Справа № 335/2729/14-а
Суддя: Крамаренко І. А.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 335/2729/14-а 2-а/335/103/2014
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року
місто Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Крамаренко І.А., при секретарі
Корягіній Ю.С., за участю представника
позивача ОСОБА_1, представника третьої
особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Запоріжжі адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до виконкому
Запорізької міської ради, третя особа:
районна адміністрація Запорізької
міської ради по Орджонікідзевському
району про визнання протиправним та
скасування рішення виконавчого
комітету Запорізької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя з адміністративним позовом
до виконкому Запорізької міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення виконавчого
комітету Запорізької міської ради,
зазначивши наступне.

Виконавчим комітетом Запорізької
міської ради 24 січня 2014р. прийнято
рішення за №14/1, на підставі якого
скасовано розпорядження голови
районної адміністрації по
Орджонікідзевському району від 31.10.2012р.
№844р «Про зміну договору найму житла
міського комунального підприємства
«Основаніє» та розірвання договору
найму на житлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_2 з ОСОБА_3.

Вважає, що прийнявши таке рішення, не
розібравшись в даній ситуації,
виконком Запорізької міської ради
позбавив Позивача права на житло.

Вважає, рішення виконкому Запорізької
міської ради від 24 січня 2014року за № 14/1
прийняте з порушенням вимог чинного
законодавства України.

На підставі викладеного, просить суд,
визнати протиправним рішення
виконкому Запорізької міської ради від
24.01.2014р. № 14/1 про скасування
розпорядження голови районної
адміністрації по Орджонікідзевському
району від 31.10.2012р. №844р «Про зміну
договору найму житла міського
комунального підприємства «Основаніє»
та розірвання договору найму на
житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2
з ОСОБА_3 та скасувати рішення
виконкому Запорізької міської ради від
24.01.2014р. № 14/1.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
адміністративний позов на підставах
викладених у ньому та просять його
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, однак раніше у
судових засіданнях заперечувала проти
задоволення позову, надавши письмові
заперечення.

Представник третьої особи у судовому
засіданні зазначив, що при прийнятті
розпорядження голови районної
адміністрації по Орджонікідзевському
району від 31.10.2012р. №844р «Про зміну
договору найму житла міського
комунального підприємства
«Основаніє», районна адміністрація
діяла виключно в межах чинного
законодавства України. Однак, за
результатами проведеної перевірки,
встановлено, що гр. ОСОБА_3 не є дружиною
померлого основного квартиронаймача
гр. ОСОБА_4 Враховуючи дані обставини
виконавчим комітетом ЗМР 24.01.2014 року
прийнято оскаржуване рішення. Просить
постановити рішення, у відповідності
до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши фактичні обставини, що мають
значення для справи, перевіривши їх
доказами з огляду на їх достатність та
взаємозв'язок, суд дійшов наступного
висновку.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження видано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням всіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дій); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом встановлено, що Виконавчим
комітетом Запорізької міської ради 24
січня 2014р. прийнято рішення за №14/1, на
підставі якого скасовано
розпорядження голови районної
адміністрації по Орджонікідзевському
району від 31.10.2012р. №844р «Про зміну
договору найму житла міського
комунального підприємства «Основаніє»
та розірвано договіру найму на житлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_2 з ОСОБА_3
(позивач).

Зазначене рішення винесено на підставі
наступних документів: заяви ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_6, яка надійшла з СБУ в
Запорізькій області; рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 21.10.2013 року, яким позов
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 - залишено
без задоволення; ухвали апеляційного
суду Запорізької області від 03.12.2013
року, яким рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2013
року - залишено без змін.

Законодавство передбачає дві
можливості розірвання договору
житлового найму:

- за ініціативою наймача (п. 1 ст. 825
ЦК та ст. 107 ЖК);

- на вимогу наймодавця (п. 2 ст. 825 ЦК
і ст. 108 ЖК).

Законодавець визначає підстави, на
яких наймодавець може вимагати
розірвання договору найму лише в
судовому порядку. Згідно з п. 2 ст. 825 ЦК
України договір може бути розірвано
судом у разі:

- невнесення наймачем плати за житло за
шість місяців, якщо договором не
встановлено триваліший строк, а при
короткостроковому наймі невнесення
наймачем плати за житло - понад два
рази. Виселення допускається і тоді,
коли за житло не платили весь час або
коли певна кількість неплатежів
назбиралася за період дії договору.
Наприклад, при короткостроковому наймі
несплата двох платежів поспіль є
підставою для судового розірвання
договору, як і будь-яка повторна
несплата; - руйнування або пошкодження
житла наймачем або іншими особами, за
дії яких він відповідає.

Останнє є видом активних умисних дій
осіб, що заподіюють шкоди житлу. Ці дії
виходять за рамки невиконання
договірних обов'язків з тримання
помешкання. Зазначена підстава є мірою
цивільної відповідальності, й для її
застосування необхідна наявність
протиправної поведінки, шкоди у
вигляді руйнування або пошкодження,
причинного зв'язку та вини.

Згідно ст. 108 Житлового Кодексу України,
договір найму жилого приміщення в
будинках державного і громадського
житлового фонду може бути розірвано на
вимогу наймодавця лише з підстав,
установлених законом, і тільки в
судовому порядку, крім випадків
виселення з будинків, що загрожують
обвалом.

Наявність вищезазначених порушень
Позивачем, судом не встановлено.

Проте встановлено, що починаючи з 1980
року Позивач жила разом з ОСОБА_8
(наймачем) без реєстрації шлюбу.

В квартиру АДРЕСА_2, наймачем якої був
ОСОБА_8, Позивач вселилася 03.09.2004р. з
його згоди, як дружина. В даній квартирі
на час вселення Позивача ніхто окрім
наймача-ОСОБА_4 не проживав.

