Справа № 2а-1870/7231/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/21434/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу Сумської міжрайонної
державної податкової інспекції
Сумської області Державної податкової
служби (далі - Сумська МДПІ)

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 11.10.2012

та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19.03.2013

у справі № 2а-1870/7231/12

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі
- СПД ОСОБА_1.)

до Сумської МДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року СПД ОСОБА_1. звернувся
до Сумського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просив визнати протиправними та
скасувати:

податкове повідомлення-рішення від
11.07.2012 № 286/17//5705, за яким
позивачеві визначено грошове
зобов'язання з ПДВ у сумі 216 411 грн.;

податкове повідомлення-рішення від
11.07.2012 № 287/17//5704 про зобов'язання
СПД ОСОБА_1. сплатити 18607,49 грн. з податку
на доходи фізичних осіб;

податкове повідомлення-рішення від
11.07.2012 № 288/17//5703, згідно з яким
позивачеві нараховано грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 160 983,11 грн. за
основним платежем та 510 грн. за
штрафними санкціями.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 11.10.2012 позов
задоволено частково; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.07.2012 №
286/17//5705; у решті позову відмовлено.

У прийнятті цієї постанови суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
при визначенні оподатковуваного
доходу безпідставно врахував витрати
по операціям з суб'єктами
господарювання, які є платниками
єдиного податку, та протиправно не
включив до складу цього доходу усю суму
виручки, отриманої від провадження
транспортно-експедиційної діяльності.
У той же час суд зазначив, що
перевищення обсягу оподатковуваних
операцій платника єдиного податку 300 000
грн. у рамках провадження діяльності,
яка підпадає під спрощений режим
оподаткування, не породжує у такого
платника обов'язку зареєструватися
платником ПДВ.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013
назване рішення суду першої інстанції
змінено; визнано протиправними та
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 11.07.2012 №
287/17//5704, а також податкове
повідомлення-рішення від 11.07.2012 №
288/17//5703 в частині збільшення
позивачеві грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб на 159
409,16 грн.; у решті постанову Сумського
окружного адміністративного суду зі
спору залишено без змін.

Названу постанову суду апеляційної
інстанції мотивовано, зокрема, тим, що
суд першої інстанції безпідставно
поширив правила Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» на порядок
оподаткування доходів, отриманих
позивачем у період перебування на
загальній системі оподаткування.

Не погоджуючись з висновками судів,
Сумська МДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
частково скасувати оскаржувані судові
акти та повністю відмовити у позові СПД
ОСОБА_1 На обґрунтування касаційних
вимог скаржник зазначає про обов'язок
платника включити до оподатковуваного
доходу усю суму виручки від реалізації
послуг, та наголошує, що витрати на
оплату послуг з перевезення, наданих
платниками єдиного податку, не можуть
включатися до витрат позивача
відповідно до підпункту 139.1.12 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
(далі - ПК). Також відповідач наполягає
на невиконанні позивачем обов'язку
платника ПДВ, починаючи з 2011 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
розглядувані касаційні вимоги з
урахуванням такого.

Як встановили суди, оспорювані
податкові повідомлення-рішення були
прийняті Сумською МДПІ за наслідками
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
дотримання СПД ОСОБА_1 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2009 по
31.12.2011, оформленої актом від 09.04.2012 №
69/1700/НОМЕР_1, з урахуванням результатів
процедури адміністративного
оскарження.

Так, підставою для донарахування
позивачеві грошових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб в
оспорюваних сумах став, зокрема,
висновок податкового органу про
незаконне відображення СПД ОСОБА_1 у
податковому обліку витрат у сумі 1 062
727,73 грн. на оплату послуг з перевезення,
наданих суб'єктами господарювання -
платниками єдиного податку; також, за
висновком Сумської МДПІ, позивач
повинен був включити до
оподатковуваного доходу всю суму
коштів, отриману від контрагентів у
процесі провадження діяльності з
надання транспортно-експедиційних
послуг.

По цьому епізоду суд апеляційної
інстанції, зазначивши про
безпідставність поширення судом
першої інстанції правил спрощеної
системи оподаткування на діяльність
СПД ОСОБА_1 у 2011 році (тобто у періоді
його перебування на загальній системі),
незаконно застосував до спірних
правовідносин положення статті 136 ПК
(зокрема, її підпункту 136.1.19), яка
регулює порядок оподаткування
прибутку юридичних осіб та їх
підрозділів.

У розглядуваному періоді порядок
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності,
визначався статтею 177 ПК; пунктом 177.2 ПК
передбачено, що об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Будь-яких особливостей визначення
оподатковуваного доходу приватного
підприємця в залежності від виду
господарської операції наведеною
статтею ПК не передбачено.

Податковий кодекс України не містить
нормативного визначення поняття
"виручка", а відтак з огляду на вимоги
статті 5 Податкового кодексу України
для встановлення змісту зазначеного
поняття застосуванню підлягають норми
інших нормативно-правових актів.

Зміст цього поняття був розкритий у
статті 1 Указу Президента України від
03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» (який
діяв у 2011 році), згідно з якою виручкою
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) вважається сума,
фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Як встановлено судом першої інстанції
за наслідками дослідження наявних у
справі первинних документів, сума
виручки, отримана позивачем від
надання розглядуваних послуг у 2011 році
склала 1 082 055 грн.

В силу вимог пункту 177.4 статті 177 ПК до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.12 пункту 139.1
статті 139 ПК (у редакції, що діяла
протягом 2011 року) не включаються до
складу витрат витрати, понесені у
зв'язку із придбанням товарів (робіт,
послуг) та інших матеріальних і
нематеріальних активів у фізичної
особи - підприємця, що сплачує єдиний
податок (крім витрат, понесених у
зв'язку із придбанням робіт, послуг у
фізичної особи - платника єдиного
податку, яка здійснює діяльність у
сфері інформатизації).

Таким чином, витрати позивача у сумі 1 062
727,73 грн. на оплату послуг з перевезення,
наданих суб'єктами господарювання зі
статусом платником єдиного податку, не
зменшують оподатковуваний доход,
отриманий СПД ОСОБА_1 в 2011 році.

Наведене обумовлює правильність
висновку суду першої інстанції про
законність донарахування позивачеві
оспорюваних сум з податку на доходи
фізичних осіб.

У той же час слід погодитися з наданою
судами правовою оцінкою обставин
справи щодо безпідставності
визначення СПД ОСОБА_1 грошового
зобов'язання з ПДВ.

Так, по цьому епізоду Сумська МДПІ
послалася на обов'язок позивача
зареєструватися платником ПДВ з 01.01.2011
у зв'язку з тим, що обсяг його поставок у
2010 році склав 489 058,76 грн., перевищивши
тим самим 300 000 грн.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК у
разі якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

У той же час, як з'ясували суди, у 2010 році
СПД ОСОБА_1 перебував на спрощеній
системі оподаткування.

За правилами пункту 6 Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником, зокрема,
податку на додану вартість, крім
випадку, коли юридична особа обрала
спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків.

Таким чином, виручка платника єдиного
податку, яка підлягає оподаткуванню за
правилами названого Указу, не впливає
на виникнення у особи обов'язку
зареєструвати платником ПДВ; такий
обов'язок виникає у суб'єкта малого
підприємництва у разі перевищення
протягом послідовних дванадцяти
календарних місяців суми його
оподатковуваних операцій 300 000
гривень, без урахування 500 тис. грн.,
отриманих у рамках провадження
діяльності на умовах сплати єдиного
податку.

А відтак внаслідок отримання СПД
ОСОБА_1 у період сплати єдиного податку
виручки від поставки послуг у сумі 489
058,76 грн. у позивача обов'язок
зареєструватися платником ПДВ не
виник, що обумовлює незаконність
оспорюваного нарахування грошового
зобов'язання з ПДВ.

В іншій частині судові акти зі спору
учасниками провадження не оспорюються,
в зв'язку з чим у касаційного суду
підстави для надання правового аналізу
відповідним висновкам судів.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення Сумського
окружного адміністративного суду зі
спору як помилково скасоване.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби задовольнити
частково.

2. Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013 у
справі № 2а-1870/7231/12 скасувати.

3. Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 11.10.2012 у
справі № 2а-1870/7231/12 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько