Справа № 1313/3027/12
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року
Справа №
4892/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді
Довга О.І.,

судді
Ліщинський А.М.

судді
Запотічний І.І.

секретар судового засідання
Дутка І.С.

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_1

третіх осіб
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Миколаївського
районного суду Львівської області від
25.01.2013р. по справі №1313/3027/12 за позовом
ОСОБА_4 до Роздільської селищної ради
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
скасування рішення про вилучення
земельної ділянки,

В С Т А Н О В
И В:

10.12.2010 року ОСОБА_4 звернулась в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Роздільської селищної ради
про визнання недійсним рішенням
Роздільської селищної роботи
Миколаївського району Львівської
області від 18.09.2009 року про вилучення
земельної ділянки площею 0,01 гектара і
передачу її ОСОБА_2.

В обгрунтування адміністративного
позову покликається на те, що після
смерті ОСОБА_5, її батька, відкрито
спадщину на належний йому житловий
будинок за адресою : АДРЕСА_1 в якому
вона постійно проживала до смерті
батька і проживає на даний час.
Зазначений будинок розташований на
земельній ділянці площею 0,20 гектара,
яку в 1959 році, відповідно до чинного на
той період законодавства було виділено
і закріплено в постійне безстрокове
користування батькові за його життя, і,
яка після успадкування будинку та
одержання нотаріально посвідченого
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 14.07.2008р., перейшла в її
користування. Роздільською селищною
радою 30.05.1996 року прийнято рішення №34
про передачу їй в приватну власність
земельної ділянки площею 0,12 гектара
для обслуговування будинку і
прибудинкових споруд, однак незважаючи
на існування вищевказаного рішення
селищною радою було винесено рішення №
459 від 18.09.2009 року про передачу у
приватну власність 0,01 гектара землі
ОСОБА_2, яка проживає по сусідству з нею.
Вважає, що таким чином цим рішенням
відповідач, без її відома та участі,
фактично вилучив у неї земельну
ділянку площею 0,01 га., а тому просить
визнати дане рішення недійсним.

Постановою Миколаївського районного
суду Львівської області від 25.01.2013 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
неправомірною та необгрунтованою
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу. В
обгрунтування адміністративного
позову покликається на те, що суд
першої інстанції не звернув уваги, що
виявлений так званий надлишок
земельної ділянки площею 0,01 га на межі
її і сусідів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
господарств був у її з батьком
законному тривалому, і тому, як батьків
спадкоємець, вважає, що користується
правом першочергового отримання цього
надлишку у приватну власність. На
переконання позивача зазначений
надлишок землі площею 0,01 га виявлено за
допомогою більш точних сучасних
приладів вимірювання землі, а в 1956 році
за допомогою більш простих
вимірювальних приладів її батькові
було виділено земельну ділянку,
частину якої площею 0,01 га оскарженим
рішенням № 459 від 18.09.2009 року було
передано у власність сусідам ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. Крім того, апелянт стверджує, що
суд першої інстанції не прийняв до
уваги і не застосував вимоги п.7 Розділу
X „Перехідні положення" Земельного
Кодексу України, за яким громадяни, що
одержали у тимчасове користування
земельні ділянки у розмірах, що були
передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки. Таким чином адміністративним
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно та без зазначення причини
в оскарженій судові постанові не
прийняв до уваги, як доказ, рішенням
Роздільської селищної ради № 65 від
30.09.1997 року „Про розгляд заяв гр.
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4.", яке до
цього часу не скасовано, та вважає, що
цим рішенням фактично було узаконено
право апелянта на користування
земельною ділянкою площею 0,01 га.

З врахуванням наведного, просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою задоволити позов у повному обсязі.

Апелянт в судове засідання не з'явився,
явку повноважного представника не
забезпечив, про дату час та місце
розгляду справи повідомлений у
встановленому законом порядку.

Представник відповідача у судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
заперечує, просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суд першої інстанції - без змін.

Треті особи у судовому засіданні
доводи апеляційної скарги заперечують,
просять апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суд першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржувану постану
слід залишити без змін..

Даючи правову оцінку покликанням
апелянта на невідповідність висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та помилкове застосування норм
процесуального права, колегія суддів
виходить з таких міркувань.

З матеріалів справи встановлено, що 28
травня 1956 року Виконавчим комітетом
Миколаївської районної Ради депутатів
трудящих відведено земельну ділянку
розміром 1200 кв.м. в АДРЕСА_1 під
індивідуальне житлове будівництво
громадянину ОСОБА_5.

Рішенням виконавчого комітету
Роздільської селищної ради народних
депутатів Миколаївського району
Львівської області від 30 травня 1996 року
№34 громадянці ОСОБА_7 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,12 га., отриманої в порядку
спадкування.

30 вересня 1997 року Рішенням виконавчого
комітету Роздільської селищної ради
народних депутатів Миколаївського
району Львівської області №65 до
існуючої присадибної ділянки площею 0.12
га, що по АДРЕСА_1 долучено земельну
ділянку площею 0.08 га., однак закріплено
її за ОСОБА_8

На підставі рішення Роздільської
селищної ради №459 від 18.09.2009 року
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0.08 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_2 громадянці ОСОБА_8.

В той же час, вище вказаним рішенням
надано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,01
га ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд.

Відповідно до ст.80 Земельного кодексу
України суб'єктами права власності на
землю є: а) громадяни та юридичні особи -
на землі приватної власності; б)
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності; в)
держава, яка реалізує це право через
відповідні органи державної влади, - на
землі державної власності.

Як визначено ч.1 ст. 83 Земельного
кодексу України землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. Згідно п.а., ч.2 ст.83
Земельного кодексу України у
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земельних ділянок приватної та
державної власності.

З наявних матеріалів справи, а також
пояснень учасників судового процесу,
судом першої інстанції вірно
встановлено, що земельна ділянка
площею 0,01, яка є об'єктом спору,
знаходиться за адресою АДРЕСА_3, межує
із земельними ділянками громадянки
ОСОБА_4 (площею 0.12 га) та земельною
ділянкою громадянки ОСОБА_8 (площею 0.08
га). При цьому зазначена земельна
ділянка до 18.09.2009 року належала до
земельного фонду Роздільської
селищної ради , як неужиток.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України
«Про місцеве самоврядування» сільські,
селищні, міські ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Як передбачено ст. 25 Закону України "Про
місцеве самоврядування" сільські,
селищні, міські ради правомочні
розглядати і вирішувати питання,
віднесені Конституцією України, цим та
іншими законами до їх відання. Згідно
ст.26 п.34 Закону України „Про місцеве
самоврядування" до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад належить вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

З наведених вище обставин суд
приходить до висновку, що земельна
ділянка площею 0,01 знаходиться за
адресою АДРЕСА_3, є самостійним об'єктом
цивільних та адміністаритвний
правовідносин та не входила до складу
належних громадянкам ОСОБА_4 ОСОБА_8
земельних ділянок, а отже підстави
стверджувати про незаконне вилучення
земельної ділянки відсутні.

Крім того із заявлених позивачем
позовних вимог вбачається, що ним
оспорюється правомірність рішення
Роздільської селищної ради
Миколаївського району Львівської
області, а не вилучення земельної
ділянки.

Стосовно вказаної позовної вимоги, суд
зазначає, що позивачем не доведено
жодних обставин та фактів, які б
свідчили про порушення органом
місцевого самоврядування процедури
передачі земельної ділянки у приватну
власність громадянкам ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, ст. 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

У Х В А
Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського районного суду
Львівської області від 25.01.2013р. по
справі №1313/3027/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Запотічний
І.І.

Ліщинський
А.М.