На підставі ст. 65 Житлового Кодексу
України, наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб...

Згідно ч.2 ст.824 Цивільного Кодексу
України, у разі смерті наймача або
вибуття його із житла, наймачами можуть
стати усі інші повнолітні особи, які
постійно проживали з колишнім наймачем
або за погодженням з наймодавцем, одна
або кілька із цих осіб.

Офіційно Позивач зареєстрована в
зазначеній квартирі з 18.10.2005р. по
теперішній час, що підтверджується
відповідними доказами. За період
проживання в даній квартирі, Позивач
підтримувала її у належному стані,
робила необхідні поточні ремонтні
роботи, сплачувала за комунальні
послуги. Інше житло у Позивача у
власності відсутнє.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 (наймач) помер.
Позивач залишилась проживати у
вказаній квартирі та проживає у ній по
теперішній час.

У відповідності з ч. 1 ст. 405 ЦК України,
ч. 4 ст. 156 Житлового Кодексу України,
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону, і припинення сімейних відносин
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. Виходячи з цього
Позивач має право на користування
квартирою АДРЕСА_2

Згідно ст.47 Конституції України, кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше, як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ст.65-1 Житлового Кодексу
України, наймачі жилих приміщень у
будинках державного чи громадського
житлового фонду можуть за згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з ними, придбати
займані ними приміщення у власність на
підставах, передбачених чинним
законодавством.

Крім того, встановлено, що в грудні 2012 р.
Позивач вирішила скористатися своїм
правом на приватизацію житла та подала
до районної адміністрації Запорізької
міської ради по Орджонікідзевському
району заяву про приватизацію квартири
АДРЕСА_2, наймачем якої є Позивач.

Розглянувши подані документи, орган
приватизації неодноразово відмовляв
Позивачу у приватизації житла, що
підтверджується листами від 06.02.2013р. №
С-0013, від 30.04.2013р. № С-0040.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2013р.
зобов'язано районну адміністрацію
Запорізької міської ради по
Орджонікідзевському району прийняти
від ОСОБА_3 документи на приватизацію
квартири АДРЕСА_2 та прийняти рішення
про приватизацію квартири у
відповідності Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», яка набрала законної сили.

Одним із конституційних прав громадян
є право на житло. Гарантіями здійснення
цього права є обов'язок створення
державою умов, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду; надання державою та
органами місцевого самоврядування
відповідно до закону житла безоплатно
або за доступну плату.

Під час виконання вказаного судового
рішення від 12.12.2013р. № 335/4799/13-а
Відповідач 24.01.2014 р. прийняв рішення
№14/1.

Таким чином, суб'єкт владних
повноважень приймаючі рішення про
скасування розпорядження голови
районної адміністрації по
Орджонікідзевському району від 31.10.2012р.
№844р «Про зміну договору найму житла
міського комунального підприємства
«Основаніє» та розірвання договору
найму на житлове приміщення порушив
конституційне право на житло.

На думку суду, оскаржуване рішення
Запорізької міської ради не відповідає
вимогам Закону, а саме ст.ст.19, 22, 47
Конституції України, ст. 24, 25 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.ст.65, 156 Житлового Кодексу
України, ст.ст. 405, 824 Цивільного Кодексу
України.

Виконком Запорізької міської ради, як
суб'єкт владних повноважень, прийняв
оскаржуване рішення 24.01.2014р. за №14/1, у
межах своїх повноважень, однак
необґрунтовано, тобто без урахування
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Відповідно до статті 22 Конституції
України конституційні права і свободи,
які гарантуються людині і
громадянинові, не можуть бути
скасовані. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового
Кодексу України ніхто не може бути
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше, як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

За частиною другою статті 55
Конституції України кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб. За частиною другою
статті 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Виходячи з аналізу змісту Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» у поєднанні з нормами
ст. ст. 1, 6, 9, 61 Житлового Кодексу
України, ст. 29 Цивільного Кодексу
України місцем постійного проживання
особи є жиле приміщення, в якому особа
постійно проживає, має передбачені ст.
64 Житлового Кодексу України права
користування цим приміщенням, а відтак
і право на приватизацію.

Отже, враховуючи викладене, на думку
суду, порушується охоронюваний законом
інтерес позивача щодо користування
жилим приміщенням і використання права
приватизації.

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції
України.

З аналізу вказаних конституційних
положень вбачається, що ці органи
місцевого самоврядування, здійснюючи
владу і самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Конституційний Суд України у справі №
7-рп/2009 (рішення від 16.04.2009р.) за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»(справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування) вирішив, що орган
місцевого самоврядування має право
приймати рішення, вносити до них зміни
та/чи скасовувати їх на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України.

В статті 144 Конституції України
визначено, що органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території.
Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно з абзацами 5 та 6 п.5
мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від
16.04.2009р. № 7-рп/2009 органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні").

За таких обставин, суд вважає за
необхідне вимоги позивача про визнання
дій протиправними та скасування
рішення виконкому Запорізької міської
ради - задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 159, 160, 162, 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 -
задовольнити.

Визнати протиправним рішення
виконавчого комітету Запорізької
міської ради від 24.01.2014 року № 14/1 про
скасування розпорядження голови
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Орджонікідзевському
району від 31.10.2012 року №844р „Про зміну
договору найму житла МКП „Основаніє"
та розірвання договору найму на
житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2
з ОСОБА_3.

Скасувати рішення виконавчого
комітету Запорізької міської ради від
24.01.2014 року № 14/1 про скасування
розпорядження голови районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Орджонікідзевському району від
31.10.2012 року №844р.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний
строк з дня проголошення рішення,
апеляційної скарги. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
І.А. Крамаренко