Справа № 2а-11311/11/1510
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-11311/11/1510

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Бурнусус Олександр Олексійович
Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Ізмаїльському районі
Одеської області на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 24 квітня 2012 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ізмаїльському районі Одеської області
про перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

08.11.2011р. ОСОБА_2 звернувся до
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі Одеської області щодо визнання
протиправною відмову у призначенні
йому пільгової пенсії та зобов'язання
відповідача призначити пільгову
пенсію з 12.07.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він звертався із заявою до
УПФУ в м.Ізмаїлі Одеської області про
призначення йому пільгової пенсії за
вислугу років, однак у задоволені цієї
заяви йому було незаконно відмовлено.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 квітня 2012 року адміністративний
позов задоволено. Визнано
неправомірним рішення Управління
Пенсійного фонду України в м.Ізмаїлі за
№ 39 від 14.10.2011 р. щодо відмови ОСОБА_2 у
призначенні пільгової пенсії як
електрозварнику після досягнення 55
років і при стажі роботи 25 років, у тому
числі на роботі із шкідливими і важкими
умовами праці не менше 12,5 років та
зобов'язати відповідача Управління
пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області призначити пільгову пенсію
відповідно до вимог ст.ст. 13, 100 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», з
12.07.2011 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представником УПФУ в м.Ізмаїлі
Одеської області подано апеляційну
скаргу, в якій зазначено, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального та
матеріального права та просить
скасувати постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 24.04.2012 р. та прийняти нову постанову
якою відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_2, 1956 р.н., має загальний
стаж роботи більше 25 років, з яких
більше 12,6 років він працює на роботах з
важкими умовами праці за Списком № 2 на
посаді «електрозварника».

03.06.2011 р., тобто після досягнення 55
річного віку позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Ізмаїлі щодо призначення йому
пільгової пенсії відповідно до вимог
ст.ст.13,100 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Однак, рішенням Управління Пенсійного
фонду України в м.Ізмаїлі за №39 від
25.10.2011 р. позивачу було відмовлено в
призначенні пільгової пенсії в зв'язку
з відсутністю необхідного пільгового
стажу, оскільки в довідці від 22.04.2011
року №ОК/62, яка надана ЗАТ
«Ізмаїльський
суднобудівельно-судноремонтний
завод», зазначено термін роботи з 08.10.1985
р. по 31.12.1990 р., що не відповідає
фактичному періоду роботи ОСОБА_2,
оскільки останній звільнився пізніше,
а саме 16.09.1996 р.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з
наявності у позивача права на
отримання пенсії за віком на пільгових
умовах відповідно до ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» з
12.07.2011 р.

Однак, судова колегія,уважно
дослідивши матеріали справи, може лише
частково погодитися з такими
висновками суду 1-ї інстанції, виходячи
з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до приписів ст.ст.13,14,55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», при призначенні пенсій
на пільгових умовах та пенсій за
вислугу років провадиться взаємне
зарахування періодів роботи,
передбачених цими статтями, за умови,
що зазначені роботи дають право на
пенсію на аналогічних або більш
пільгових умовах.

Згідно п.2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за Списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників та на
інших роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за Списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, які мали право на пенсію
за віком на пільгових умовах,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

Як слідує зі змісту вимог п.б ч.1 ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи,
працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, за Списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 25 років, з них не менше 12
років 6 місяців на зазначених роботах.

У відповідності до приписів ч.3 ст.13
цього ж Закону, порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію даного Закону на роботах
із шкідливими наслідками і важкими
умовами праці, передбачених
законодавством, що діяло раніше,
визначається ст.100 цього Закону.

Так, згідно з вимогами п.б ст.100 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
особам, які не мають повного стажу
роботи із шкідливими і важкими умовами
праці, вік, необхідний для призначення
пенсії відповідно до ст.12, знижується
пропорційно наявному стажу в порядку,
передбаченому ст.ст.13,14 цього ж Закону,
виходячи з вимог цього стажу,
встановлених раніше діючим
законодавством.

Як видно зі Списку №2 виробництва,
цехів, професій і посад, робота на яких
дає право на державну пенсію на
пільгових умовах і в пільгових
розмірах, затверджених Постановою Ради
Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 у
розділі XXIX - -«Будівництво будівель і
споруд: промислових, енергетичних,
гідротехнічних, жилих,
культурно-побутових, а також наземних
будівель і споруд шахт, рудників і
комунікацій», в п. «б»цього списку:
«Інженерно-технічні працівники» - є
посада «електрозварника».

Разом з тим, право на пенсію на
пільгових умовах мають лише
працівники, зайняті повний робочий
день на роботах з шкідливими та важкими
умовами праці за списками №1 і №2
виробництв, професій, посад і
показників, затверджених Постановами
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку застосування
Списків №1 і №2 виробництв, робіт,
професій, показників при обчисленні
стажу роботи, що дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 18.11.05р. за №383 визначено, що під
повним робочим днем слід уважати
виконання робіт в умовах, передбачених
списками, не менше 80 % робочого часу,
установленого для працівників даного
виробництва, професії чи посади, з
урахуванням підготовчих, допоміжних,
поточних ремонтних робіт, пов'язаних з
виконанням своїх трудових обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 дійсно у спірний період
працював на посаді «електрозварника»,
має загальний стаж роботи 25 років, у
тому числі на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці не менше 12,5
років. Будь-яких відомостей або
належних доказів, які б підтверджували
факт роботи позивача у спірний період
не повний робочий день чи менше 80%
робочого часу, відповідачем не
представлено.

Отже, за таких обставин, апеляційний
суд приходить до аналогічного, що і суд
1-їнстанції, висновку про те, що дії та
рішення відповідачів, пов'язані із
безпідставною відмовою у
підтвердження ОСОБА_2 стажу роботи
«електрозварником» з 08.10.1985р. по 16.09.1996р.
та відмовою в призначенні йому
пільгової пенсії - є протиправними та
невідповідаючим діючому
законодавству, а тому, відповідно,
права позивача підлягають захисту.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції щодо посилання в
резолютивній частині рішення на ст.100
Закону України "Про пенсійне
забезпечення», оскільки дана стаття
визначає порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію цього Закону на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці,
передбачених законодавством, що діяло
раніше, а не право на призначення
пенсії за віком на пільгових умовах.

До того ж, слід зазначити й про те, що
згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, з врахуванням зазначеного
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи та прийняв
правильне по суті рішення, але з
помилковим застосуванням норм
процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право змінити постанову
суду.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції, діючи виключно
в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.201
КАС України, вважає за необхідне
частково задовольнити апеляційну
скаргу та змінити постанову суду 1-ї
інстанції, виключивши з її
резолютивної частини посилання суду на
ст.100 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», як на підставу
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.195,197,198,201,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Ізмаїлі
Одеської області - задовольнити
частково.

Постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 квітня 2012 року - змінити.

Виключити з резолютивної частини
постанови Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 квітня 2012 року посилання суду на
ст.100 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», як на підставу
задоволення позову.

В іншій частині постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 24 квітня 2012 року -
залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко