Справа № 872/13335/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2014 рокусправа № 808/3398/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк
І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

представників сторін:

позивача : - Погосян М.А., дов.
від 26.06.14 р.

відповідача: - Терехова Ю.О.
дов. від 30.12.13 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Запоріжбіосинтез"

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
р. у справі № 808/3398/13-а

за позовом Закритого акціонерного
товариства "Запоріжбіосинтез"

до Державної митної служби України
Запорізької митниці

про скасування податкових повідомлень
форми "Р" №42 та №43 від 19.03.2013р., -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2013 р. Закрите акціонерне товариство
"Запоріжбіосинтез" до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення
форми "Р" Запорізької митниці Державної
митної служби України № 42 та № 43 від
19.03.2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відсутність розбивки вартості
транспортних перевезень в актах
виконаних робіт до та після митного
кордону України, жодним чином не
свідчить про невідповідність вартості
транспортних витрат, яка заявлена у
ВМД, вартості витрат, яку зазначено в
акті виконаних робіт.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
р. у справі № 808/3398/13-а у задоволенні
вищевказаного адміністративного
позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано доведеністю
заниження митної вартості позивачем,
шляхом не включення до митної вартості
товару витрат на транспортування
оцінюваних товарів. Посилання позивача
на надання відповідних довідок не
прийняті судом до уваги, оскільки
визначені довідки не є первинними
документами.

Не погодившись з постановою суду,
Приватним акціонерним товариством
"Запоріжбіосинтез" подано апеляційну
скаргу, згідно якої скаржник просить
скасувати постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 10
липня 2013 р. у справі № 808/3398/13-а, як таку
що винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги повністю
повторюють обґрунтування позовних
вимог. Скаржник вважає, що суд першої
інстанції не приділив уваги тому факту,
що первинні документи позивача
(довідки перевізника) не суперечать
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а тому висновки суду про те,
що надані довідки не є первинними
документами є необґрунтовані.

Запорізька митниця проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
оскаржену постанову суду першої
інстанції цілком обґрунтованою та
правомірною, зазначаючи, що
відсутність розмежування
транспортно-експедиційних послуг щодо
надавання їх за межами території
України чи в межах в наданих під час
митного оформлення документах,
свідчить про те, що такі послуги
повинні бути включені до митної
вартості товару.

Представниками сторін в судовому
засіданні надані пояснення та
обґрунтування як доводів апеляційної
скарги так і заперечень на неї,
представники сторін підтримали
визначені правові позиції по даній
справі, представник позивача
зазначала на наявності підстав для
задоволення апеляційної скарги,
представником митниці вказано на
безпідставність вимог апеляційної
скарги і можливість залишення без змін
рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
Запорізькою митницею проведена
документальна планова виїзна
перевірка дотримання ПрАТ
«Запоріжбіосинтез» вимог
законодавства України з питань
державної митної справи за період з
01.01.2010 р. по 30.09.2012 р., за результатами
якої складено акт № 00014/13/112000006/
від 27.02.2013 р. (а. с.86-96).

Вказаним актом зафіксовано наступні
порушення Товариством порушення вимог
статей 81, 259, 260, 264, пункту 5 частини
другої статті 267 МК України від 11.07.2002 р.
№92 (чинного на час митного
оформлення), статей 49, 51, 52, 53 пункту 5
частини десятої статті 28, 257, 289 МК
України від 13.03.2012 р. № 4495 (чинного на
час митного оформлення), внаслідок
включення декларантом до митної
вартості товарів витрат на
транспортування оцінюваних товарів не
в повному обсязі, що призвело до
заниження податкового зобов'язання на
загальну суму 19 022,26 грн. й підлягає
перерахуванню до Державного бюджету, з
них:

- ввізне мито (вид 020) у сумі 44,59 грн.
(нарахування податкового зобов'язання
здійснене на підставі статті 3 і 4
Закону тариф» від 05 лютого 1992 р. №
2097-ХІІ (зі змінами та доповненнями),
чинного на час митного оформлення,
статей 270, 272, 277 и 280 МК України, у
редакції Закону України від 13.03.2012 №
4495);

- ПДВ (вид 028) у сумі 18 977,67 грн.
(нарахування податкового зобов'язання
здійснене на підставі підпункту 4.3
пункту 4 Закону України «Про податок на
додану вартість», чинного на час
митного оформлення, та на підставі
підпункту в) пункту 185.1 статті 185; пункту
190.1 статті 190 ПК України, чинного на час
митного оформлення).

