Справа № 872/605/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2014 рокусправа № 2а/0470/11256/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Миджин Г. Є. (дов.
від 14.01.2014 р.)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛЛО»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2012 року

у справі № 2а/0470/11256/12

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЛО»

до Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АЛЛО» звернулося до
суду з адміністративним позовом, в
якому просило визнати протиправним,
нечинним та скасувати рішення
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим №222-р від 21.08.2012 щодо накладення
штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
розміщення інформації про виробника
товару, зокрема, його найменування,
та/або про товар у місцях, де цей товар
реалізується чи надається споживачеві,
не вважається рекламою, а відтак
застосування до позивача штрафних
санкцій за розміщення реклами у місці
реалізації товару є безпідставним.
Позивач також зазначає, що вказаний
відповідачем рекламний засіб (стопер)
не було розташовано вздовж дороги на
тротуарі по вул.Кірова, 34, в м.
Сімферополь, що також виключає
можливість застосування до позивача
штрафних санкцій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено з
тих підстав, що відповідачем не
порушено порядку накладення штрафів за
порушення законодавства про рекламу,
факт порушення зафіксовано у
протоколі, відповідачем прийнято
рішення про початок розгляду справи,
позивача повідомлено належним чином
завчасно про дату і місце розгляду
справи про правопорушення, від
позивача не надходило клопотань про
відкладення розгляду справи; рішення
про накладення штрафу за порушення
законодавства про порушення
законодавства про рекламу прийнято в
межах місячного строку.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу (а с. 87), в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить скасувати постанову
суду та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не досліджено
наявність повноважень у відповідача на
складання протоколу №280 від 03.08.2012, яким
зафіксовано розташування рекламного
засобу (стоперу) на пішохідній доріжці,
що свідчить про безпідставність
застосування до позивача штрафних
санкцій. Позивач зазначає, що Закон
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» не містить
прямої вказівки на право відповідача
здійснювати перевірку дотримання
суб'єктами господарювання вимог про
рекламу, що свідчить про відсутність
права у відповідача на здійснення
перевірки. В іншому апеляційна скарга
мотивована доводами, викладеними в
адміністративному позові.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, в ході здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про рекламу Інспекцією з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим виявлено
розповсюдження реклами з ознаками
порушення ч.ч.1,3 ст.16 Закону України
«Про рекламу» (без дозволу га
розміщення зовнішньої реклами,
виданого виконкомом Сімферопольської
міської ради), оскільки мається
порушення вимог п.44 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №2067 від 29.12.2003, у
зв'язку з чим складено протокол №280 від
03.08.2012.

У вказаному протоколі зафіксовано, що в
місті Сімферополі вздовж дороги на
тротуарі по проспекту Кірова, 34
розміщено рекламний носій (стопер) з
інформацією про позивача наступного
змісту: «АЛЛО. Звонки в Россию выгодно!
Все предложения операторов*».

У зв'язку з вищевикладеним, 03.08.2012
відповідачем направлено на адресу
позивача запит № 02-01/1098 про надання
інформації та відповідних копій
документів щодо вартості
розповсюдженої (виготовленої) реклами,
договору на виготовлення та/або
розміщення реклами та погоджений макет
даного зображення, свідоцтво про
державну реєстрацію товариства та про
сплату податку (торговий патент),
дозволу на розміщення рекламного
носія, виданого виконавчим комітетом
Сімферопольської міської ради,
пояснення за фактом порушення та
інформацію про усунення порушення.

23.08.2012 позивач листом № 10/05 надав
відповідь на вищевказаний запит,
відповідно до якого вивіска (стопер)
містить інформацію про найменування
позивача та не є зовнішньою рекламою в
розумінні Закону України «Про рекламу»
та не розміщена у місці, яке вказано в
протоколі №280 від 03.08.2012.

20.08.2012 відповідачем прийнято рішення
про початок розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу.

За результатами засідання стосовно
справи про порушення законодавства про
рекламу відповідачем складений
протокол №24 від 21.08.2012, яким
встановлено факт порушення вимог ч.ч.1, 3
ст.16 Закону України «Про рекламу» та п.44
«Типових правил розміщення зовнішньої
реклами» з боку позивача при
розміщенні рекламного носія (стопера) з
інформацією про ТОВ «Алло»,
направленої на формування та/або
підтримку інтересу споживачів реклами
до товару.

Крім того, встановлено, що на
направлений підприємству запит
інформація на адресу інспекції про
вартість розповсюдженої реклами у
відповідності з ч.5 ст.27 Закону України
«Про рекламу» не надходила, що є
порушенням ч.6 ст.27 Закону України «Про
рекламу».

21.08.2012 відповідачем прийнято рішення
про накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу №222-р,
відповідно до якого за порушення ч.6
ст.27 Закону України «Про рекламу», а
саме: неподання на вимогу органу
державної влади інформації
підтверджуючої вартість
розповсюдження/розміщення реклами,
застосовано штрафні санкції у розмірі
1700,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову.

Щодо правомірності проведення
відповідачем перевірки та складання
протоколу про порушення законодавства
про рекламу, колегія суддів зазначає
наступне.

За приписами ч.1 ст.26 Закону України
№270/96-ВР від 03.07.1996 «Про рекламу»
контроль за дотриманням законодавства
України про рекламу здійснює у межах
своїх повноважень, зокрема, спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів - щодо захисту прав
споживачів реклами.

Державна інспекція України з питань
захисту прав споживачів
(Держспоживінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра економічного
розвитку і торгівлі України (ч.1
Положення про Державну інспекцію
України з питань захисту прав
споживачів, затвердженого Указом
Президента України №465/2011 від 13.04.2011).

Відповідно до ч.2 вказаного Положення
Держспоживінспекція України у своїй
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та Кабінету Міністрів України,
наказами Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України, іншими
актами законодавства України, а також
дорученнями Президента України та
Міністра.

Держспоживінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань, зокрема, здійснює у межах
своєї компетенції контроль за
додержанням законодавства про рекламу
(п.2 ч.4 Положення).

Вищезазначені повноваження знайшли
своє відображення у Положенні про
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України №206 від 09.11.2011,
відповідно до якого інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі здійснюють державний
контроль за додержанням законодавства
про захист прав споживачів, рекламу в
цій сфері та державний ринковий нагляд.

При цьому, Законом, який регулює
відносини, які пов'язані з
виробництвом, розповсюдженням та
споживанням реклами на території
України є Закон №270/96-ВР, а нормативним
документом, що регулює питання
накладення уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальними органами в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі (далі - територіальні
органи) штрафів на рекламодавців,
виробників і розповсюджувачів реклами
за порушення законодавства про рекламу
(крім штрафів, накладення яких належить
виключно до компетенції
Антимонопольного комітету і
регулюється законодавством з питань
авторського права та суміжних прав), є
Постанова Кабінету Міністрів України
№693 від 26.05.2004, якою затверджений
Порядок накладення штрафів за
порушення законодавства про рекламу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що при
здійсненні контролю та моніторингу за
дотриманням вимог законодавства про
рекламу відповідач правомірно
керувався Законом №270/96-ВР та
Постановою Кабінету Міністрів України
№693 від 26.05.2004, які є спеціальними
нормативними актами в сфері
виробництва, розповсюдження та
споживання реклами на території
України та норми яких повинні
застосовуватись пріоритетно порівняно
із нормами Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності».

Право відповідача на складання
протоколу підтверджується наведеним
вище Порядком накладення штрафів за
порушення законодавства про рекламу,
який регулює питання накладення
уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальними органами в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі (далі - територіальні
органи) штрафів на рекламодавців,
виробників і розповсюджувачів реклами
за порушення законодавства про рекламу
(крім штрафів, накладення яких належить
виключно до компетенції
Антимонопольного комітету і
регулюється законодавством з питань
авторського права та суміжних прав).

Пунктом 9 вказаного Порядку №693
встановлено, що підставою для розгляду
справи про порушення законодавства про
рекламу є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів.

