиницю товару у
видатковій накладній. Договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до 31 грудня 2014 року.

Оглянувши вказаний договір суд не
знаходить підстав для висновку про
невідповідність форми або змісту
договору положенням закону,
відсутності у сторін договору
правоздатності або дієздатності
суб'єктів господарювання, а тому визнає
даний договір належним та допустимим
доказом факту вчинення правочину в
розумінні статті 202 Цивільного кодексу
України.

На виконання досягнутої домовленості
позивачем отримано від вказаного
контрагента товар - посівний матеріал
кукурудзи Моніка кількістю 3241 одиниць,
загальною вартістю 1712335,17 грн., посівний
матеріал кукурудзи Новий кількістю 75
одиниць, загальною вартістю 41259,42 грн.,
посівний матеріал кукурудзи
Солонянський кількістю 80 одиниць,
загальною вартістю 41275,75 грн., посівний
матеріал кукурудзи ЕС Крістель
кількістю 20 одиниць, загальною
вартістю 18288,70 грн., насіння соняшника
Коралія кількістю 10 одиниць, загальною
вартістю 9829,76 грн.

За наслідками здійснення
господарських операцій із ТОВ "Астрея
Груп" останнім виписано позивачу:
видаткові накладні - від 05 березня 2014
року №РН-0305/01, №РН-0305/02, №РН-0305/03,
№РН-0305/04, №РН-0305/05, №РН-0305/06, №РН-0305/07,
№РН-0305/08, №РН-0305/09, (т.1 а.с. 108, 110, 112, 114, 116,
118, 120, 122, 124), від 06 березня 2014 року
№РН-0306/01, №РН-0306/02, №РН-0306/03, №РН-0306/04,
№РН-0306/05, №РН0306/06 (т.1 а.с. 126, 128, 130, 132, 134,
136), від 04 березня 2014 року №РН-0304/01,
№РН-0304/02, №РН-0304/03, №РН-0304/04, №РН-0304/05, №
РН-0304/06, РН-0304/07, №РН-0304/08, №РН-0304/09,
№РН-0304/10 (т.1 а.с. 138, 140, 142, 144, 146, 148, 150, 152,
154, 156), від 03 березня 2014 року №РН-0303/03, №
РН-0303/04, №РН-0303/05, №РН-0303/06, № РН-0303/07,
№РН-0303/08, №РН-0303/09, №РН-0303/10, №РН-0303/11 (т.1
а.с. 158, 160, 162, 164, 167, 168, 170, 172, 174); податкові
накладні - від 05 березня 2014 року №47, №48
№49, №50, №51, №52, №53, №54, №55 (т.1 а.с. 109, 111,
113, 115, 117, 119, 121, 123, 125), від 06 березня 2014
року №56, №57, №58, №59, №60, №61 (т.1 а.с. 127,
129, 131, 133, 135, 137), від 04 березня 2014 року №37,
№38, №39, №40, №41, №42, №43, №44, №45, №46 (т.1
а.с. 139, 141, 143, 145, 147, 149, 151, 153, 155, 157), від 03
березня 2014 року №28, №29, №30, №31, №32, №33,
№34, №35, №36 (т.1 а.с. 159, 161, 163, 165, 167, 169, 171, 173,
175).

Дослідивши вказані первинні документи
ТОВ "Астрея Груп" для документального
оформлення господарських операцій з
придбання ТОВ "Мега М Плюс" товару, суд
не має підстав для визнання їх такими,
що не відповідають вимогам оформлення
первинних документів бухгалтерської
та податкової звітності, а саме,
податкові накладні та видаткові
накладні містять адресу
місцезнаходження покупця та продавця,
одиниці виміру товару, кількість
послуг, ціну послуг. Будь-яких порушень
щодо оформлення накладних судом не
встановлено, зауваження до змісту та
форми зазначених документів у
податкового органу відсутні. Податкові
накладні зареєстровані в реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних (т.2 а.с. 88-89).

Також судом встановлено, що розрахунок
за придбаний товар здійснювався
позивачем у безготівковій формі,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ "Астрея
Груп", що підтверджується банківською
випискою (т.2 а.с. 90-112).

Придбаний позивачем товар
транспортувався у Харківську область,
с. Хроли, вул. Птахівник, 7/3, де за
Договором суборенди №1 від 01 грудня 2013
року укладеного між ТОВ "Мега М Плюс" та
ТОВ "Лек-Пак", знаходився орендований
склад позивача (т.2 а.с. 66-71).

Факт транспортування придбаного
позивачем товару підтверджується
наявними у матеріалах справи
товарно-транспортними накладними (т.1
а.с. 176-179).

Відповідно до Журналу-ордеру і
відомостей по рахунку 281 за березень 2014
року, судом встановлено, що придбаний
позивачем товар наявний на складі
підприємства (т.2 а.с. 82-87).

Крім того на підтвердження наявності у
позивача кваліфікованого персоналу
для ведення господарської діяльності у
спірному періоді останнім надано
Накази про виконання повноважень
директора, заступника директора,
менеджера, та юриста ТОВ "Мега М Плюс"
(т.2 а.с. 72-78).

На підтвердження подальшої реалізації
товару ТОВ "Мега М Плюс" надано:

- Договори купівлі-продажу (т.1 а.с. 180, 182,
184, 186, 188, 190, 192, 194, 196, 198, 200, 202, 204, 206, 208, 210,
212, 214, 218, 220, 222, 224, 226),

- рахунки-фактури (т.1 а.с. 181, 183, 185, 187, 189,
191, 193, 195, 197, 199, 201, 203, 205, 207, 209, 211, 213, 215, 219,
221, 223, 225, 227),

- податкові накладні (т.1 а.с. 228-250, т.2 а.с
9-12),

- видаткові накладні (т.2 а.с. 15-19, 21, 23, 25,
27, 29, 31, 33-34, 36-37, 39, 41, 43, 45, 47-48, 50, 52),

- довіреності на отримання товару (т.2
а.с. 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 35, 38, 40, 42, 44, 46, 49, 51, 53).

Отже, позивачем, на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
та інших первинних бухгалтерських
документів, правомірно включено суму
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту та відображено у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість.

Суд враховує, що відповідно до пункту
201.8 статті 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.

Стосовно контрагента позивача - ТОВ
"Астрея Груп", то слід зазначити, що
фактів визнання недійсним або
анулювання свідоцтва про державну
реєстрацію на момент здійснення
господарських операцій судом не
встановлено; підрядник знаходився в
Єдиному державному реєстрі, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платником
податку на додану вартість.

При цьому, суд зауважує, що подальше
припинення юридичної особи та
анулювання свідоцтва платника ПДВ не
робить виписані ним первинні документи
та податкові накладні недійсними та не
позбавляють позивача права на
формування на їх підставі податкового
кредиту.

Посилання КОДПІ у акті перевірки та у
своїх запереченнях на той факт, що у
контрагента позивача відсутні основні
фонди та трудові ресурси для
здійснення видів діяльності,
визначених згідно довідок з ЄДР, судом
оцінюються критично. Суд вважає
необхідним зазначити, що чинним
законодавством не заборонено
використовувати залучені трудові
ресурси. Крім того, ні в акті перевірки,
ні в подальших поясненнях, відповідач
не визначив, яка саме кількість людей
повинна була виконувати роботи, що
придбавалися позивачем у ТОВ "Астрея
Груп".

Крім того суд зазначає, що чинним
законодавством України на учасників
цивільно-правових відносин, які є
платниками податків, не покладено
обов'язку та не визначено право
перевірки відповідності законодавству
статусу контрагентів, в т.ч.
перебування за місцезнаходженням, та
дотримання ними вимог податкового
законодавства. Кожен платник податку
несе самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Статтею 198
ПК України не встановлено обмежень по
включенню до складу податкового
кредиту сум ПДВ по товарах, послугах
отриманих від продавця, в разі
порушення ним умов податкового
законодавства, за умови, що такий
продавець зареєстрований платником
податку на додану вартість, за
наявності належним чином оформлених
податкових накладних, та за наявності
фактичного здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг).

Згідно з частини другої статті 161 КАС
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 2442
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

При вирішенні справи судом
встановлено, що 31 січня 2011 року
Верховним Судом України винесена
постанова у справі за позовом
закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

В рішенні Верховного суду України по
цій справі зазначено, що у постановах
Верховного Суду України від 9 вересня
2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010
року у справі N 21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, суд зазначає, що у
відповідності до статті 1 Закону
України "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав і основних свобод людини 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", статті 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року
Україна визнає джерелом права рішення
Європейського суду з прав людини, а
також юрисдикцію цього суду в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції. Рішення
Європейського суду є частиною
національного законодавства і є
обов'язковими для правозастосування
органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в
ухвалених Рішеннях, а саме у справі
"БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №
3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, надання податковому органу
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом. Відповідачем не надано жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентом при здійсненні ними
договірних відносин взаємоузгоджених
зловмисних дій, не спрямованих на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними. Наявності таких
доказів, зокрема вироку суду,
постановленого у кримінальній справі
стосовно посадових осіб ТОВ "Мега М
Плюс" чи його контрагента ТОВ "Астрея
Груп". В акті перевірки податковим
органом не встановлений факт
відсутності поставки тих
товарно-матеріальних цінностей, за
результатами придбання яких позивачем
сформовано податковий кредит. Крім
того, твердження відповідача про
відсутність здійснення господарської
операції ТОВ "Астрея Груп" фактично
ґрунтуються на підставі Акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки його контрагента. Податковим
органом не доведено фактичних
обставин, які ставлять під сумнів
реальність господарської операції.

Отже, дослідження наявних у справі
доказів у їх сукупності, дає суду
підстави для висновку про відсутність
в діях ТОВ "Мега М Плюс" порушень
податкового законодавства, визначених
актом перевірки від 14 серпня 2014 року
№2019/16-03-22-02/3765740, на підставі висновків
якого відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №/1725 від 11
вересня 2014 року.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, незважаючи на вимогу
частини другої статті 71 цього Кодексу
щодо процесуального обов'язку
відповідача, останній в ході судового
розгляду справи правомірності
прийнятого податкового
повідомлення-рішення №/1725 від 11
вересня 2014 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
391098 грн., в тому числі за основним
платежем в розмірі 312878 грн. та за
штрафними санкціями в розмірі 78220 грн.
не довів, а відтак позовні вимоги ТОВ
"Мега М Плюс" є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд, відповідно
до вимог статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доходить висновку про
наявність законних підстав для
задоволення адміністративного позову
щодо визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №/1725 від 11
вересня 2014 року.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

При цьому, таке стягнення повинно
проводитися виключно за рахунок
бюджетних асигнувань розпорядника
бюджетних коштів - суб'єкта владних
повноважень, що був стороною у справі
та не на користь якого винесено рішення
суду.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Як свідчить наявне у матеріалах справи
платіжне доручення від 02 жовтня 2014
року, при зверненні до суду з даним
адміністративним позовом ТОВ "Мега М
Плюс" сплачено 10 відсотків розміру
ставки судового збору, що становить 487,20
грн.

Отже, стягненню з Державного бюджету
України на користь позивача підлягає
сума фактично сплаченого судового
збору в розмірі 487,20 грн.

В силу пункту 21 частини 1 статті 5 Закону
України "Про судовий збір" органи
доходів і зборів звільнені від сплати
судового збору, а тому судовий збір в
сумі, що становить 90 відсотків розміру
ставки судового збору, з відповідача до
державного бюджету не стягується.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мега М
Плюс" до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 11 вересня 2014 року
№/1725.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега М Плюс" судові
витрати, понесені у зв'язку зі сплатою
судового збору у розмірі 487 (чотириста
вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять)
копійок.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови з одночасним поданням
її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 05
листопада 2014 року.

Суддя
С.О. Удовіченко