19.03.2013 р. на підставі даного акту
перевірки Запорізькою митницею
прийнято кладені податкові
повідомлення форми «Р»:

- № 42, яким Товариству донараховано
ввізне мито у сумі 62,47 грн., у т. ч. 41,05
грн. - за основним платежем, 21,42 грн. -
штраф (а. с.50);

- № 43, яким Товариству донараховано
податок на додану вартість у сумі 26 580,33
грн., у т. ч. 18 937,93 грн. - за основним
платежем, 7 642,40 грн. - штраф (а. с.50).

Не погодившись з вищевказаними
рішеннями, ПрАТ «Запоріжбіосинтез»
звернулось з даним адміністративним
позовом до суду.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги ПрАТ
«Запоріжбіосинтез» не підлягають
задоволенню з таких підстав:

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
рішень суб'єкта владних повноважень з
огляду на чіткі критерії, які зазначені
у частині 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
з урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, за приписами статті 54 ПК України
крім випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Згідно 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України
податковий контроль здійснюється
шляхом: перевірок та звірок відповідно
до вимог цього Кодексу, а також
перевірок щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Відповідно до п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках
тощо.

Крім того, згідно абз.1 п.123.1 ст.123 ПК
України у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Згідно п.4 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
Постановою КМУ від 09.04.2008 р. № 339
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів після
завершення операцій їх митного
контролю, митного оформлення та
пропуску через митний кордон України
здійснюється митним органом шляхом:
проведення перевірок, у тому числі
невиїзних документальних, системи
звітності та обліку товарів і
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України;
надсилання запитів до митних органів
іноземних держав, державних органів,
установ та організацій для:
встановлення автентичності
документів, поданих митному органові
України; перевірки дотримання вимог
статті 267 Митного кодексу України;
вжиття інших заходів, передбачених
Митним кодексом України та іншими
законами з питань митної справи.

Отже, відповідач, як контролюючий орган
у сфері митної справи, мав повноваження
щодо проведення перевірки,
донарахування ввізного мита та сум ПДВ,
застосування штрафу.

Щодо суті виявленого порушення,
то, як вбачається з акту перевірки від
27.02.2013р., висновки про заниження
позивачем митної вартості
імпортованих товарів обґрунтовані
неподанням відомостей при митному
оформленні даних про витрати на їх
транспортування, які виразились у
недекларуванні вартості експедиційних
послуг та невключені до митної
вартості товарів витрати на їх
транспортування після ввезення на
митну територію України у випадках
відсутності документального
підтвердження та можливості
обчислення таких витрат.

В ході перевірки документів
Товариства, які підтверджують факт
оплати послуг з перевезення товару
встановлено, що перераховані позивачем
суми на транспортно-експедиційні
послуги, відрізняються від витрат,
заявлених позивачем під час митного
оформлення імпортних товарів.

Так, аналіз актів здачі-приймання робіт
та аналіз здійснення фінансових
розрахунків позивача з експедиторами
при переміщенні імпортованих товарів
(додаток 2 до акту перевірки від 27.02.2013
р.) свідчить, що в актах здачі-приймання
робіт зазначено, що
транспортно-експедиторські послуги
надавались, однак без визначення за
межами території України або в її
межах.

Відповідно до додатку 2 до акту
перевірки від 27.02.2013 р. сплату за
транспортно-експедиційні послуги
позивач здійснював своєчасно, що
підтверджується платіжними
дорученнями, які в розрізі кожного
експедитора (перевізника) зазначені у
цьому додатку, податковими накладними
та актами виконаних робіт.

Дані обставини сторонами у справі не
заперечуються, що в силу приписів ч.3
ст.72 КАС України звільняє їх від
доказування цих обставин перед судом.

Згідно ст.9 Закону
України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» від 01.07.2004 р. № 1955-IV за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч.3 ст.267 МК України (2002
року) при визначенні митної вартості до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, не допускається
включення ніяких інших витрат, крім
тих, що передбачені у цій статті. До
митної вартості не включаються
нижченаведені витрати або кошти за
умови виділення їх з ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, які документально
підтверджено та які піддаються
обчисленню, зокрема витрати на
транспортування після ввезення.

Аналогічні положення містить ч.11 ст.58
МК України (2012 року).

Відповідно до п.8 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою КМУ від 20.12.2006 р. № 1766 (чинної
на час митного оформлення, далі -
Порядок № 1766) для підтвердження
транспортних витрат, які відповідно до
Митного кодексу України включаються до
ціни товару, декларант зобов'язаний
подати довідку
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства.

Таким чином, невключення витрат
на транспортування після ввезення до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, можливе тільки за
умови документально підтвердженої
розбивки винагороди експедитора на
винагороду, яку експедитор отримує у
разі експедирування товару до митної
території України (яка обов'язково
включається до ціни відповідно до
вимог п.8 Порядку № 1766), та винагороду,
яку експедитор отримує у разі
експедирування спірного товару після
ввезення (яка не включається до ціни у
разі документального підтвердження
такого виділення).

Тобто, за результатами перевірки
відповідних витрат, понесених
Товариством на транспортування
оцінюваних товарів, які включаються до
митної вартості згідно із
законодавством, встановлений факт не
включення витрат, пов'язаних із
транспортуванням імпортованих
вантажів, до митної вартості, і ці
розбіжності документально
підтверджено первинними документами
ПрАТ «Запоріжбіосінтез», а саме: актами
виконаних робіт (послуг), рахунками на
сплату коштів за надані послуги,
податковими накладними, платіжними
дорученнями, які свідчать про сплату за
надані послуги.

Отже, правомірною є позиція суду першої
інстанції і відповідача про те, що з
огляду на відсутність в наданих
позивачем під час оформлення
документах розмежування того, що
експедиційні і послуги та витрати на
транспортування після ввезення
надавалися в межах або за межами
України, такі послуги повинні бути
включені до митної вартості товару.

Положеннями Кодексу адміністративного
судочинства України передбачається не
лише обов'язок суб'єкта владних
повноважень (відповідача у справі) щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71
КАС України), але й обов'язок кожної
сторони довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(ч.1 ст.71 КАС України).

Однак, позивачем не надано суду
доказів, які б спростовували висновки
відповідача про подання Товариством
під час митного оформлення даних, які
не відповідають фактичним даним,
встановленим в ході перевірки щодо
неповного декларування сум вартості
міжнародних транспортно-експедиційних
послуг, в тому числі неврахування
позивачем експедиційних послуг.

Стосовно посилань скаржника на те, що
до кожної ВМД Товариством на
підтвердження транспортних витрат
надавались довідки перевізника, в яких
зазначалась вартість перевезення
товарів до митного кордону України і
додаткових документів на
підтвердження вартості транспортних
витрат при митному оформленні митний
орган не вимагав, колегія суддів не
бере до уваги, оскільки:

Згідно п.2.1 Методичних рекомендацій із
застосування окремих положень Митного
кодексу України, затверджених Наказом
Держмитслужби України від 31.01.2007 р. № 74
(чинного на час митного оформлення)
відповідно до абзацу третього статті 260
Митного кодексу України, для цілей
контролю правильності визначення
митної вартості використовується
інформація, підготовлена у спосіб,
сумісний із загальновизнаними
принципами бухгалтерського обліку,
прийнятими у відповідній країні, які є
доцільними для певного методу
визначення митної вартості.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-ХІV
первинний [документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Скаржника посилається на неврахування
відповідачем та судом першої інстанції
довідок перевізника, які надавались
під час митного оформлення і в яких
чітко зазначено витрати до кордону та
після.

Колегією суддів, як і судом першої
інстанції, наведені доводи не
приймаються, оскільки ці довідки не є
первинними документами. Тим більш, що в
цих довідках окремо експедиторські
послуги взагалі не зазначались.

Отже, не включення Товариством до
митної вартості витрат на
транспортування оцінюваних товарів в
повному обсязі, призвело до заниження
митної вартості товарів, і, як наслідок,
- до невірного визначення бази
оподаткування, несвоєчасної та
неповної сплати митних платежів.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що податкові
повідомлення форми "Р" Запорізької
митниці № 42 та № 43 від 19.03.2013 р. винесені
Запорізькою митницею правомірно, що
свідчить про обґрунтованість відмови
суду першої інстанції у задоволенні
позову ПрАТ "Запоріжбіосинтез".

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують правового
обґрунтування, покладеного в основу
судового рішення, тому не можуть бути
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції.

Крім того, відповідачем заявлено
клопотання про заміну Запорізької
митниці Державної митної служби
України правонаступником -
Запорізькою митницею Міндоходів, з
доданням виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а. с.225, 226), в зв'язку з
чим, в силу приписів ст.55 КАС України,
колегія суддів допускає заміну
відповідача вказаним
правонаступником.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Запоріжбіосинтез" на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
р. у справі № 808/3398/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
р. у справі № 808/3398/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Я.В. Семененко