Відповідно до п. 12 Порядку №693 справа
розглядається у місячний строк з дня
прийняття рішення про початок її
розгляду. Строк розгляду справи може
бути продовжений Головою
Держспоживінспекції, його
заступниками, начальниками
територіальних органів
Держспоживінспекції, їх заступниками
не більше ніж на три місяці.

Згідно з п.16 Порядку №693 справа
розглядається за участю представника
особи, щодо якої порушено справу. В разі
його відсутності справу може бути
розглянуто, якщо незважаючи на
своєчасне повідомлення про місце і час
розгляду справи не надійшло
обґрунтоване клопотання про
відкладення розгляду справи.

Отже, наведеними вище нормами права
підтверджується наявність повноважень
у відповідача на здійснення заходів
щодо контролю за додержанням
законодавства про рекламу.

Щодо порушення позивачем вимог Закону
України «Про рекламу» колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №270/96-ВР
реклама - інформація про особу чи товар,
розповсюджена в будь-якій формі та в
будь-який спосіб і призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару.

Зовнішня реклама - реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Факт того, що стопер є засобом
зовнішньої реклами підтверджується
тим, що цей рекламний засіб розміщений
на стаціонарній конструкції та
розташований на відкритій місцевості,
а відтак доводи позивача про
неналежність стоперу до об'єктів
зовнішньої реклами не приймається
колегією суддів до уваги.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №270/96-ВР
розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, а поза межами
населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 44 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №2067 від 29.12.2003,
рекламні засоби забезпечуються
маркуванням із зазначенням на каркасі
рекламного засобу найменування
розповсюджувача зовнішньої реклами,
номера його телефону, дати видачі
дозволу та строку його дії.

Згідно з пунктом 2 Типових правил
дозвіл - документ установленої форми,
виданий розповсюджувачу зовнішньої
реклами на підставі рішення
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, який дає право
на розміщення зовнішньої реклами на
певний строк та у певному місці.

Матеріалами справи підтверджено, що у
позивача відсутній дозвіл
Сімферопольської міської ради на
розміщення зовнішньої реклами, а саме:
рекламного носія (стопера),
розташованого по проспекту Кірова, 34 у
місті Сімферополі з інформацією про
позивача наступного змісту: «АЛЛО.
Звонки в Россию выгодно! Все
предложения операторов*».

Згідно з ч.3 ст.16 Закону №270/96-ВР
забороняється розташовувати засоби
зовнішньої реклами, зокрема, на
пішохідних доріжках та алеях.

Факт знаходження рекламного носія
(стопера) на тротуарі по проспекту
Кірова 34 у місті Сімферополі
підтверджується наявними в матеріалах
справи фотокопіями, які є додатковим до
протоколу про порушення законодавства
про рекламу засобом фіксації та
візуальним підтвердженням наявності
порушень законодавства про рекламу.

Доводи позивача про те, що стопер
містив інформацію виключно про
найменування позивача та його
реквізити не приймаються до уваги,
оскільки відповідно до ч.6 ст.9 Закону
№270/96-ВР лише вивіска чи табличка з
інформацією про зареєстроване
найменування особи, знаки для товарів і
послуг, що належать цій особі, вид її
діяльності (якщо це не випливає із
зареєстрованого найменування особи),
час роботи, що розміщена на внутрішній
поверхні власного чи наданого у
користування особі приміщення, на
зовнішній поверхні будинку чи споруди
не вище першого поверху або на поверсі,
де знаходиться власне чи надане у
користування особі приміщення, біля
входу в таке приміщення, не вважається
рекламою. Оскільки інформація про
позивача та вид його діяльності був
розміщений не на внутрішній поверхні
приміщення та не на зовнішньої
поверхні магазину, а на стопері, суд
першої інстанції правильно дійшов до
висновку про необхідність отримання
позивачем відповідного дозволу на
розміщення зовнішньої реклами.

