Справа № 804/15565/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ільков В.В.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними, визнання
незаконною вимоги від 02.07.2014р. за № 68,
зобов'язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
- визнати дії Нікопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
нарахування ОСОБА_2 борг зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування -
- визнати незаконною вимогу
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 02.07.2014р.
за № 68;
- зобов'язати Нікопольську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області анулювати
нараховану ОСОБА_2 заборгованість зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.
У обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що вимогою від 02.07.2014р.
за № 68 відповідач вимагає сплати
заборгованість по єдиному внеску,
проте, позивач з 26.10.2012р. є пенсіонером
за віком на пільгових умовах за списком
№1 та перебуває на спрощеній системі
оподаткування, а тому, враховуючи
положення ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-УІ (далі -
Закон України №2464), не повинен
сплачувати єдиний внесок. На думку
позивача, відповідачем безпідставно та
неправомірно винесена оскаржувана
вимога та нараховуються внески.
У судове засідання позивач не з'явився,
проте, надав до суду одночасно із
позовною заявою клопотання, в якому
просив здійснити розгляд справи без
його участі у порядку письмового
Відповідач до суду не з'явився, про дату
та час судового засідання повідомлявся
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи, надав до суду
06.10.2014р. клопотання про розгляд справи у
порядку письмового провадження, у
якому зазначив, що заперечує щодо
задоволення позову. На попередні
судові засіданні відповідачем були
надані заперечення проти позову, у яких
зазначено, що оскаржувана вимога
винесена на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
законом. Разом з тим зазначив, що
позиція позивача, якою обґрунтовані
позовні вимоги, є помилковою, оскільки
положення ст. 4 Закону України №2464
застосовуються до пенсіонерів, які
отримують пенсію за віком, яка
призначається з 60 років, а не пенсію за
віком на пільгових умовах за Списком №
Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності.
Згідно частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню частково з огляду на
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач -
ОСОБА_2 є суб'єктом підприємницької
особою-підприємцем, який перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в м.Нікополі та Нікопольському
районі, як платник єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.
Позивач знаходиться на спрощеній
системі оподаткування з 01.01.2012р., що
підтверджується свідоцтвом платника
єдиного податку за № 670037, серія А, а
також позивач є пенсіонером за віком
(посвідчення № 363436 від 15.11.2012р.), який
отримує пенсію за віком.
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Нікополі та Нікопольському районі
була сформована та направлена позивачу
вимога №Ф-68 від 02.07.2014р. про сплату
заборгованості по єдиному внеску у
сумі 6453,15 гривень.
Надаючи правову оцінку правомірності
винесення вищенаведеної вимоги, суд
керується положеннями ПК України,
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058, Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.
Також встановлено, що пенсіонер - особа,
яка відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.
Положеннями ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності , у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим законом. За
цим законом право на пенсію за віком
мають чоловіки після досягнення 60
років та при стажі роботи не менше 25
років. На пільгових умовах мають право
на пенсію за віком, незалежно від місця
останньої роботи працівники, зайняті
повний робочий день на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, - за списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затвердженим КМУ і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки
після досягнення 50 років і при стажі
роботи не менше 20 років, з них не менше 10
років на зазначених роботах.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону
України №2464, єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України
№2464, платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.
Положеннями ч. 2 ст. 6 цього ж закону
передбачено, що платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.
У відповідності до ч.8 ст. 9 Закону
України №2464, платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом. Базовим періодом для
позивача є календарний рік.
При цьому, приписами ч. 4 ст. 4 Закону
України №2464 встановлено, що особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.
Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що набуття особами,
встановленими ч. 4 ст. 4 Закону України
№2464 (у тому числі позивачем), статусу
«пенсіонер за віком» є необхідною
умовою для звільнення від сплати
єдиного внеску на підставі ч. 4 ст. 4
Закону України №2464, при цьому,
пенсіонер за віком може на
добровільній основі сплачувати єдиний
Як встановлено судом позивач,
незалежно від того, що він отримує
пенсію на пільгових умовах, є
пенсіонером за віком, що прямо
зазначено у його пенсійному
Відповідач під час розгляду справи,
доказів того, що позивачем укладено
договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
суду не надав, а тому суд приходить до
висновку, що позивач не є платником
єдиного внеску та підпадає під дію ч. 4
ст. 4 Закону України №2464.
При цьому, суд вважає безпідставним
посилання відповідача на те, що до
позивача не може бути застосовано ч. 4
ст. 4 Закону України №2464, оскільки
останній не досяг 60 річного віку, тому
що вказана норма не пов'язує звільнення
від сплати єдиного внеску із
досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
єдиного внеску всіх пенсіонерів за
віком. Також, в зазначеній нормі
законодавцем не виключені особи, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах.
Такої ж думки дотримується Вищий
адміністративний суд України у своїй
Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
Зі змісту статті 162 КАС України
випливає, що в разі задоволення позову
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень чи його
окремих положень суд повинен зазначити
про це в судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
Одночасне застосування обох способів
захисту порушеного права - визнання
спірного акта нечинним та скасування
такого акта - є помилковим.
Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.
Визнання ж акта суб'єкта владних
повноважень нечинним означає втрату
чинності таким актом з моменту
набрання чинності відповідним судовим
рішенням або з іншого визначеного
судом моменту після прийняття такого
акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта
владних повноважень є нечинним, тобто
втрачає чинність з певного моменту
лише на майбутнє, якщо на підставі
цього рішення виникли правовідносини,
які доцільно зберегти.

При цьому суди повинні виходити з того,
що вимоги про визнання акта владного
органу недійсним або неправомірним
тощо є різними словесними формами
вираження одного й того самого способу
захисту порушеного права позивача, а
саме визнання акта протиправним.

Зазначена позиція викладена у п. 10.2
постанови пленуму ВАС України «Про
судове рішення в адміністративній
справі» за № 7 від 20.05.2013 року.

Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що оскаржувана вимога №Ф-68
від 02.07.2014р. про сплату заборгованості
по єдиному внеску у сумі 6453,15 гривень є
необгрутованою та протиправною, а дії
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області щодо
нарахування ОСОБА_2 борг зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування -
протиправними.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з частиною 1, 2 статті 71 КАС, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості (частина 1 статті 11 КАС
України).

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідачем не доведено
правомірність винесення вимоги №Ф-68
від 02.07.2014р., рішення прийняте не
обґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення, не пропорційно,
зокрема, без дотримання необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав та інтересів особи
і цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

З метою належного захисту порушених
прав позивача суд вважає за необхідне
на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти
за межі позовних вимог та визнати
протиправним і скасувати вимогу
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 02.07.2014р.
за № 68.

Що стосується інших вимог позивача, а
саме вимог про зобов'язання
Нікопольську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області анулювати
нараховану ОСОБА_2 заборгованість зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, то суд вважає за
необхідне не задовольняти їх з огляду
на таке.

Згідно із ч. 4. ст. 8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» порядок
нарахування, обчислення і сплати
єдиного внеску визначається цим
Законом, в частині адміністрування -
Податковим кодексом України, та
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Відповідно до ч. 4. ст. 25 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12-1 Пенсійний
фонд відповідно до покладених на нього
завдань формує та веде реєстр
застрахованих осіб Державного реєстру,
здійснює заходи щодо надання
інформації з Державного реєстру
відповідно до цього Закону.

Тобто, органи доходів і зборів
здійснюють адміністрування та заходи
щодо сплати платниками єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а безпосередньо
формування реєстру застрахованих осіб
та внесення відомостей щодо недоїмки
здійснюють органи Пенсійного фонду.

Таким чином, заявляючи вимогу про
зобов'язання Нікопольську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області анулювати
нараховану ОСОБА_2 заборгованість зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивач вибрав
не належний спосіб захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позивач сплатив
судовий збір у сумі 180,00 грн. (квитанція
№ 1/380 від 19.09.2014р.), а також часткове
задоволення позовних вимог, суд вважає
за необхідне присудити позивачу судові
витрати у розмірі 120,00 гривень.

Керуючись ст.ст.158-163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання дій незаконними, визнання
незаконною вимоги від 02.07.2014р. за № 68,
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Нікопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від 02.07.2014р.
за № 68.

У іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судовий збір у сумі 120,00 (сто двадцять)
гривень.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили на 06.10.2014р.
Суддя З оригіналом згідно Помічник
судді В.В Ільков
В.В.Ільков О.А.Вовчанська