Справа № 335/2046/14-а(6-а/335/112/2014)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2014 рокусправа №
335/2046/14-а(6-а/335/112/2014)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя на ухвалу
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 25 березня 2014 року за
поданням Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області в особі відділу примусового
виконання рішень про зміну способу і
порядку виконання судового рішення у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Запоріжжя про зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя, в якому просив визнати
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя щодо не перерахунку
йому додаткової пенсії, як особі яка
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, з
вимогами, встановленими ст. 49, ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 22.05.2008 року, зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя провести перерахунок ОСОБА_1
додаткової пенсії, як особі яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
АЕС 2 категорії у відповідності з
вимогами, встановленими ст. 49, ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 22.05.2008 року, з розрахунку
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю з розрахунку 30 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком
дорівнюючої прожитковому мінімуму,
встановленому відповідно до Закону
України «Про прожитковий мінімум», з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2012
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені
частково, визнано протиправними дії
УПФУ в Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя по відмові в перерахунку
призначеної додаткової пенсії ОСОБА_1
як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС,
віднесеному до 2-ї категорії.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
додаткової пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.ст. 49,51,67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи» №796-ХІІ, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 14.06.2011р. до
22.07.2011р. включно, з урахуванням раніше
виплачених сум. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Постанова
набрала законної сили.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
розгляду справи, тому у відповідності
до положення ст. 41 КАС України
фіксування судового процесу не
здійснюється.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя подало апеляційну скаргу на
зазначене рішення.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 29 січня 2013 року апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя - залишено без задоволення,
постанову Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 30 січня
2012 року - залишено без змін. Ухвала
набрала законної сили та сторонами не
оскаржувалась.

28 лютого 2014 року до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя надійшло подання від
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області про
зміну порядку та способу виконання
судового рішення у справі № 1466-5/11 від
06.02.2014 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 25 березня 2014 року
подання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Запорізькій області про зміну порядку
та способу виконання судового рішення -
задоволено. Змінено спосіб і порядок
подальшого виконання постанови
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя по адміністративній справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя про зобов'язання вчинити
певні дії, на підставі якої
Орджонікідзевським районним судом м.
Запоріжжя 19.12.2013 року видано виконавчий
лист №2а-8660/11: з зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя на стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії відповідно до ст.ст. 49,51,67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в сумі 146 (сто сорок шість)
грн. 27 коп.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Запоріжжя подало на неї апеляційну
скаргу, в якій просило скасувати ухвалу
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 25 березня 2014 року.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги позивача та матеріалів справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
держава гарантує виконання рішення
суду, боржником за яким є, зокрема
державний орган, а тому в даному
випадку належне виконання рішення суду
можливе лише у разі зміни зобов'язання
здійснити виплат на стягнення цих
виплат.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Необхідною умовою для зміни способу
виконання судового рішення відповідно
до ч. 2 ст. 263 КАС України є наявність
виняткових обставин, які б зумовлювали
необхідність такої зміни, адже в такий
спосіб змінюються висновки вже
прийнятого судового рішення. Тобто,
зміна способу виконання судового
рішення повинна узгоджуватися з тими
обґрунтуваннями судового рішення, на
які спираються висновки суду, що
містяться в резолютивній частині
судового рішення.

Звертаючись з заявою до суду про зміну
способу виконання судового рішення,
заявник, просив змінити спосіб і
порядок виконання рішення суду із
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити певні дії
(нарахувати та виплатити не
донараховану у зв'язку з
неправомірними діями суб'єкта владних
повноважень певну (не визначену) суму,
як і було зазначено у позові) на
стягнення уже конкретної суми (що стала
відомою лише після виконання
вищевказаного рішення суду).

Зазначене свідчить про те,що вимоги,
вказані у заяві про зміну порядку і
способу виконання судового рішення , не
узгоджуються зі приписами ст. 263 КАС
України, оскільки по своїй суті є
іншими позовними вимогами, які
позивачем не заявлялись та не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції, відповідно до яких
приймалось рішення.

На підставі зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
в даному випадку не вбачається
наявності обставин, що перешкоджають
належним чином виконати рішення суду .

Крім того, задоволення заяв про зміну
способу та порядку його виконання
можливе лише у виняткових випадках,
які суд визначає, виходячи з особливого
характеру обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або його членів сім'ї,
відсутність у нього майна , яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачеві, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Колегія суддів зазначає, що під зміною
способу і порядку виконання судового
рішення розуміється прийняття судом
нових заходів для виконання рішення у
разі неможливості його виконання у
порядку і способом, раніше
встановленим, але при цьому не змінюючи
його змісту.

Всі позовні вимоги позивача були
розглянуті судами першої та другої
інстанцій. У вказаних судових рішеннях
конкретно відображено аналіз обставин
справи, проаналізовано надані та
добуті судом докази, по всім заявленим
позовним вимогам надано висновок суду
та в постанові суду містяться
посилання на відповідні норми
матеріального та процесуального права
.

А зміна способу і порядку виконання
рішення суду з урахуванням вимог
подання державного виконавця,
фактично потягне за собою як зміну
резолютивної частини судового рішення,
що знаходиться на примусовому
виконання, так і спонукає суд фактично
досліджувати нові обставини та вимоги,
що не були заявлені позивачем і не були
предметом судового розгляду, а саме -
досліджувати розпорядження пенсійного
органу, прийняте ним на виконання
рішення суду, що набрало законної сили,
відносно донарахування конкретних сум
та перевіряти правильність і
обґрунтованість донарахованих сум,
адже згідно заяви позивача
пропонується стягнути конкретні суми
виплати, правильність розміру яких не
досліджувалась та не перевірялась.

Вказаної правової позиції
дотримується і Вищий адміністративний
суд України, що викладено в ухвалі від 12
лютого 2014 року по справі № К/800/598/14.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
будь-яких законних підстав для
задоволення даного подання.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга з
вимогою про скасування ухвали підлягає
задоволенню, а ухвала суду - скасуванню,
з прийняттям нової ухвали про відмову в
задоволенні заяви про зміну порядку та
способу виконання судового рішення.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 199, п.4 ч.1 ст. 202, 205,206
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя - задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 25 березня 2014 року -
скасувати та прийняти нову.

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області про
зміну порядку та способу виконання
судового рішення у справі № 335/2046/14-а-
відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко