Справа № 804/12046/13-а
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2014 рокусправа № 804/12046/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Іванова
С.М. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача: Тулобцевої
Олени Володимирівни,

представника відповідача:
Товстої Наталії Андріївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
листопада 2013 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю"АТБ-інвест"
до Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровської області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
07.05.2012 року № , -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ "АТБ-інвест"
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до податкового органу про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
07.05.2012 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
господарські операції, здійснені між
позивачем та його контрагентом ТОВ «ПП
«Інтерстройсервіс», мають дійсний
економічний характер, направлені на
реальне настання економічних
наслідків, відповідають нормам чинного
законодавства та підкріплені
належними первинними документами, які
і покладені в основу бухгалтерського
обліку та податкових звітів однак
податковий орган дійшов висновку про
відсутність у позивача права на
податковий кредит.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 29
липня 2013 року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 07.05.2013р.
№.

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що згідно норм
чинного законодавства України,
податковому органу, відповідно до
покладених на нього функцій не надано
повноваження щодо встановлення у
висновках в акті перевірки фактів
реальності чи нереальність правочинів
(нікчемність укладених правочинів)
суб'єктами господарювання при
перевірці їх господарської
діяльності. До того ж, акту перевірки
містить посилання на первинні
бухгалтерські документи, які були
досліджені у ході перевірки, однак
жодних порушень у їх оформленні чи
будь-яких інших порушень, які б давали
підстави для сумніву у реальності
господарських операцій за вказаними
договорами підряду зміст акту
перевірки не містить, а в основу
порушень позивача покладено висновки
акту перевірки контрагента позивача -
ТОВ «ПП «Інтерстройсервіс». Однак,
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях щодо нереальності
договорів. Актом перевірки не
встановлено жодного фактичного
порушення вимог податкового
законодавства, яке б позбавляло
позивача права на формування доходів і
витрат, а також податкового кредиту у
перевіряємий період.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, податковим органом подано
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову
повністю.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що виконання ТОВ
«Інтерстройсервіс» договору,
укладеного між позивачем та зазначеним
підприємством, є неможливим в силу
відсутності відповідної кількості
працюючих осіб у ТОВ
«Інтерстройсервіс», які необхідні для
належного виконання робіт за умовами
договору. При цьому, сама лише
наявність ліцензії на виконання
будівельних робіт не стверджує
автоматично факт виконання робіт.
Зазначене свідчить, що договори,
укладені між позивачем та ТОВ
«Інтерстройсервіс», не направлені на
реальне настання економічних
наслідків, з огляду на що, позивачем
неправомірно сформовано доходи і
витрати, а також податковий кредит у
перевіряємий період, з огляду на що,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є законним та
обґрунтованим.

У судовому засіданні представник
відповідача (податкового органу)
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
а рішення суду першої інстанції
скасувати. Суду надав пояснення
аналогічні викладеним в апеляційній
скарзі (викладено вище).

Представник позивача у судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечив, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просить оскаржувану постанову
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення. Суду пояснив, що між
позивачем та контрагентом укладені
господарські договори та виконані
відповідні господарські дії, що
підтверджується первинними
документами. Висновки податкового
органу не можуть ґрунтуватися на
припущеннях щодо нереальності
договорів. Актом перевірки не
встановлено жодного фактичного
порушення вимог податкового
законодавства, яке б позбавляло
позивача права на формування
податкового кредиту.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом у період з 11.04.2013р.
по 17.04.2013р. проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«АТБ-інвест» з питань підтвердження
господарських відносин з ТОВ «ПП
Інтерстройсервіс» за період
червень-листопад 2012 року. За
результатами перевірки складено акт
від 17.04.2013р. №392/150/306911543. Висновками
акта встановлені порушення п.198.1,
п.198.3,п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України в результаті чого товариством
«АТБ-інвест» завищено суму податку
на додану вартість на суму 284 421 грн.,
яка віднесена до складу податкового
кредиту за вересень 2012р. в розмірі 189 833
грн., за жовтень 2012р. в розмірі 94 588
грн.(а.с.11-19 т. 1). На підставі
вищевказаного акту перевірки,
податковою інспекцією прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
«В4» від 07.05.2013р. № за яким
позивачеві зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за жовтень 2012р. - 284 421 (а.с.30 т.
1).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Конституції України, Податкового
кодексу України, Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88 Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
ДПА України від 22.12.2010р. №984.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК
України, визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з абзацом шостим пункту 198.2
статті 198 ПК України датою виникнення
права замовника на віднесення сум до
податкового кредиту з договорів
(контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари /послуги/ та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі, якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності, який, як на думку суду,
знайшов своє підтвердження в судовому
засіданні.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, у
якій зазначаються в окремих рядках
відповідні обов'язкові реквізити.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року N
996-XIV, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Оглянувши первинні документи щодо
господарських відносин позивача з
контрагентом колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
останні мають силу первинних
документів, оскільки жодних недоліків,
неточностей вони не містять і мають усі
необхідні реквізити.

Факт реальності здійснення
господарських операцій між
позивачем та його контрагентом у
червні-листопаді 2012 року
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними бухгалтерськими
документами, а саме: копіями
відповідних договорів підряду,
копіями договірної ціни і авансу
(додаток 2 до договору), копіями актів
прийому-передачі будівельних площадок
(додаток 3 до договору), копіями актів
прийому-передачі документації (додаток
4 до договору), копіями переліку
постачальників на матеріали та
обладнання, копіями переліку
виконавчої документації, копіями
довідок про вартість виконаних робіт,
актами прийомки виконаних робіт,
копіями актів введення в експлуатацію
основних засобів, копіями декларацій
про початок виконання будівельних
робіт, копіями декларацій про
готовність об'єкта до
експлуатації,копіями податкових
накладних, а також копіями платіжних
доручень про оплату позивачем
виконаних робіт за вказаними
договорами, де у складі вартості
виконаних будівельних робіт
позивачем, у тому числі було сплачено і
суми ПДВ (а.с.71-122,139-200,216-256).

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік платника
податків від інших осіб, від фактичної
сплати його контрагентами податків до
бюджету, від знаходження постачальника
за юридичною адресою, а також від його
господарських або виробничих
можливостей. При цьому, питання
віднесення певних сум до складу витрат
чи податкового кредиту не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Натомість, у разі, якщо такі особи не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо таких осіб.

Надані первинні документи
відповідають вимогам ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», мають всі необхідні
реквізити (печатки підприємств,
підписи уповноважених осіб) отже ці
первинні документи є такими, які
підлягають обов'язковому врахуванню як
в бухгалтерському, так і в податковому
обліку.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
аналізуючи обставини справи та норми
ст. 198 ПКУ (п. 198.2, п. 198.3, п. 198,6), прийшов до
правильного висновку, що позивач має
право на відображення господарських
операцій у податковому обліку.
Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів/послуг сум
податку на додану вартість є сам факт
придбання таких товарів та послуг з
метою їх подальшого використання у
власній господарській діяльності / або
подальшій реалізації.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильної думки, що висновок
податкового органу про нікчемність
правочину, який на думку податкового
органу вчинений з метою, що суперечить
інтересам держави та порушує публічний
порядок не може бути беззаперечним
доказом такої нікчемності, а повинен
доводитися в судовому порядку шляхом
подання відповідного позову на
виконання законодавчо визначених
повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагент позивача - ТОВ «ПП
«Інтерстройсервіс» не виконав своїх
зобов'язань щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для нього та така
відповідальність не може бути
покладена на позивача.

Таким чином, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про скасування спірних
податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровської
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
листопада 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю"АТБ-інвест" до
Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровської області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
Л.П. Туркіна