Посилання позивача на той факт, що
рекламний засіб був розміщений у місці
реалізації товару не знаходить свого
підтвердження, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.7 ст.8 Закону №270/96-ВР
розміщення інформації про виробника
товару та/або товар у місцях, де цей
товар реалізується чи надається
споживачеві, у тому числі на елементах
обладнання та/або оформлення місць
торгівлі, а також безпосередньо на
самому товарі та/або його упаковці, не
вважається рекламою.

З матеріалів справи вбачається, що
рекламний носій (стопер) розміщений
позивачем вздовж дороги на тротуарі по
проспекту Кірова, 34 у місті Сімферополі
з інформацією про позивача наступного
змісту: «АЛЛО. Звонки в Россию выгодно!
Все предложения операторов*». Але ж
стопер був розміщений не у місці, де
реалізується чи надається споживачеві
товар та не на елементах обладнання
та/або оформлення місць торгівлі, а у
місці загального користування - на
тротуарі, тому посилання позивача на
розміщення рекламного засобу у місці
реалізації товару є безпідставними.

Отже, факт порушення позивачем вимог
законодавства про рекламу,
зафіксований в протоколі №280 від 03.08.2012
про порушення законодавства про
рекламу, підтверджується матеріалами
справи, позивачем не спростований.

Щодо порушення позивачем ч.6 ст.27 Закону
№270/96-ВР колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №270/96-ВР на
вимогу органів державної влади, на
які згідно із законом покладено
контроль за дотриманням вимог
законодавства про рекламу,
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні та/або
письмові пояснення, відео- та
звукозаписи, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення ними
повноважень щодо контролю.

З метою здійснення державного контролю
відповідачем на адресу підприємства
ТОВ «Алло» та адресу фактичного місця
розташування філіалу ТОВ «Алло» (м.
Сімферополь, пр. Кірова, 34) направлено
вимогу № 02-01/1098 від 03.08.2012 про надання
інформації з встановленим строком її
надання (до 14.08.2012). Вказані запити
отримані позивачем 08.08.2012, 10.08.2012, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

В поданих позивачем письмових
поясненнях від 23.08.2012 № 10/05 (отримані
відповідачем 27.08.2012 - а.с.39) відсутня
запитувана відповідачем інформація
про вартість розповсюдженої реклами у
відповідності з ч.5 ст.27 Закону №270/96-ВР.

Вказана обставина є законодавчо
встановленою підставою для
притягнення до відповідальності
відповідно до ч.6 ст.27 вказаного Закону.

Так, за приписами ч.6 ст.27 Закону №270/96-ВР
за неподання або подання завідомо
недостовірної інформації щодо
вартості розповсюдженої реклами та/або
виготовлення реклами та/або вартості
розповсюдження реклами спеціально
уповноваженому центральному органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальним
органам, необхідної для здійснення
ними передбачених цим Законом
повноважень, на рекламодавців,
виробників реклами та
розповсюджувачів реклами накладається
штраф у розмірі 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Листом від 03.08.2012 № 02-01/1098 відповідач
повідомив позивача про дату засідання
комісії, на якому буде розглянуте
питання про накладення штрафних
санкцій.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що
відповідачем правомірно, на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законом, за результатами
розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу відповідно
до Порядку накладення штрафів за
порушення законодавства про рекламу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 693 від 26.05.2004,
прийнято рішення про накладення
штрафних санкцій за порушення вимог ч.6
ст.27 Закону №270/96-ВР.

Наведені позивачем доводи не
спростовують висновків про порушення
ним законодавства про рекламу,
зокрема, ч.6 ст.27 Закону №270/96-ВР,
внаслідок чого колегія суддів вважає
правомірним прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення про накладення
штрафу за порушення законодавства про
рекламу №222-р від 21.08.2012 та застосування
штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Суд першої інстанції під час розгляду
справи дослідив обставини, які мають
значення для справи, ухвалив законне
рішення про відмову в задоволенні
позову. Передбачені ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення відсутні, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛЛО»
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2012 року у справі № 2а/0470/11256/12
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко