Справа № 820/12384/14
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.Справа № 820/12384/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представника відповідачів Лутая О.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 820/12384/14

за позовом ОСОБА_2

до Начальника Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Колпакової Тетяни Михайлівни
, Заступника начальника Головного
управління Держсанепідслужби у
Харківській області Товстолуг Олени
Григорівни

про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2, звернулась до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
начальника Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Колпакової Тетяни Михайлівни
(далі по тексту - відповідач - 1,
Колпакова Т.М.), заступника начальника
Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Товстолуг Олени Григорівни
(далі по тексту - відповідач - 2,
Товстолуг О.Г.), в якому просила суд:

- визнати дії начальника Головного
управління Держсанепідслужби у
Харківській області Колпакової Тетяни
Михайлівни, що виявилися в ненаданні
інформації на запит, безпідставній
відмові у задоволенні запиту на
інформацію, необґрунтованому
віднесенню інформації до інформації з
обмеженим доступом щодо державних
службовців,- неправомірними та
незаконними;

- визнати рішення про відмову в
задоволенні запиту від 12.05.2014, як те, що
порушує вимоги Закону України "Про
доступ до публічної інформації", -
неправомірним, незаконним та скасувати
його;

- визнати дії заступника начальника
Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Товстолуг Олени Григорівни, що
виявилися в не наданні інформації на
запит та безпідставній відмові у
задоволенні запиту на інформацію,-
неправомірними та незаконними;

- зобов'язати начальника Головного
управління Держсанепідслужби у
Харківській області Колпакову Тетяну
Михайлівну надати повну та ґрунтовну
відповідь на питання, зазначені у
запитах на інформацію від 01 травня 2014
року та 04 червня 2014 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до начальника Головного
управління Держсанепідслужби у
Харківській області Колпакової Тетяни
Михайлівни, заступника начальника
Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Товстолуг Олени Григорівни про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивачем подано апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
прийняття оскаржуваної постанови при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, позивач просить
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач, зокрема, посилається на
порушення судом першої інстанції
приписів п. п. 1, 7 Положення про Державну
санітарно-епідеміологічну службу
України, затвердженого Указом
Президента від 06.04.2011 року № 400/2011, ст. 1,
ст. 21 Закону України "Про інформацію",
ст. 3 КАС України, ч. ч. 5, 6 ст. 6 Закону
України Закону України "Про доступ до
публічної інформації", що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обставини, викладені
в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачів,
перевіривши, в межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції
та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_2, звернулась до
начальника Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Колпакової Тетяни Михайлівни
із запитом на інформацію б/н від 01.05.2014
року наступного змісту: "Керуючись
Законом України "Про доступ до
публічної інформації" прошу Вас надати
інформацію про закінчення вищого
навчального закладу особами,
уповноваженими на виконання функцій
держави, а саме:

1. Який вищий медичний навчальний
заклад, який саме факультет такого
закладу і в якому році закінчила
заступник начальника Головного
управління Держсанепідслужби у
Харківській області Товстолуг Олена
Григорівна.

2. Який вищий медичний навчальний
заклад, який саме факультет такого
закладу і в якому році закінчила
начальник Лозівського міжрайонного
Управління Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області ОСОБА_2".

Листом від 12.05.2014 року № 7.0/3469 "Про
відмову в задоволенні запиту" ОСОБА_2
було відмовлено в задоволені запиту з
огляду на те, що інформація, яку
запитував позивач, не підпадає під
категорію, визначену законом України
"Про доступ до публічної інформації",
оскільки запитувані дані є
персональними даними особи, а отже
належить до конфіденційної інформації.

Крім того, позивач звернувся до
начальника Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Колпакової Тетяни Михайлівни
із запитом на інформацію б/н від 04.06.2014
року наступного змісту: "Керуючись
Законом України "Про доступ до
публічної інформації" прошу Вас надати
інформацію з наданої Вами копії
(супровідний лист від 07.04.2014 № 7.0/2517)
декларації начальника Лозівського
міжрайонного Управління Головного
управління Держсапепідслужби у
Харківській області, головного
державного санітарного лікаря
Лозівського, Близнюківського,
Сахновщинського районів Харківської
області ОСОБА_2 по пункту № 20, які саме
інші види доходів (не зазначені у
позиціях 6-19) отримані декларантом
державним службовцем ОСОБА_2 Прошу Вас
інші доходи декларанта ОСОБА_2
зазначити переліком таких доходів".

Згідно відповіді від 12.06.2014 року № 7.0/4240
"Про результати розгляду
інформаційного запиту" ОСОБА_2 було
відмовлено в задоволені запиту з
огляду на те, що Головне управління
Держсапепідслужби у Харківській
області не володіє інформацією щодо
джерел надходження доходів.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з їх
необґрунтованості, оскільки надання
інформації про освіту заступника
начальника Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Товстолуг Олени Григорівни, а
також про освіту та даних про інші
доходи начальника Лозівського
міжрайонного управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Харківській області, головного
державного санітарного лікаря
Лозівського, Близнбківського,
Сахновщинського районів Харківської
області ОСОБА_2, в якості публічної
інформації, не передбачено законом.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень з огляду на чіткі
критерії, які зазначені у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, передбаченим частиною 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріям,
перевіряється судом з урахуванням
закріпленого статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципу законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність
оскаржуваних дій відповідачів на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Статтею 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи
з положень принципу верховенства
права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8 КАС
України.

Законом України "Про інформацію"
передбачений поділ за змістом
інформації на такі види: інформація про
фізичну особу, інформація
довідково-енциклопедичного характеру,
інформація про стан довкілля
(екологічна інформація), інформація про
товар (роботу, послугу),
науково-технічна інформація, податкова
інформація, правова інформація,
статистична інформація, соціологічна
інформація та інші види інформації.

За порядком доступу інформація
поділяється на відкриту інформацію та
інформацію з обмеженим доступом.
Відкритою вважається вся інформація,
крім тієї, що віднесена законом до
інформації з обмеженим доступом.

Згідно ст. 21 Закону України "Про
інформацію" інформацією з обмеженим
доступом є конфіденційна, таємна та
службова інформація. Конфіденційною є
інформація про фізичну особу, а також
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень.
Конфіденційна інформація може
поширюватися за бажанням (згодою)
відповідної особи у визначеному нею
порядку відповідно до передбачених нею
умов, а також в інших випадках,
визначених законом.

До інформації з обмеженим доступом не
можуть бути віднесені такі відомості:
про стан довкілля, якість харчових
продуктів і предметів побуту, про
аварії, катастрофи, небезпечні
природні явища та інші надзвичайні
ситуації, що сталися або можуть статися
і загрожують безпеці людей, про стан
здоров'я населення, його життєвий
рівень, включаючи харчування, одяг,
житло, медичне обслуговування та
соціальне забезпечення, а також про
соціально-демографічні показники, стан
правопорядку, освіти і культури
населення, про факти порушення прав і
свобод людини і громадянина, про
незаконні дії органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових та службових осіб та інші
відомості, доступ до яких не може бути
обмежено відповідно до законів та
міжнародних договорів України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Обмеженню доступу підлягає інформація,
а не документ. Якщо документ містить
інформацію з обмеженим доступом, для
ознайомлення надається інформація,
доступ до якої необмежений.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
доступ до публічної інформації" доступ
до публічної інформації
забезпечується шляхом надання
інформації за запитами на інформацію.

Суб'єктами відносин у сфері доступу до
публічної інформації, згідно ст. 12
вказаного Закону є:

- запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень;

- розпорядники інформації - суб'єкти,
визначені у статті 13 цього Закону;

- структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

Статтею 13 вищевказаного Закону до
розпорядників інформації, зокрема
віднесено суб'єктів владних
повноважень, до яких відносяться:
органи державної влади, інші державні
органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

За статтею 5 цього Кодексу, доступ до
інформації забезпечується двома
шляхами:

- шляхом її оприлюднення у засобах
масової інформації (в офіційних
друкованих виданнях, на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет, на
інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом);

- через надання інформації за запитами
на інформацію.

Згідно ч.ч. 1-4 статті 19 Закону України
"Про доступ до публічної інформації",
запитом на інформацію є прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні. Запитувач має право
звернутися до розпорядника інформації
із запитом на інформацію незалежно від
того, стосується ця інформація його
особисто чи ні, без пояснення причини
подання запиту. Запит на інформацію
може бути індивідуальним або
колективним. Запити можуть подаватися
в усній, письмовій чи іншій формі
(поштою, факсом, телефоном, електронною
поштою) на вибір запитувача. Письмовий
запит подається в довільній формі.

З аналізу Закону України "Про доступ до
публічної інформації", вбачається, що
публічна інформація має бути
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформації, або яка знаходиться
у володінні суб'єктів владних
повноважень. Зазначеним законом
передбачено надання інформації, яка
вже створена та знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, тобто, закон попереджує
створення будь-якої інформації за
запитами, оскільки це може в подальшому
призвести до відповідних розбіжностей.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про
доступ до публічної інформації",
розпорядники інформації зобов'язані
оприлюднювати:

1) інформацію про організаційну
структуру, місію, функції,
повноваження, основні завдання,
напрями діяльності та фінансові
ресурси (структуру та обсяг бюджетних
коштів, порядок та механізм їх
витрачання тощо);

2) нормативно-правові акти, акти
індивідуальної дії (крім
внутрішньоорганізаційних), прийняті
розпорядником, проекти рішень, що
підлягають обговоренню, інформацію про
нормативно-правові засади діяльності;

3) перелік та умови отримання послуг, що
надаються цими органами, форми і зразки
документів, правила їх заповнення;

4) порядок складання, подання запиту на
інформацію, оскарження рішень
розпорядників інформації, дій чи
бездіяльності;

5) інформацію про систему обліку, види
інформації, яку зберігає розпорядник;

6) інформацію про механізми чи
процедури, за допомогою яких
громадськість може представляти свої
інтереси або в інший спосіб впливати на
реалізацію повноважень розпорядника
інформації;

7) плани проведення та порядок денний
своїх відкритих засідань;

8) розташування місць, де надаються
необхідні запитувачам форми і бланки
установи;

9) загальні правила роботи установи,
правила внутрішнього трудового
розпорядку;

10) звіти, в тому числі щодо задоволення
запитів на інформацію;

11) інформацію про діяльність суб'єктів
владних повноважень, а саме про:

їхні місцезнаходження, поштову адресу,
номери засобів зв'язку, адреси
офіційного веб-сайту та електронної
пошти;

прізвище, ім'я та по батькові, службові
номери засобів зв'язку, адреси
електронної пошти керівника органу та
його заступників, а також керівників
структурних та регіональних
підрозділів, основні функції
структурних та регіональних
підрозділів, крім випадків, коли ці
відомості належать до інформації з
обмеженим доступом;

розклад роботи та графік прийому
громадян;

вакансії, порядок та умови проходження
конкурсу на заміщення вакантних посад;

перелік та умови надання послуг, форми
і зразки документів, необхідних для
надання послуг, правила їх оформлення;

перелік і службові номери засобів
зв'язку підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери їх
управління, та їх керівників, крім
підприємств, установ та організацій,
створених з метою конспірації,
оперативно-розшукової або
контррозвідувальної діяльності;

порядок складання, подання запиту на
інформацію, оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень, їх дій
чи бездіяльності;

систему обліку, види інформації, якою
володіє суб'єкт владних повноважень;

12) іншу інформацію про діяльність
суб'єктів владних повноважень, порядок
обов'язкового оприлюднення якої
встановлений законом.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про доступ до публічної інформації",
розпорядник інформації має надати
відповідь на запит на інформацію не
пізніше п'яти робочих днів з дня
отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію
стосується інформації, необхідної для
захисту життя чи свободи особи, щодо
стану довкілля, якості харчових
продуктів і предметів побуту, аварій,
катастроф, небезпечних природних явищ
та інших надзвичайних подій, що сталися
або можуть статись і загрожують
безпеці громадян, відповідь має бути
надана не пізніше 48 годин з дня
отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання
великого обсягу інформації або
потребує пошуку інформації серед
значної кількості даних, розпорядник
інформації може продовжити строк
розгляду запиту до 20 робочих днів з
обґрунтуванням такого продовження. Про
продовження строку розпорядник
інформації повідомляє запитувача в
письмовій формі не пізніше п'яти
робочих днів з дня отримання запиту.

Розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках: розпорядник інформації не
володіє і не зобов'язаний відповідно до
його компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит; інформація,
що запитується, належить до категорії
інформації з обмеженим доступом
відповідно до частини другої статті 6
цього Закону; особа, яка подала запит на
інформацію, не оплатила передбачені
статтею 21 цього Закону фактичні
витрати, пов'язані з копіюванням або
друком; не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.

З аналізу вищезазначених норм
вбачається, що розпорядник інформації
зобов'язаний у встановлений законом
строк, надати відповідь на
інформаційний запит або відмовити в
його задоволенні.

Аналізуючи зміст вищенаведених
відповідей слідує, що позивачу
правомірно було відмовлено у наданні
інформації, яку позивач просила надати,
у її інформаційних запитах від 01.05.2014
року та 04.06.2014 року.

Так, відповідно до ст. 32 Конституції
України ніхто не може зазнавати
втручання в його особисте і сімейне
життя, крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

При цьому, Рішенням Конституційного
Суду України N 2-рп/2012 від 20.01.2012 року у
справі за конституційним поданням
Жашківської районної ради Черкаської
області щодо офіційного тлумачення
положень ч. 1, ч. 2 ст. 32, ч. 2, ч. 3 ст. 34
Конституції України встановлено, що
інформацією про особисте та сімейне
життя особи є будь-які відомості та/або
дані про відносини немайнового та
майнового характеру, обставини, події,
стосунки тощо, пов'язані з особою та
членами її сім'ї, за винятком
передбаченої законами інформації, що
стосується здійснення особою, яка
займає посаду, пов'язану з виконанням
функцій держави або органів місцевого
самоврядування, посадових або
службових повноважень. Така інформація
про особу є конфіденційною; збирання,
зберігання, використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди державою, органами
місцевого самоврядування, юридичними
або фізичними особами є втручанням в її
особисте та сімейне життя. Таке
втручання допускається винятково у
випадках, визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та прав людини.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" конфіденційна інформація -
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень, та яка
може поширюватися у визначеному ними
порядку за їхнім бажанням відповідно
до передбачених ними умов.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про
інформацію" інформація про фізичну
особу (персональні дані) - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та захисту прав людини. До
конфіденційної інформації про фізичну
особу належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний стан,
релігійні переконання, стан здоров'я, а
також адреса, дата і місце народження
(ч. 2 ст. 11 цього Закону).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 10 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", обсяг інформації про
особу, що збирається, зберігається і
використовується розпорядниками
інформації, має бути максимально
обмеженим і використовуватися лише з
метою та у спосіб, визначений законом.

Розпорядники інформації, які володіють
інформацією про особу, зобов'язані:

1) надавати її безперешкодно і
безкоштовно на вимогу осіб, яких вона
стосується, крім випадків,
передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у
спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення
несанкціонованого доступу до неї інших
осіб;

4) виправляти неточну та застарілу
інформацію про особу самостійно або на
вимогу осіб, яких вона стосується.

З аналізу вищенаведених правових норм
слідує, що дані, про які просила надати
інформацію позивач у своєму запиті,
належать до конфіденційної інформації,
тобто до публічної інформації з
обмеженим доступом, в наданні якої може
бути відмовлено розпорядником.

Крім цього, колегія суддів звертає
увагу, що терміни публічна інформація
та доступ до публічної інформації є
різними поняттями, а тому необхідно
враховувати, що доступ до публічної
інформації може бути обмежений.

Згідно зі статтями 2 та 5 Закону України
"Про захист персональних даних"
персональні дані - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована, за режимом
доступу є інформацією з обмеженим
доступом.

Відповідно до частини другої статті 14
Закону України "Про захист
персональних даних" поширення
персональних даних без згоди суб'єкта
персональних даних або уповноваженої
ним особи дозволяється у випадках,
визначених законом, і лише (якщо це
необхідно) в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що надання позивачу
інформації про освіту заступника
начальника Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області Товстолуг Олени Григорівни,
головного державного санітарного
лікаря Лозівського, Близнбківського,
Сахновщинського районів Харківської
області ОСОБА_2, в якості публічної
інформації, не передбачено законом.

Відносно позовних вимог що стосуються
відповіді на запит від 04.06.2014 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Під час судового розгляду встановлено
та не заперечується сторонами по
справі, що згідно супровідного листа
від 07.04.2014 року за вих. № 7.0/2517 Головним
управлінням Держсанепідслужби у
Харківській області було надано ОСОБА_2
копії декларацій про майно, доходи,
витрати та зобов'язання фінансового
характеру за 2013 рік начальника
Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області, головного державного
санітарного лікаря Лозівського,
Близнюківського, Сахновщинського
районів Харківської області ОСОБА_2, у
зв'язку з чим, ОСОБА_2 04.06.2014 року
звернулась до начальника Головного
управління Держсанепідслужби у
Харківській області із запитом, в якому
просила надати інформацію, які саме
інші доходи отримані декларантом
державним службовцем ОСОБА_2 та
зазначити перелік таких доходів.

За змістом Закону України "Про доступ
до публічної інформації" не може бути
обмежено доступ до інформації про
розпорядження бюджетними коштами,
володіння, користування чи
розпорядження державним, комунальним
майном, у тому числі до копій
відповідних документів, умови
отримання цих коштів чи майна,
прізвища, імена, по батькові фізичних
осіб та найменування юридичних осіб,
які отримали ці кошти або майно за
умови, коли оприлюднення або надання
такої інформації може завдати шкоди
інтересам національної безпеки,
оборони, розслідуванню чи запобіганню
злочину (частина п'ята статті 6 Закону).

Не належать, згідно з цим Законом, до
інформації з обмеженим доступом
відомості, зазначені у декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру, оформленої за
формою і в порядку, що встановлені
Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції", крім
відомостей, зазначених в абзаці
другому частини другої статті 12 цього
Закону (частина шоста статті 6 Закону).

З приписів Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції"
вбачається, що суб'єкти декларування
зобов'язані щорічно до 1 квітня
подавати за місцем роботи (служби)
декларацію про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру за
минулий рік за формою, що додається до
цього Закону.

Відомості, зазначені у декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за минулий рік
щодо визначеної названим Законом
категорії декларантів підлягають
оприлюдненню протягом 30 днів з дня їх
подання шляхом опублікування в
офіційних друкованих виданнях
відповідних органів державної влади та
органів місцевого самоврядування.

За таких обставин, в контексті приписів
названого Закону, оприлюдненню
підлягають не самі декларації, а певні
відомості зазначені у декларації.

Додатком до Закону України "Про засади
запобігання і протидії корупції" від
07.04.2011 року № 3206-VІ затверджено форму
декларації про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру" п.
20 якої визначено інші види доходів (не
зазначені у позиціях 6-19).

При цьому, колегія суддів зазначає, що
ані Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції" від
07.04.2011 р., № 3206-VI "Про засади запобігання
і протидії корупції", яким визначені
вимоги щодо подання декларацій та
затверджено форму "Декларації про
майно, доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру за 20 рік", ані
Порядком зберігання документів і
використання відомостей, зазначених у
декларації про майно, доходи, витрати і
зобов'язання фінансового характеру, та
відомостей щодо відкриття валютного
рахунка в установі банку-нерезидента,
затвердженого постановою КМ України
від 11.01.2012 № 16, самостійно не визначено
обов'язкового переліку визначення
декларантом інформації щодо джерел
походження доходів, зазначених у п. 20
"Інші види доходів (не зазначені у
позиціях 6-19)", а також не надано права
установам по місцю роботи декларанта
вимагати визначення джерел походження
інших доходів.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що за відсутності в п. 20
декларації розшифровки (переліку)
доходів, отриманих декларантом та
членами його сім'ї, Головне управління
Держсанепідслужби у Харківській
області не може володіти інформацією,
які саме види інших доходів отримано
декларантом, та інформацією щодо
джерел їх походження.

Статтею 1 Закону України "Про доступ до
публічної інформації" визначено
поняття "публічна інформація" - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 22 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках, зокрема, коли розпорядник не
володіє і не зобов'язаний відповідно до
його компетенції, передбаченої
законодавством, володіти запитуваною
інформацією.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів приходить до
висновку про правомірність дій
відповідача-1 щодо відмови ОСОБА_2 у
задоволенні запиту з приводу надання
інформації щодо переліку інших доходів
головного державного санітарного
лікаря Лозівського, Близнюківського,
Сахновщинського районів Харківської
області ОСОБА_2, задекларованих
останнім у п. 20 Декларації про майно,
доходи, витрати і зобов'язання
фінансового характеру на 2013 рік.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповіді надані відповідачами на
інформаційні запити позивача від 01.05.2014
року та 04.06.2014 року, є обґрунтованими, а
дії по їх наданню повністю
узгоджуються з вимогами Закону України
"Про доступ до публічної інформації",
Закону України "Про інформацію".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, частиною 3 ст. 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки протиправності у діях
відповідача встановлено не було,
колегія суддів погоджується із
висновком суд першої інстанції щодо
безпідставності та необґрунтованості
позовних вимог ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

При цьому, доводи, викладені заявником
в апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
знайшли свого належного підтвердження
в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
10.09.2014 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги позивача колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 820/12384/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С. Повний текст ухвали
виготовлений 03.11.2014 р.