Справа № 822/3136/14
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3136/14
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий
О.Л.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

28 жовтня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної судової адміністрації
України на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 27
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Хмельницькій області,
Державного казначейства України,
Головного управління юстиції в
Хмельницькій області про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
утриманого податку з доходів фізичних
осіб ,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2006 року ОСОБА_2 звернулась до
Хмельницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Хмельницькій області,
Державного казначейства України,
Головного управління юстиції в
Хмельницькій області про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
утриманого податку з доходів фізичних
осіб.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду 27 серпня 2014
року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням Державна судова
адміністрація України подав
апеляційну скаргу, в якій просив
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду 27 серпня 2014
року скасувати, прийняти нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи
і, як наслідок, невірного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Сторони у справі повноважних
представників у судове засідання не
направили, хоча повідомлялись про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу
на рішення у справі в порядку
письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 з 22 червня 1987 року
працювала народним суддею
Славутського районного народного суду,
з 15 лютого 1989 року в зв`язку з
об'єднанням Славутського міського та
районного народних судів призначена
народним суддею Славутського міського
народного суду, 6 квітня 1990 року
рішенням Хмельницької облради
народних депутатів обрана народним
суддею Славутського міського
народного суду, Указом Президента
України від 28 листопада 1995 року
призначена суддею Нетішинського
міського суду, Постановою Верховної
Ради України №3218 від 15 грудня 2005 року
обрана суддею Нетішинського міського
суду безстроково.

Позивач стверджує, що з 01.01.2003 року по
31.12.2005 року територіальним управлінням
Державної судової адміністрації в
Хмельницькій області їй виплачувалась
заробітна плата не в повному обсязі.
Крім того, аудиторською перевіркою
правильності нарахування та виплати
заробітної плати встановлено, що при
формуванні кошторису фонду оплати
праці на 1995 - 2005 роки не повністю
нараховано та виплачено окремі види
надбавок, доплат, щомісячних премій
тощо. Крім того, стверджує, що в період з
1 січня 2004 року по 31 грудня 2005 року із її
заробітної плати безпідставно
утримувався податок з доходів фізичних
осіб, хоча згідно пунктом 1 Указу
Президента України "Про додаткові
заходи щодо соціального захисту
суддів" від 10 липня 1995 року №584/95 судді
звільнені від сплати прибуткового
податку.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
вони є частково обґрунтованими, а
відповідачі не спростували доводи
позивача.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 126
Конституції України незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Частиною другою статті 44 Закону
України "Про статус суддів" від 15 грудня
1992 року № 2862-XII було передбачено, що
розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Згідно з цією нормою гарантований
мінімальний посадовий оклад судді не
може бути меншим встановленого статтею
44 цього Закону в співвідношенні до
окладу Голови Верховного Суду України.
Недодержання цього принципу є
порушенням конституційного права
суддів на отримання заробітної плати
не нижче від визначеної законом та
порушенням конституційних гарантій
щодо незалежності та недоторканності
суддів.

На виконання положень зазначеного
закону, Кабінетом Міністрів України
прийнято ряд постанов, у тому числі від
30 червня 2005 року №513 "Про оплату праці
Голови та заступників Голови
Конституційного Суду України", №514 "Про
оплату праці Голови та заступників
Голови Верховного Суду України", від 3
вересня 2005 року №865 "Про оплату праці
суддів".

Постанова №865 набрала чинності з 1
січня 2006 року, внаслідок чого з 01.06.2005
року по 01.01.2006 року посадові оклади
суддів не відповідали вимогам статті 44
Закону №2862-ХІІ. Для виправлення
порушень закону, Вищий
адміністративний суд України своїм
рішенням від 16 травня 2007 року пункт 5
постанови №865, в якому визначалася дата
набрання її чинності, визнав
незаконним та вказав, що постанова
підлягає застосуванню одночасно з
постановами Кабінету Міністрів
України №513 №514, тобто з 1 червня 2005
року.

Постановою Кабінету Міністрів України
"Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 р. № 865" від 31 грудня 2005 року
№ 1310 пункт 5 постанови №865 був
викладений у такій редакції: "ця
постанова набирає чинності з дня
втрати чинності Указів Президента
України від 10 липня 1995 року № 584, від 19
вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002
року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061,
статей 3 та 4 Указу Президента України
від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу
першого статті 1 Указу Президента
України від 23 лютого 2002 року № 173 у
частині встановлення надбавки суддям
військових місцевих та військових
апеляційних судів".

Зазначеними указами Президента
України встановлювались суддям
різного роду надбавки за високі
досягнення у праці або виконання
особливо важливої роботи тощо, виплата
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань. Зазначені
укази Президента України втратили
чинність з 1 січня 2006 року.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
з 1 червня 2005 року Голові та заступникам
Голови Верховного Суду України, а з 1
січня 2006 усім іншим суддям судів
загальної юрисдикції не просто
підвищив посадові оклади, а змінив
систему і порядок оплати праці суддів,
зазначивши, зокрема, у пункті 3
постанови №865, що у разі зменшення
розміру заробітної плати окремих
працівників у зв'язку з набранням
чинності цієї постанови відповідним
працівникам здійснюється виплата
різниці між діючим на момент прийняття
постанови та новим розміром заробітної
плати. Тобто нові посадові оклади
суддям можуть бути застосовані лише з
одночасною втратою чинності
зазначених указів Президента України в
частині оплати праці суддів.

Отже, заробітна плата суддів з 1 червня
2005 повинна обчислюватись відповідно до
положень нормативно-правових актів про
оплату праці суддів, чинних з 1 січня 2006,
а розміри заробітної плати суддів з 1
червня 2005 повинні відповідати розмірам
заробітної плати суддів, встановлених
з 1 січня 2006.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції щодо неможливості
врахування висновків
судово-економічної експертизи
Тернопільського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз №1257 від 8 грудня 2010 року, адже
вони зроблені із врахуванням надбавок,
встановлених указами Президента
України.

Згідно із частиною 1 статті 44 Закону
України "Про статус суддів" заробітна
плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України "Деякі питання оплати праці
суддів" від 20 січня 2004 року №22-р
дозволено головам судів загальної
юрисдикції здійснювати у 2004 році
компенсаційні виплати суддям у розмірі
до 100% посадового окладу в разі, коли
сума нарахованої заробітної плати за
місяць після сплати податку з доходів
фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір
середньомісячної заробітної плати,
нарахованої судді за IV квартал 2003 року.
Компенсаційна виплата не повинна
перевищувати втрати частини заробітку
суддів, пов'язаної із справлянням
податку відповідно до Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб".
Враховуючи положення пункту 22.2 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", застосування даного
розпорядження не може бути
пріоритетним перед цим законом. Пункт
22.7 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" не передбачає
компенсацію втрат доходів від сплати
податку з доходів суддів.

Частиною 1 статті 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки та збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У період до 1 січня 2004 року відповідно
до положень Указу Президента України
"Про додаткові заходи щодо соціального
захисту суддів" від 10 липня 1995 року №
584/95 заробітна плата суддів була
звільнена від обкладання прибутковим
податком. Однак, 01 січня 2004 року набрав
чинності Закон України "Про податок з
доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003
року № 889-ІV, який не передбачав пільг
для суддів при сплаті цього податку.

Єдиною підставою для здійснення
компенсаційних виплат суддям у зв'язку
з втратою частини заробітку, пов'язаною
зі сплатою податку з доходів фізичних
осіб у 2004 році, було розпорядження
Кабінету Міністрів України "Про деякі
питання оплати праці суддів" від 20
січня 2004 року № 22-р.

Згідно з пунктом 1 цього розпорядження
Голові Конституційного Суду України та
головам судів загальної юрисдикції
дозволено здійснювати у 2004 році
компенсаційні виплати суддям у розмірі
до 100 % посадового окладу в разі, коли
сума нарахованої заробітної плати за
місяць після сплати податку з доходів
фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір
середньомісячної заробітної плати,
нарахованої судді за IV квартал 2003 року.
У пункті 2 розпорядження Кабінету
Міністрів України № 22-р зазначено, що
компенсаційна виплата, передбачена
пунктом 1 цього розпорядження,
здійснюється в межах видатків на
оплату праці, передбачених у
Державному бюджеті України на 2004 рік на
утримання органів судової влади.

Отже, у розпорядженні Кабінету
Міністрів України від 20 січня 2004 року №
22-р йдеться не про повернення будь-яких
податкових платежів, а про
компенсаційні виплати у зв'язку з
можливим зменшенням заробітної плати
суддів лише протягом 2004 року. Тобто,
підстави для звільнення заробітної
плати суддів від обкладання податком
після набрання чинності Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" в
2005 році відсутні.

Аналіз зазначених положень дає
підстави вважати, що за відсутності
хоча б однієї умови, зазначеної в цьому
розпорядженні, право на отримання
компенсаційних виплат у суддів не
виникає.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
необхідності стягнення з Державної
судової адміністрації України на
користь ОСОБА_2 компенсації втраченого
заробітку позивачки за період 2004 року в
розмірі 1993,41 грн.

Так, згідно з ч. 1 ст. 145 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» та
Положення про Державну судову
адміністрацію України, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 22
жовтня 2010 року № 12, організаційне
забезпечення судів та функції
головного розпорядника коштів
здійснює Державна судова
адміністрація України.

У 2004 році Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2004 рік» внесено зміни
до додатку № 3 цього Закону.

Відповідно до зазначеної у вказаному
додатку бюджетної програми КПКВ 0501150
«Виконання рішень судів на користь
суддів» в Державному бюджеті на 2004 рік
передбачались видатки на виконання
рішень судів на користь суддів.

Законом України про Державний бюджет
України на 2014 рік за бюджетною
програмою КПКВ 0501150 «Виконання рішень
судів на користь суддів» передбачено
видатки у розмірі 10 млн. грн.

Головним розпорядником коштів
державного бюджету, щодо виконання
зазначеної бюджетної програми є
Державна судова адміністрація України.

Враховуючи викладене, виконання
постанови повинне бути проведене за
рахунок бюджетних асигнувань за
бюджетною програмою 0501150 "Виконання
рішень судів на користь суддів",
передбачених в Державному бюджеті
головному розпоряднику бюджетних
коштів - Державній судовій
адміністрації України.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду
першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 27
серпня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Смілянець Е. С.

Сушко О.О.