Справа № 818/1727/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/41024/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Шостці та
Шосткинському районі Сумської області
на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Шостці та Шосткинському
районі Сумської області про визнання
протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Шостці та Шосткинському районі
Сумської області, в якому із
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просила суд визнати
протиправною та скасувати вимогу про
сплату боргу від 13.02.2013 №Ф894.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю вимоги від 13.02.2013 №Ф894
як такої, що винесено всупереч
положенням частини четвертої статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року, позов задоволено: визнано
протиправною та скасовано вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Шостці та Шосткинському районі
Сумської області про сплату боргу від
13.02.2013 №Ф894

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в м. Шостці та
Шосткинському районі Сумської області
з посиланням на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просило скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач зареєстрована
як фізична особа-підприємець, є
платником єдиного податку; отримує
пенсію за віком, призначену на підставі
пункту "а" частини першої статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

13.02.2013 Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Шостці та Шосткинському
районі Сумської області винесено
вимогу про сплату боргу №Ф894, якою
вимагається сплатити суму недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4572,42 грн.

Вказуючи на протиправність зазначеної
вимоги, ОСОБА_2 звернулась до суду із
даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
протиправності вимоги про сплату
недоїмки від 13.02.2013 №Ф894 як такої, що
прийнято без урахування положень
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
яких звільняються від сплати за себе
єдиного внеску особи, які обрали
спрощену систему оподаткування, якщо
вони є пенсіонерами за віком. Так,
посилаючись на те, що позивач набула та
реалізувала право на отримання пенсії
за віком із зменшенням пенсійного віку
відповідно до положень пункту "а"
частини першої статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що вказана особа є такою, на яку
поширюється дія частини четвертої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України " Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні
особи?підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (частина
четверта статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування").

Таким чином, за змістом цієї норми
фізичні особи?підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати єдиного внеску
за себе, за умови, якщо такі особи є
пенсіонерами за віком (незалежно від
того чи досягли вони загального
пенсійного віку чи така пенсія
оформлена на пільгових умовах - зі
зменшенням віку) та отримують
відповідно до закону пенсію.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" застосовуються, зокрема
в частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" визначено виключний
перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" та
частиною першою статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування". При
цьому, статтею 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", на підставі
пункту «а» частини першої якої, як
установили суди, позивач отримує
пенсію, передбачена можливість
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах - із зменшенням віку,
зазначеного у статті 12 цього Закону, та
за наявності відповідного трудового
стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, ураховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, колегія суддів дійшла висновку,
що особи, яким пенсія за віком
призначена відповідно до пункту «а»
частини першої статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", не є
платниками єдиного внеску за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", так як
і особи, які є пенсіонерами за віком на
загальних умовах, оскільки згадана
норма не містить будь-яких винятків
щодо пенсіонерів за віком.

Зазначена позиція суду відповідає
позиції Верховного Суду України,
викладеній у постанові від 15 квітня 2014
року у справі №21-57а14.

За вказаних обставин, позиція судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності вимоги про сплату
недоїмки від 13.02.2013 №Ф894 як такої, що
прийнято без урахування положень
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", та, відповідно,
щодо наявності підстав для задоволення
позову, є обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Шостці та
Шосткинському районі Сумської області
залишити без задоволення, а постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 16 квітня 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: