Справа № 2а-3218/10/0370
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2011-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2011 рокуСправа № 2а-3218/10/0370

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання
Годунок Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Сидорчука
Д.А., Гаврилова А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
підприємця ОСОБА_1 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 23.06.2010р., яким податковий
орган визначив позивачу податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в сумі 10721грн.62коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- відповідачем неправомірно
донараховано 3324грн.50коп. податку з
доходів фізичних осіб за 2008 рік,
оскільки чинне законодавство України
не передбачає обов'язку платника
єдиного податку, що перевищив
граничний дозволений обсяг виручки та
перейшов на загальну систему
оподаткування сплатити податок з
доходів фізичних осіб з суми такого
перевищення;

- в акті перевірки зафіксовані дані про
витрати позивача, що безпосередньо
пов'язані з отриманням доходу в 2009 році,
що не відповідають наявним первинним
документам, випискам по рахунках
підприємця ОСОБА_1

Позивач в судових засіданнях повністю
підтримав адміністративний позов з
визначених у ньому підстав та, крім
того, зазначив, що перевіряючими при
визначенні витрат за 2009 рік була
використана невірна формула
розрахунку, що в кінцевому підсумку
вплинуло на донарахування податку з
доходів фізичних осіб. Також зазначив,
що подана ним до податкового органу
декларація про доходи за 2008 рік на суму
перевищення понад 500 000грн. не може
братись судом до уваги як належний
доказ, оскільки постановою по справі
про адміністративне правопорушення
від 19.07.2010р. встановлено неналежне
ведення підприємцем ОСОБА_1 обліку
доходів і витрат форми №10, що призвело
до перекручення даних декларацій за
2008рік, 2009 рік, І кв. 2010 року і дана
постанова не була оспорена позивачем
та набрала законної сили. Зазначена
декларація подавалась позивачем до
податкового органу з єдиною метою -
визначення прогнозованого доходу на 2009
рік.

Представники відповідача у своєму
запереченні з приводу заявлених вимог
та в судових засіданнях просять в
задоволенні адміністративного позову
відмовити, мотивуючи наступним:

- законодавчих підстав для
неоподаткування доходів платника
єдиного податку, які перевищують 500
000грн. на рік відсутні;

- віднесення позивачем до складу
валових витрат в 2009 році погашення
кредиторської заборгованості за 2008 рік
в сумі 49 737грн. є неправомірним,
оскільки ці витрати не пов'язані з
одержанням доходу в 2009 році;

- позивачем власноруч була подана
декларація про доходи за 2008 рік на суму
перевищення граничного обсягу виручки,
тобто фактично визнано необхідність
сплати податку з доходів фізичних осіб
на суму такого перевищення.

Розглянувши доводи викладені
позивачем у позовній заяві, заслухавши
пояснення позивача та представників
відповідача, дослідивши подані суду
письмові докази, суд приходить до
висновку про задоволення позову. При
цьому судом враховано наступне:

З 17.05.2010р. по 04.06.2010р. працівником
відділу контрольно-перевірочної
роботи управління оподаткування
фізичних осіб Луцької ОДПІ була
проведена планова документальна
перевірка підприємця ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 27.11.2007р. по 31.03.2010р., про що
складено акт перевірки №3268/17-2/НОМЕР_1
від 09.06.2010р.

Перевіркою встановлено вчинення
позивачем порушення пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 22.05.1997р.
№283/97-ВР (далі - Закон України №283/97-ВР),
розділу IV ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992р.
(далі - Декрет), внаслідок чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 10 721грн.62коп., в
тому числі за: 2008 рік в сумі 3324грн.50коп.,
за 2009 рік - 7397грн.12коп.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 23.06.2010р.
№/0 про визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 10
721грн.62коп.

Вказане податкове
повідомлення-рішення було оскаржено
позивачем в адміністративному порядку
до: Луцької ОДПІ - рішенням від 26.08.2010р.
№11489/К/25-006 первинну скаргу залишено без
розгляду, а податкове
повідомлення-рішення без змін; ДПА у
Волинській області - рішенням від
14.09.2010р. №379/К/25-006 повторну скаргу
залишено без розгляду, а податкове
повідомлення-рішення без змін.

Висновки перевірки вмотивовані
наступним:

1) по 2008 році - підприємцем ОСОБА_1 згідно
аналізу виписок по розрахунковим
рахункам, касових ордерів, книги обліку
доходів і витрат, отриманих видаткових
накладних та інших розрахункових
документів до складу валових витрат за
2008 рік включено витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими документами в сумі
22163грн.30коп., перевіркою виведено
валові витрати в сумі 204 388грн.52коп., а
згідно декларації про доходи за 2008 рік
підприємцем задекларовано валові
витрати в сумі 226 551грн.82коп.;

2) по 2009 році - до валових витрат
позивачем віднесено погашення
кредиторської заборгованості в 2009 році
на суму 49737грн., однак оскільки
погашення сум кредиторської
заборгованості відбувалось за 2008 рік,
тобто в період коли підприємець ОСОБА_1
був платником єдиного податку, то з
отриманням доходу за 2009 рік такі
витрати не пов'язані, відповідно не
можуть бути включені до сум валових
витрат у декларації про доходи за 2009
рік.

1. Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р.
№889-IV (далі - Закон України №889-IV)
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу товарів
(надання послуг, виконання робіт) у
межах її підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством із цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством,
зокрема, є Указ Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 3 липня 1998 року N
727/98 (далі - Указ), яким запроваджено
спеціальний режим оподаткування,
обліку та звітності, спрямований на
підтримку суб'єктів малого
підприємництва.

Положеннями статті 1 зазначеного Указу
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, у тому числі, для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів
їхніх сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого
підприємництва на запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності залежить від
виконання останнім установлених
Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується
виключно з доходів, одержаних фізичною
особою - суб'єктом підприємницької
діяльності з додержанням вимог Указу,
зокрема, якщо виручка платника єдиного
податку за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Водночас порушення умов запровадження
спрощеної системи оподаткування,
визначених статтею 1 Указу, у тому числі
перевищення граничного обсягу виручки
за рік, є юридичним фактом, який
виключає можливість застосування до
суб'єкта малого підприємництва правил
оподаткування, передбачених для
платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу визначено, що
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на доходи фізичних осіб,
оскільки вказаний податок сплачується
ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 цього Указу
фізична особа, зареєстрована як
платник єдиного податку, сплачує такий
податок за ставкою, встановленою
місцевими радами за місцем державної
реєстрації платника, залежно від виду
його діяльності. При цьому, лише за умов
додержання приписів зазначеного Указу,
доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладаються єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника податку
та осіб, що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата
податку з доходів фізичних осіб, як це
передбачено для платників єдиного
податку, можлива лише в разі дотримання
суб'єктом малого підприємництва умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування. Зазначене стосується
також і відповідності граничного
обсягу виручки платника єдиного
податку розмірам, визначеним Указом.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

За таких обставин оподаткування
доходів, отриманих платником єдиного
податку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування.

Таким чином, посилання позивача на те,
що чинне законодавство України не
передбачає обов'язку платника єдиного
податку, що перевищив граничний
дозволений обсяг виручки та перейшов
на загальну систему оподаткування
сплатити податок з доходів фізичних
осіб з суми такого перевищення, судом
до уваги не приймається. При цьому
судом також взято до уваги, що
позивачем самостійно подано
декларацію про доходи за 2008 рік на суму
перевищення понад 500 тис. грн. та
визначено суму чистого доходу, з якого
необхідно сплатити податок.

Разом з тим, як встановлено при
проведенні перевірки сума валових
витрат позивача в 2008 році склала 204
388грн.52коп., в той час як останнім в
поданій декларації про доходи за 2008 рік
зазначена сума 226 551грн.82коп., тобто
розбіжність становить 22 163грн. Вказане
розходження в даних перевірки і даних
декларації позивачем не оспорене та не
наведено жодних доводів стосовно
неправомірності визначення суми
валових доходів підприємця ОСОБА_1, що
пов'язані з одержанням доходу в 2008 році
в розмірі 204 388грн.52коп.

Відповідно до розділу IV ст.13 Декрету
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Таким чином, чистий дохід підприємця
ОСОБА_1, який визначається від суми
перевищення граничного дозволеного
обсягу виручки в 500 тис.грн., в 2008 році,
склав 34 163грн.30коп., а не 12 000грн., як
вказано у поданій декларації про
доходи за 2008 рік, і тому податковим
органом правомірно, у відповідності до
п.7.1 ст.7 Закону України №889-IV,
донараховано податок з доходів
фізичних осіб за 2008 рік за ставкою 15% з
суми, що склала розбіжність -
22163грн.30коп., в розмірі 3324грн.50коп.

2. Відповідно до розділу IV ст.13 Декрету
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу; до складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Як встановлено під час проведення
перевірки залишки
товарно-матеріальних цінностей у
підприємця ОСОБА_1 станом на 31.12.2009р.
становлять 162 262грн., а станом на 31.12.2008р.
становили 0грн., тобто в 2009 році
витрачено кошти на продукцію, яка не
була реалізована, відповідно це не є
витратами, які пов'язані з отриманням
доходу в поточному році, що не
заперечується й позивачем у судових
засіданнях.

Згідно руху по розрахунковому рахунку
та наданих касових ордерів за період з
01.01.2009р. по 31.12.2009р. за виконані роботи
(послуги) та на закупку кондитерських
виробів позивачем були витрачені кошти
в розмірі 1 695 245грн., що й зафіксовано в
акті перевірки від 09.06.2010р.

Позивач у своєму виступі посилається
на заниження суми таких витрат
податковим органом і вказує, що згідно
його даних сума витрат в 2009 році склала
1 709 680грн., однак зазначені доводи не
були підтверджені належними доказами
як в судовому засіданні, так і при
проведенні перевірки, поданні скарг та
заперечень, в зв'язку з чим суд критично
розцінює такі твердження підприємця
ОСОБА_1

Також слід зазначити, що позивачем
протягом 2009 року погашалась
кредиторська заборгованість на
загальну суму 49737грн., що існувала
станом на 31.12.2008р. Зазначений факт
підтверджується наданими головним
бухгалтером ОСОБА_4 під час проведення
перевірки розрахунками (а.с. 99, 100).
Витрати з погашення зазначеної
заборгованості не можуть включатись до
складу валових витрат підприємця за 2009
рік, оскільки таке погашення
відбувалося за отриманий у 2008 році, але
не оплачений товар, тобто за період
коли позивач був платником єдиного
податку, відповідно ці витрати жодним
чином не пов'язані з отриманням доходу
в 2009 році.

За викладених вище обставин,
податковим органом вірно визначено
суму чистого доходу позивача за 2009 рік,
яка підлягає оподаткуванню: 1 555
171грн.71коп. (сума валового доходу згідно
даних декларації за 2009 рік) - 1 485
246грн.85коп. (сума валових витрат за
мінусом вартості залишків
товарно-матеріальних цінностей
(160262грн.) та суми погашеної протягом 2009
року кредиторської заборгованості, що
виникла станом на 31.12.2008р. (49737грн.) = 69
924грн.86коп., а не 20 610грн.76коп. як це
розраховано позивачем в декларації за
2009 рік.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
податковим органом правомірно, у
відповідності до п.7.1 ст.7 Закону
України №889-IV, донараховано податок з
доходів фізичних осіб за 2009 рік за
ставкою 15% з суми, що склала розбіжність
- 49 314грн.10коп., в розмірі 7397грн.12коп.

Таким чином, суд вважає винесене
Луцькою ОДПІ податкове
повідомлення-рішення №/0 від
23.06.2010р., яким податковий орган визначив
позивачу податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
10721грн.62коп. правомірним та таким, що
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Керуючись статтями 69, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України
та на підставі Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається сторонами протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.В.Дмитрук