Справа № 821/264/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/40430/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2013
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні про скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Херсоні, у якому просить суд
захистити його порушене конституційне
право шляхом заборони примушувати
брати участь у діяльності
неприбуткової самоврядної організації
Пенсійний фонд та скасувати вимогу про
сплату боргу від 13.07.2012 №Ф-279 щодо
сплати внесків в розмірі 4010,30 грн.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю вимоги від 13.07.2012 №Ф-279
як такої, що винесено за відсутності у
позивача обов'язку сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 червня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просила скасувати
рішення судів попередніх інстанцій та
постановити нове, про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач є фізичною
особою-підприємцем, перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в м. Херсоні.

13.07.2012 Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Херсоні сформовано та на
адресу ОСОБА_2 надіслано вимогу №Ф-279
про сплату недоїмки зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 4 010,30
грн.

Вказуючи на протиправність зазначеної
вимоги, а також на відсутність у
позивача обов'язку із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне старцювання, ОСОБА_2
звернулась до суду із зазначеним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з правомірності вимоги про
сплату боргу від 13.07.2012 №Ф-279 як такої,
що винесено органом Пенсійного фонду
за наявності у позивача обов'язку зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до положень статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" до платників
єдиного внеску відносяться фізичні
особи - підприємці, зокрема ті, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством про працю, чи за
цивільно-правовим договором (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), а
також фізичні особи, які забезпечують
себе роботою самостійно, та фізичні
особи, які використовують працю інших
осіб на умовах трудового договору
(контракту).

За змістом частини четвертої статті 5
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
обов'язки фізичних осіб-підприємців як
платників єдиного внеску виникають з
моменту їх державної реєстрації.

Згідно з пунктом 1 частини другої
статті 6 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платник єдиного
внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Відповідно до частини четвертої статті
25 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Виходячи із аналізу наведених
положень, колегія суддів погоджується
із позицією судів попередніх інстанцій
щодо правомірності вимоги про сплату
боргу від 13.07.2012 №Ф-279 як такої, що
винесено органом Пенсійного фонду за
наявності у позивача як у фізичної
особи-підприємця обов'язку зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вказує на обґрунтованість висновків
судів попередніх інстанцій щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
квітня 2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: