Справа № 804/2945/14
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2014-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2014 р. справа № 804/2945/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Чорної В.В.

при секретарі судового засідання
Пешехоновій О.В.

за участі представників сторін:

позивача
Продайко О.В., Сорокіна В.В.

відповідача
Сорокіної В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський трубний
завод» до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 21.01.2014
р., -

в с т а н о в и в:

21 лютого 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Дніпропетровський трубний
завод» (далі - ПАТ «Дніпропетровський
трубний завод») звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із зазначеним
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі - ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області) № від 21.01.2014 р. про
збільшення грошового зобов'язання з
орендної плати за землю за
січень-жовтень 2013 року на загальну суму
10 525 157,85 грн., в тому числі 7 016 771,9 грн. - за
основним платежем, 3 508 385,95 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що не погоджується з
рішенням податкового органу про
донарахування суми орендної плати за
січень-жовтень 2013 року за земельні
ділянки, надані в оренду ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод» на
підставі договорів оренди земельних
ділянок від 12.04.2005 р., укладених з
Дніпропетровською міською радою.
Вважає, що орендодавець не мав права
змінювати розмір річної орендної плати
на підставі Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» № 309-VI від 03.06.2008 р. без
укладання додаткових угод до договорів
оренди, що призвело до трикратного
збільшення розміру орендної плати.
Також, позивач стверджує, що положення
зазначеного закону не поширюються на
спірні взаємовідносини з оренди
земельних ділянок, оскільки він був
прийнятий після укладення вказаних
договорів. Крім того, вважає, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, який не є учасником
договору, не може здійснювати свої
владні управлінські функції шляхом
втручання у відносини сторін
господарського договору. Посилаючись
на зазначені обставини у їх сукупності,
позивач просить позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі (а.с. 3-7).

В судовому засіданні 24.07.2014 р.
представники позивача за довіреністю
Сорокін В.В., Продайко О.В., кожний
окремо, підтримали заявлені позовні
вимоги та просили їх задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача за
довіреністю Сорокіна В.В. в судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечила,
посилаючись на те, що рішенням
Дніпропетровської міської ради від
02.02.2011 р. № 216/8, у зв'язку зі вступом в дію
Податкового кодексу України,
встановлено річний розмір орендної
плати за користування земельними
ділянками на території міста у
мінімальному розміру орендної плати,
визначеному Податковим кодексом
України, у вигляді трикратного розміру
земельного податку відповідно до
положень ст. 288 ПК України. Проте,
всупереч зазначеним вимогам
законодавства та рішення
Дніпропетровської міської ради № 216/8
від 02.02.2011 р., ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод»
обраховувало та сплачувало орендну
плату за договорами оренди земельних
ділянок від 12.04.2005 р. за січень-жовтень
2013 р. виходячи з 1% від нормативної
грошової оцінки землі, без урахування
визначеного законом мінімального
річного розміру орендної плати. У
зв'язку з цим, відповідач вважає
обґрунтованими висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки, а
податкове повідомлення-рішення №
від 21.01.2014 р. про збільшення
позивачу зобов'язань по сплаті
орендної плати за землю за
січень-жовтень 2013 р. на 7 016 771,9 грн., та
застосування штрафних санкцій у
розмірі 3 508 385,95 грн., прийняте на
підставі зазначених висновків -
правомірним (а.с. 109-110).

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

На підставі наказу № 383 від 20.12.2013 року
(а.с. 111), посадовими особами СДПІ з ВВП у
м. Дніпропетровську МГУМ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ПАТ «Дніпропетровський
трубний завод» з питання повноти
нарахування та сплати орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності за
січень-жовтень 2013 року.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення позивачем пп. 288.5.1 п. 288.5
ст. 288 ПК України в частині визначення
мінімального річного розміру орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності для всіх
категорій земель, крім земель
сільськогосподарського призначення,
на рівні трикратного розміру
відповідного земельного податку, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань по орендній платі за
земельні ділянки державної та
комунальної власності за
січень-жовтень 2013 року у сумі 7 016 771,90
грн.

За результатами перевірки складено акт
№ 395/22/05393122 від 30.12.2013 р. «Про результати
документальної позапланової перевірки
ПАТ «Дніпропетровський трубний завод»
з питання повноти нарахування та
сплати орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності за січень-жовтень 2013 року»
(а.с. 8-22).

ПАТ «Дніпропетровський трубний завод»,
не погодившись з висновками
зазначеного акту, подало письмові
заперечення (а.с. 24-27), за результатами
розгляду яких ДПІ у Ленінському районі
м. Дніпропетровська надано відповідь
за № 2015/10/2201 від 16.01.2014 р., якою
відмовлено у їх задоволенні (а.с. 28-32).

21.01.2014 р. ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області винесене
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення позивачу грошових
зобов'язань з орендної плати за землю
за січень-жовтень 2013 року на 10 525 157, 85
грн., в тому числі: 7 016 771,9 грн. - за
основним платежем, та 3 508 385,95 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.
23).

Не погодившись з прийнятим рішенням
податкового органу, позивач 21.02.2014 року
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
зазначеним позовом. При цьому, спір між
сторонами фактично стосується того, чи
поширюються на позивача у спірному
періоді (січень-жовтень 2013 року) вимоги
п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України, а також
рішення Дніпропетровської міської
ради № 216/8 від 02.02.2011 р. «Про приведення
рішень міської ради та деяких проектів
рішень міської ради, які погоджено
виконавчим комітетом міської ради, у
галузі земельних відносин у
відповідність до вимог чинного
законодавства», якими визначено
мінімальний річний розмір орендної
плати за користування земельними
ділянками державної і комунальної
власності у вигляді трикратного
розміру земельного податку, з огляду на
наявність укладених ним раніше (у
квітні 2005 року) та чинних на даний час
договорів оренди земельних ділянок,
якими визначено розмір орендної плати
на рівні 1% від нормативної грошової
оцінки землі. Позивач також вважає, що
всі зміни розміру орендної плати за
землю є істотними умовами договору
оренди, а тому без внесення сторонами
змін до цього договору податковий
орган не вправі самостійно збільшувати
її розмір.

Проаналізувавши доводи сторін у
відповідності до встановлених
обставин справи та чинного
законодавства, яким врегульовані
спірні правовідносини, суд зазначає
наступне.

Згідно з частиною першою ст. 21 Закону
України «Про оренду землі», орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Обчислення розміру орендної
плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Суб'єктами права власності на землю
відповідно до пункту «б» статті 80
Земельного кодексу України є, зокрема,
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності.

Згідно з п. 35 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
виключною компетенцією сільських,
селищних, міських рад є затвердження
ставок земельного податку відповідно
до Податкового кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що на
підставі рішення Дніпропетровської
міської Ради від 16.02.2005 р. № 130/25 «Про
передачу земельних ділянок за
адресами: вул. Маяковського, 31, 37, 45, вул.
Киринаківська, 30 в оренду ВАТ
«Дніпропетровський трубний завод», між
Дніпропетровською міською радою, як
орендодавцем, з одного боку, та ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод», як
орендарем, з іншого боку, були укладені
договори оренди від 12.04.2005 р. на
наступні земельні ділянки:

площею 15,8247 га по вул. Киринаківській, 30
у м. Дніпропетровську, договір оренди
якої зареєстровано в Управлінні
земельних ресурсів від 07.07.2005 р. за №
44;

площею 1,8506 га по вул. Маяковського, 37 у
м. Дніпропетровську, договір оренди
якої зареєстровано в Управлінні
земельних ресурсів від 06.07.2005 р. за №
38;

площею 15,0598 га по вул. Маяковського, 31 у
м. Дніпропетровську, договір оренди
якої зареєстровано в Управлінні
земельних ресурсів від 07.07.2005 р. за №
48;

площею 15,3466 га по вул. Маяковського, 45 у
м. Дніпропетровську, договір оренди
якої зареєстровано в Управлінні
земельних ресурсів від 07.07.2005 р. за №
46.

Відповідно до умов вищезазначених
договорів, вказані земельні ділянки
передано в оренду ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод»
строком на 15 років. Розмір річної
орендної плати за користування землею
встановлено у грошовій формі у розмірі
1% від нормативної грошової оцінки
землі, та дорівнює розміру земельного
податку.

Пунктом 4.2 всіх вищезазначених
договорів передбачено, що зміна
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки та її індексація проводиться
без внесення змін та доповнень до цих
договорів у порядку та у випадках,
передбачених законодавством.

Пунктом 4.7 всіх вищезазначених
договорів передбачено, що розмір
орендної плати переглядається щорічно,
або, зокрема, у разі зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін,
тарифів, у тому числі внаслідок
інфляції, та у інших випадках,
передбачених законом.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України» №
309-VI від 03.06.2008 р., який набрав чинності з
04.06.2008 р., було внесено зміни до ч.ч. 4, 5
ст. 21 Закону України «Про оренду землі»,
відповідно до яких, річна орендна плата
за земельні ділянки, що перебувають у
державній та комунальній власності,
надходить до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України «Про плату за землю». Річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки.

З метою приведення рішень міської ради
у відповідність до вимог чинного
законодавства, рішенням
Дніпропетровської міської ради від
06.08.2008 р. № 39/35 «Про внесення змін до
рішень міської ради та її виконавчого
комітету у галузі земельних відносин і
приведення деяких рішень міської ради
з питань передачі земельних ділянок та
діючих договорів оренди у
відповідність до вимог чинного
законодавства» пункт 3 рішення
Дніпропетровської міської ради від
23.01.2008 р. № 2/27 «Про внесення змін до
рішень міської ради та ї виконавчого
комітету у галузі земельних відносин»
визнано таким, що втратив чинність, та
викладено його у новій редакції: до
моменту прийняття Дніпропетровською
міською радою рішення про внесення
змін до рішення міської ради від 06.12.2006
р. № 4/8 «Про ставки річної орендної
плати за земельні ділянки» встановити
річну орендну плату за користування
земельними ділянками у розмірі
мінімальної ставки орендної плати,
встановленої Законом України «Про
оренду землі», незалежно від мети
використання (а.с.65-66).

З метою приведення раніше укладених
договорів оренди у відповідність до
вимог чинних нормативно-правових
актів, земельне управління
Дніпропетровської міської ради
неодноразово зверталося до ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод» з
вимогою про необхідність укладення
додаткового договору, проте, зазначені
вимоги позивачем були проігноровані,
оскільки позивач вважає, що норми ч.ч. 4,
5 ст. 21 Закону України «Про оренду
землі», та рішення Дніпропетровської
міської ради від 06.08.2008 р. № 39/35 не мають
зворотної дії у часі, а отже, не
регулюють правовідносини, що склалися
до набрання ними чинності, та не можуть
бути підставою для внесення змін до
укладених раніше договорів оренди. При
цьому, позивач продовжував
нараховувати та сплачувати орендну
плату виключно за умовами договорів
оренди від 12.04.2005 р., виходячи з розміру
1% від нормативної грошової оцінки
землі.

З 01.01.2011 року набрав чинності
Податковий кодекс України, у зв'язку з
чим, Закон України «Про плату за землю»
втратив чинність.

Згідно ст.ст. 271, 274, 275, 288 Податкового
кодексу України, базою оподаткування
для плати за землю є, зокрема,
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом.
Ставка податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки, за винятком земельних ділянок,
зазначених у ст.ст. 272, 273, 276, 278 ПКУ.
Розмір орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою трикратного
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом (п.п. 288.5.1
п. 288.5 ст. 288 ПК України). Базою
оподаткування є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
цим розділом, та площа земельних
ділянок, нормативну грошову оцінку
яких не проведено.

У зв'язку з набранням чинності
Податковим кодексом України, рішенням
Дніпропетровської міської ради № 216/8
від 02.02.2011 р. «Про приведення рішень
міської ради та деяких проектів рішень
міської ради, які погоджено виконавчим
комітетом міської ради, у галузі
земельних відносин у відповідність до
вимог чинного законодавства»
встановлено річний розмір орендної
плати за користування земельними
ділянками на території міста у
мінімальному розміру орендної плати,
визначеному Податковим кодексом
України у вигляді трикратного розміру
земельного податку відповідно до
положень ст. 288 ПК України. Пунктом 4
вказаного рішення визначено, що всі
нормативні акти, які були прийняті
міською радою до прийняття цього
рішення, діють в тих частинах, що не
суперечать положенням цього рішення
(а.с. 121).

Пунктом 2 ст. 286 Податкового кодексу
України визначено, що платники плати за
землю (крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і не пізніше 20 лютого
поточного року подають відповідному
контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

За період січень-жовтень 2013 року ПАТ
«Дніпропетровський трубний завод»
самостійно задекларувало зобов'язання
з орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності на
суму 3 508 385,95 грн., виходячи з розміру 1%
від нормативної грошової оцінки землі,
визначеної витягами з технічної
документації про нормативно-грошову
оцінку земельних ділянок №№ 19800, 19798,
19796, 19795 від 24.09.2012 року.

При цьому, перевіркою повноти
нарахування та сплати орендної плати
за землю за вказаний період
встановлено, що платником податків при
визначенні грошових зобов'язань з
орендної плати за землю, всупереч
вимогам п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України,
а також рішенню Дніпропетровської
міської ради № 216/8 від 02.02.2011 р., не було
враховано мінімальний річний розмір
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності, що
для інших категорій земель не може бути
меншим трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється цим
розділом. Відповідно, відхилення між
задекларованими платником
зобов'язаннями та зобов'язаннями, які
мають бути визначені у відповідності
до норм чинного законодавства, за
даними перевірки складає 7 016 771,90
грн. (а.с. 18).

З урахуванням встановлених обставин
справи, суд погоджується із
зазначеними висновками податкового
органу, та не приймає до уваги
посилання позивача на те, що на нього не
поширюються положення п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст.
288 ПК України та рішення
Дніпропетровської міської ради № 216/8
від 02.02.2011 р., оскільки зазначені
нормативно-правові акти були прийняті
пізніше, ніж укладені ним договори
оренди, та не мають зворотної дії в
часі, а також, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати свої владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін господарського договору та
самостійно донараховувати позивачу
грошові зобов'язання з орендної плати у
розмірі більшому, ніж визначено
договором оренди, без укладання
додаткових угод до договорів оренди, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про оренду землі», відносини,
пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим законом, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

У відповідності з ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», орендна
плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків,
порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату є
істотною умовою договору.

Пунктами 4.7 кожного з договорів оренди
землі від 12.04.2005 р., укладених між
позивачем та Дніпропетровською
міською радою, передбачено, що розмір
орендної плати, визначеної договором,
переглядається, зокрема, в інших
випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст. 13 Конституції
України, земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 12 розділу X
Перехідних положень Земельного
кодексу України, до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваженнями з
розпорядження ними в межах населених
пунктів, тобто, функціями виконавчої
влади, наділені міські ради.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ст. 144 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими на відповідній
території.

Також, у відповідності до ст. 67
Конституції України, кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах, визначених
законом.

З 2008 року до законодавства України,
яким врегульовано правовідносини з
оренди землі, внесено зміни щодо
встановлення мінімального розміру
річної орендної плати за землі
державної та комунальної власності. Ці
ж положення перенесені до Податкового
кодексу України, який почав діяти з
01.01.2011 року.

На виконання своїх повноважень як
розпорядника земель комунальної
власності, Дніпропетровська міська
рада прийняла рішення № 216/8 від 02.02.2011 р.
«Про приведення рішень міської ради та
деяких проектів рішень міської ради,
які погоджено виконавчим комітетом
міської ради, у галузі земельних
відносин у відповідність до вимог
чинного законодавства», яким
встановила річний розмір орендної
плати за користування земельними
ділянками на території міста у
мінімальному розміру орендної плати,
визначеному Податковим кодексом
України у вигляді трикратного розміру
земельного податку відповідно до
положень ст. 288 ПК України.

Відповідно, у разі прийняття
уповноваженим органом рішення про
внесення змін до розміру ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності,
такі обставини можуть не братися до
уваги лише у разі, якщо відповідне
рішення органу виконавчої влади чи
місцевого самоврядування, яке є
обов'язковим для виконання, скасовано в
установленому законом порядку.

Аналогічна позиція викладена також у п.
2.19 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 6 від
17.05.2011 р. «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин».

Рішення Дніпропетровської міської
ради № 216/8 від 02.02.2011 р. в установленому
порядку не скасовано, не змінено, та є
чинним.

Суд також зазначає, що з огляду на те, що
збільшення мінімального розміру
орендної плати за землю відбулося не за
волевиявленням сторін договору, а у
зв'язку із зміною ставки податку
відповідно до закону та рішення
Дніпропетровської міської ради,
прийнятого на його виконання, обов'язок
сплати орендної плати у новому розмірі
виникає у позивача незалежно від
внесення змін до договору оренди.

Крім того, п. 4.7 кожного із укладених
позивачем договорів оренди земельних
ділянок від 12.04.2005 р. передбачено
необхідність перегляду розміру
орендної плати за землю у випадках,
встановлених законом.

Відповідно, невнесення сторонами
договору оренди землі змін до його умов
в частині, що встановлюється у
законодавчому порядку, не звільняє
сторони від обов'язку їх виконання.

З цих підстав, суд не приймає до уваги
посилання позивача на те, що судовими
рішеннями Господарського суду
Дніпропетровської області від 09.01.2014 р.
по справі № 5005/4649/2011 (а.с. 53-59), від
18.02.2014 р. по справі № 5005/2869/2011 (л.д. 86-89) за
позовом Дніпропетровського
міжрайонного природоохоронного
прокурора в інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради, які
набрали законної сили, було відмовлено
у задоволенні позовних вимог про
зобов'язання ПАТ «ДТЗ» внести зміни до
п. 4.1 договорів оренди земельних
ділянок від 12.04.2005 р. щодо розміру
орендної плати, а постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 р. по
справі № 13/262-10 (а.с. 78-81)
рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 30.09.2010 р.
про задоволення аналогічних вимог
прокурора - скасовано. Тим більше, що
01.04.2014 року по справі № 33/5005/7726/2011
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд прийняв протилежну
за змістом постанову - про скасування
рішення суду першої інстанції від
18.02.2014 р., задоволення позовних вимог
прокурора, та внесення змін до п. 4.1
договору оренди землі від 12.04.2005 р. щодо
розміру орендної плати у відповідності
до вимог Податкового кодексу (а.с. 82-85),
що свідчить про суперечливість судової
практики з цього питання.

Висновок суду про те, що невнесення
сторонами договору оренди землі змін
до його умов в частині, що
встановлюється у законодавчому
порядку, не звільняє сторони від
обов'язку їх виконання узгоджується
також з конституційним принципом
рівності всіх перед законом, та
принципом загальності оподаткування,
закріпленим п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 ПК України,
що означає єдині до всіх платників
підходи при визначенні податкових
зобов'язань, а також обов'язок кожної
особи сплачувати встановлені
Податковим кодексом України, законами
з питань митної справи податки та
збори, платником яких вона є.

Недотримання зазначених вимог шляхом
вибіркового застосування норм
податкового законодавства до осіб, які
перебувають у рівних умовах,
порушувало б зазначені принципи, а тому
є неприпустимим.

За викладених обставин, суд вважає, що
оскільки платником податків
неналежним чином виконано свій
обов'язок щодо розрахунку орендної
плати у розмірі відповідно до вимог
чинного законодавства, то податковий
орган, виконуючи покладені на нього
законом функції податкового контролю з
метою забезпечення правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, має право
контролювати належність виконання
платниками податків зобов'язань щодо
сплати податків, зборів та обов'язкових
платежів до бюджету.

Отже, суд не може погодитись з доводами
позивача про відсутність у відповідача
підстав для донарахування суми
податкового зобов'язання з орендної
плати за землю із застосуванням
штрафних санкцій, оскільки винесене
податковим органом податкове
повідомлення-рішення на підставі
проведеної перевірки, не є втручанням у
відносини сторін договору оренди, а
виступає адміністративним заходом,
спрямованим саме на відновлення
публічного порядку у встановлених між
сторонами правовідносинах на підставі
чинних у державі нормативно-правових
актів, обов'язкових для виконання
суб'єктами господарювання.

При цьому, наявність постанови
Верховного Суду України від 11 червня 2013
року, винесеної за результатами
судового розгляду заяви про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 19 липня 2012 року з підстави
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, не
спростовує зазначених висновків суду,
оскільки вказаним рішенням у
задоволенні заяви про перегляд було
відмовлено у зв'язку з тим, що
обставини, які стали підставою для
перегляду справи, не підтвердилися.
Крім того, спірні відносини у справі, що
переглядалася Верховним Судом України,
стосувалися застосування норм Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 309-VI від
03.06.2008 р. в частині змін до Закону
України «Про плату за землю», який на
даний час втратив чинність у зв'язку з
прийняттям Податкового кодексу
України. Отже, зазначена постанова
Верховного Суду України не є
обов'язковою в розумінні ст. 244-2 КАС
України у даних спірних
правовідносинах, оскільки вони виникли
у зв'язку із застосуванням ст. 288
Податкового кодексу України, а не
нормативно-правового акту,
застосування якого стосується
постанова Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладені обставини у
їх сукупності, керуючись ст.ст. 122,
160-162, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський трубний
завод» - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо судом у відповідності
до частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
було проголошено вступну та
резолютивну частину постанови, а також
в разі прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено
29 липня 2014 року.

Суддя
В.В.
Чорна