Справа № К/9991/731/12-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/731/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельна компанія "Балтфіш" на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2011 року у справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
"Торгівельна компанія "Балтфіш" до
Житомирської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Житомирській області про
скасування рішень про визначення
митної вартості та зобов'язання
вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Житомирського
окружного адміністративного суду від 29
серпня 2011 року позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельна компанія "Балтфіш"
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано рішення Житомирської
митниці про визначення митної вартості
товару №101000006/2010/002086/2 від 30 вересня 2010
року, №101000006/2010/002087/2 від 30 вересня 2010
року, №101000006/2010/002101/2 від 01 жовтня 2010
року. Стягнуто з державного бюджету
України на користь ТОВ "Балтфіш"
надмірно сплачені кошти у сумі 169 007, 44
грн.

Постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2011 року рішення суду
першої інстанції скасовано, в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням апеляційного суду, позивач
звернувся з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, а постанову суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 03.10.2010 року позивачем
укладено контракт № 031008 з фірмою SIA
"MEZMLI M" № 3 від 01 серпня 2009 року та №5 від
03 вересня 2010 року, відповідно до якого
позивачем придбано скумбрію
свіжоморожену за ціною 1900,00 дол. США за
одну тону та скумбрію свіжоморожену
виробництва "Darina Fish As" (Норвегія) за
ціною 1900,00 дол. США за одну тону
відповідно.

30 вересня та 01 жовтня 2010 року товар
позивачем імпортовано в Україну згідно
вантажно-митних декларацій та заявлено
його митну вартість в розмірі 300713,00 грн.

Для здійснення митного оформлення
позивачем надано відповідачу
вантажно-митні декларації та інші
документи на підтвердження митної
вартості товару відповідно до п.7, 8, 12
Постанови КМУ № 1766 від 20 грудня 2006 року,
а саме: контракт №031008 від 03 жовтня 2008
року; додаткову угоду №3 від 01 серпня 2009
року до контракту № 031008 від 03 жовтня 2008
року; додаткову угоду №5 від 03 вересня
2010 року до контракту № 031008 від 03 жовтня
2008 року; контракт № 0910 від 01 вересня 2010
року; додаток № 1 до контракту № 0910 від
01 вересня 2010 року; контракт на
транспортні послуги б/н від 30 березня
2009 року; рахунки від продавця № 031008-82, №
031008-83, № 201009231-LV від 27 вересня 2010 року;
рахунки від виробника № 201009232- LV від 23
вересня 2010 року, № 20100919 LV від 20 вересня
2010 року, № 20100923І LV від 23 вересня 2010 року;
рахунки на транспортні послуги № RТ100950,
№ RТ100951, № RТ100952 від 27 вересня 2010 року;
комерційну пропозицію виробника б/н
від 23 вересня 2010 року; прайс-лист
виробника б/н від 01 вересня 2010 року;
калькуляцію виробника б/н від 20 вересня
2010 року; документ, підтверджуючий
передоплату № 178 від 20 вересня 2010 року;
лист ДП "Держзовнішінформ" № 8/370 від 20
вересня 2010 року; експортні декларації
виробника:№6018/2541/ЕSТЗ0002634,№6018/2540/ЕSТ3000263
4,№6018/2539/ЕSТ30002634 від 24 вересня 2010 року, а
також інші документи на підтвердження
якісних характеристик товару та
сертифікати походження для
підтвердження країни походження
товару. Усі наведені документи
позивачем перелічено у графі 44
відповідних ВМД.

Після перевірки вантажно-митних
декларацій Житомирська митниця своїми
рішеннями № 101000006/2010/002086/2, №
101000006/2010/002087/2 від 30 вересня 2010 року та №
101000006/2010/002101/2 від 01 жовтня 2010 року
провела коригування митної вартості
товару в сторону збільшення з 1,90 дол.
США за кг до 3,68 дол. США за кг,
посилаючись на ВМД №204000011/2010/6182 від 21
вересня 2010 року, за якою також
проведене митне оформлення товару з
коригуванням митної вартості та за
якою оформлялась продукція іншого
виробника.

Після коригування митної вартості
товару по поданим ВМД виписані картки
відмови у митному оформленні №
101000006/0/00376, № 101000006/0/00375 від 30 вересня 10
року та № 101000006/0/00380 від 01 жовтня 2010
року.

У зв'язку з тим, що товар вимагає
спеціальних умов зберігання,
позивачем оформлені вантажно-митні
декларації №101000009/2010/009438, №101000009/2010/009439
від 30 вересня 2010 року та № 101000009/2010/009509
від 01 жовтня 2010 року за запропонованою
митницею вартістю.

Посадовою особою митниці на
деклараціях митної вартості зроблено
запис про необхідність подання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
а саме: копії вантажної митної
декларації країни відправлення, копії
вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим, інших документів на
підтвердження заявленої у декларації
митної вартості товарів.

Декларантом в підтвердження митної
вартості подано інвойси між
посередниками і виробником; угоду між
посередником і виробником; докази
здійснення розрахунків посередника з
виробником; з приводу надання
вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим декларантом зазначено, що
оформлення такої декларації не
передбачено митними правилами
Європейського Союзу.

Так, згідно з частиною другою статті 266
Митного кодексу України основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з положеннями частини першої
статті 264 Митного кодексу України
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

За змістом статті 265 Митного кодексу
України в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 №339, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України, у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому,
такий контроль в силу положень пункту 2
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 №339, може здійснюватися в
тому числі шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

Так, наявність ЄАІС ДМСУ інформації про
іншу митну вартість ідентичних або
аналогічних товарів може бути
підставою для витребування у
декларанта додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару.

Зазначена позиція узгоджується із
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 22 жовтня 2013
року у справі №21-342а13.

У той же час, на думку колегії суддів,
розбіжність між рівнем заявленої
декларантом митної вартості товару та
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, не є достатньою для
висновку про недостовірність даних
щодо митної вартості товарів,
заявленої декларантом.

Відповідно до пункту 10 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, декларант має право на
доведення у передбачений
законодавством строк митному органові
правильності визначення ним митної
вартості товарів.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Якщо
декларантом не подано в установлений
строк додаткові документи або якщо він
відмовився від їх подання, митну
вартість товарів визначає митний орган
на підставі наявних відомостей згідно
із законодавством.

Суд апеляційної інстанції в
обґрунтування правомірності рішень
митного органу про визначення митної
вартості товарів виходив виключно з
того, що декларантом не було надано
додаткові документи на вимогу митного
органу за наявності у митного органу
сумніву щодо достовірності заявленої
митної вартості з мотивів наявності
інформації щодо здійснення митного
оформлення ідентичних або ж подібних
товарів за іншою митною вартістю.

При цьому, судом не враховано, що митним
органом при невизнанні митної
вартості, заявленої позивачем, та
визначенні митної вартості за іншим,
відмінним від першого, методом, не
обґрунтовано із посиланням на
документи, надані декларантом, причин
неможливості застосування першого
методу визначення митної вартості.

Так, апеляційним судом не перевірено,
чи подавав позивач із самого початку
усі необхідні та належні документи, які
дозволяли б визначити митну вартість
товару за методом оцінки за ціною угоди
щодо товарів (перший методом).

Так само, судами не надано оцінки
обставинам, якими позивач
обґрунтовував неможливість надання
додаткових документів на вимогу
митного органу, та яку саме інформацію,
яка не була б підтверджена документами,
первісно наданими декларантом, мали
підтвердити зазначені документи.

За змістом пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 №1766, ненадання декларантом в
установлений строк додаткових
документів або ж відмови у їх надання, є
підставою для визначення митної
вартості митним органом на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

У той же час, за змістом частини другої
статті 266 Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), є
основним.

Сам факт ненадання декларантом в
установлений строк додаткових
документів або ж відмови у їх надання
за відсутності оцінки достатності
документів, первісно наданих
декларантом, на підтвердження ціни
угоди щодо товарів, що імпортуються, не
є беззаперечною умовою для висновку
про відсутність підстав для
застосування першого методу
визначення митної вартості.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
неповноту встановлених судами
обставин справи, що мають значення для
вирішення переданого на розгляд суду
публічно-правового спору, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень із направленням справи
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельна компанія "Балтфіш"
задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2011
року та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2011 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: