Справа № 2а/2570/430/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/19593/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.розглянувши у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами адміністративну
справу за касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції в Чернігівській
області на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 березня 2014 року у справі
№2а/2570/430/2012 за позовом Бобровицького
районного центру зайнятості до
Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування пунктів
вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року Бобровицький районний
центр зайнятості звернувся з позовом
до Державної фінансової інспекції в
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування пунктів 2, 3
вимоги про усунення недоліків,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Бобровицького районного центру
зайнятості від 20.01.2012 року №02-18/1.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року постанову суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
пункти 2, 3 Сектору в Бобровицькому
районі Козелецької міжрайонної
Державної фінансової інспекції про
усунення недоліків, виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Бобровицького районного центру
зайнятості від 20.01.2012 року №02-18/1.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року, Державна фінансова інспекція в
Чернігівській області звернулась з
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати судове рішення апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
те, що при прийнятті зазначеного
судового рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно з п.2.35 плану
контрольно-ревізійної роботи
Держфінінспекції України на IV квартал
2011 року та на підставі направлень на
проведення ревізії від 24.10.2011 року №49,
50, виданих КРВ в Бобровицькому районі,
проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Бобровицького районного центру
зайнятості за період з 01.01.2009 року по
30.09.2011 року. За результатами ревізії
складено акт №02-25/34 від 14.12.2011 року.

На підставі акту ревізії, керуючись п.7
ст.10 Закону України «Про
контрольно-ревізійну службу в Україні»
відповідачем на адресу позивача було
направлено вимогу від 20 січня 2012 року
№02-18/1 «Про усунення недоліків,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Бобровицького районного центру
зайнятості», відповідно до якої,
висувались вимоги, зокрема:

пункт 2 - відшкодувати порушення щодо
придбання за завищеними цінами по
регіону паперу та генератору в сумі 8
920,00 грн. (ст.ст. 133-136 КЗпП);

пункт 3 - провести роботу по
відшкодуванню ФОП ОСОБА_1. завищеної
вартості виконаних робіт, а саме:
включенню до кошторисів витрат на
навчання викладачів та витрати на
адміністрування суб'єкта
господарювання на загальну суму
356,85грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
центром зайнятості закупівля була
здійснена за цінами, значно вищими аніж
середньоринкова ціна за всіма видами
товарів та послуг, а також здійснено
оплату послуг, вартість яких включила в
себе витрати, які не притаманні
суб'єкту господарювання, що надавав
зазначені послуги, чим районному
центру зайнятості було завдано
збитків. Відповідно, спірні пункти 2, 3
вимоги Державної фінансової інспекції
в Чернігівській області про усунення
порушень від 20.01.2012 року №02-18/1 є
законними, обґрунтованими та
прийнятими на підставі та в межах
чинного законодавства України.

Між тим, суд апеляційної інстанції
скасував постанову суду першої
інстанції та задовольнив позовні
вимоги з тих підстав, що при визначенні
розміру збитків відповідач не взяв до
уваги норми чинного цивільного та
господарського законодавства щодо
поняття збитків (шкоди) та
відповідальності за завдання шкоди
(збитків), а також не врахував, що
Положення про Державну фінансову
інспекцію України, затверджене Указом
Президента України від 23 квітня 2011 №
499/2011 (далі - Положення), не містить
методики визначення розміру таких
збитків. Різниця, яка виникла між
середньою ринковою вартістю на товари
(роботи, послуги) та ціною придбання
товарів (робіт, послуг) центром
зайнятості від контрагентів, у вигляді
різниці вартості придбаного паперу та
різниці вартості придбаного
генератора не містить у собі ознак
збитків, оскільки відповідно до норм
чинного законодавства та договорів
сторони виконали обов'язки в повному
обсязі і претензій не мають.

Колегія суддів вважає передчасними
такі висновки суду апеляційної
інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з Положенням Державна фінансова
інспекція України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері державного
фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань вживає в
установленому порядку заходів до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства та притягнення
до відповідальність винних осіб, а
саме: вимагає від керівників та інших
підконтрольних установ усунення
виявлених порушень законодавства;
звертається до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів <…>
(підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення
Держфінінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку,
зокрема, пред'являти керівникам та
іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства; при виявленні збитків,
завданих державі чи об'єкту контролю,
визначати їх розмір згідно з методикою,
затвердженою Кабінетом Міністрів
України.

Також Положенням установлено, що
Держфінінспекція України має право
звернутися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з
положеннями пункту 7 статті 10 Закону №
2939-ХІІ, згідно з якими державній
контрольно-ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що органу державного
фінансового контролю надано
можливість здійснювати контроль за
використанням коштів державного і
місцевого бюджету та у разі виявлення
порушень законодавства пред'являти
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих
державі чи об'єкту контролю, орган
державного фінансового контролю має
право визначати їх розмір згідно з
методикою, затвердженою Кабінетом
Міністрів України, та звернутися до
суду в інтересах держави, якщо
підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог до
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового
контролю спрямована на корегування
роботи підконтрольної організації та
приведення її у відповідність із
вимогами законодавства і у цій частині
вона є обов'язковою до виконання. Що
стосується відшкодування виявлених
збитків, завданих державі чи об'єкту
контролю, то про їх наявність може бути
зазначено у вимозі, але вони не можуть
бути примусово стягнуті шляхом вимоги.
Такі збитки відшкодовуються у
добровільному порядку або шляхом
звернення до суду з відповідним
позовом.

Таким чином, у органу державного
фінансового контролю є право заявляти
вимогу про усунення порушень,
виявлених у ході перевірки
підконтрольних установ, яка
обов'язкова до виконання лише в частині
усунення допущених порушень
законодавства і за допомогою якої
неможливо примусово стягнути виявлені
в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного
судочинства може бути оскаржене лише
таке рішення, яке породжує
безпосередньо права чи обов'язки для
позивача.

У справі, що розглядається, Інспекція
пред'явила вимоги, які вказують на
виявлені збитки, їхній розмір та їх
стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у
судовому порядку за позовом органу
державного фінансового контролю,
правильність їх обчислення перевіряє
суд, який розглядає цей позов, а не
позов підконтрольної установи про
визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постановах Верховного Суду України
від 15 квітня 2013 року №21-40а14, 13 травня 2013
року №21-89а14, 20 травня 2014 року №21-93а14.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову, однак з підстав викладених
вище.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року скасувати, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: