Справа № 813/5615/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/5615/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - Лилик К.О.
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Буської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
МІндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3) звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Буської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
МІндоходів у Львівській області (далі -
Буська ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській
області) про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення
рішення від 18.06.2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що на підставі акта
про результати позапланової невиїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства Буською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Львівській області
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким ФОП
ОСОБА_3 визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в
розмірі 39622,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
розмірі 9905,50 грн.

На думку позивача, вказане
податкове повідомлення-рішення є
протиправним і підлягає скасуванню,
оскільки прийняте відповідачем на
підставі висновків, які ґрунтуються не
на первинних облікових звітних
документах, а виключно на припущеннях.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила суд позов задовольнити з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача проти
позову заперечила, вважає оскаржуване
податкове повідомлення-рішення таким,
що винесене з урахуванням вимог
чинного законодавства. Посилається на
відсутність товарно-транспортних
накладних, як умову реальності
господарських операцій, просить в
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування заперечення
позовних вимог покликається на те, що в
ході проведеної перевірки документів
встановлено відсутність поставки
послуг та укладення угод з метою
настання реальних наслідків.
Господарські операції не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових, виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які
економічно необхідні для здійснення
господарських операцій.

Суд, заслухавши думку сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Буською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Львівській області проведено
позапланову невиїзну перевірку з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість СПД-фізичною особою ОСОБА_3
щодо взаєморозрахунків з ТОВ «ДЕНЕКС»
код за за період з 01.01.2014
року по 31.01.2014 року.

За результатами даної перевірки
складено акт №127/17-НОМЕР_1 від 30.05.2014
року (надалі -акт перевірки), яким
встановлено порушення вимог п.198.1, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, завищена
сума податкового кредиту в січні 2014
року на 39 622,40 грн., в результаті чого
занижено податок на додану вартість,
яка підлягає нарахуванню та сплаті до
бюджету за січень 2014 року в сумі 39 622,40
грн.

На підставі висновків акта
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 18.06.2014
року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 49 527,50
грн., в тому числі за основним платежем
в розмірі 39 622,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
розмірі 9905,50 грн.

Згідно з приписами акта
перевірки, контрагентом, що впливає на
суму розрахунку податкового
зобов'язання та податкового кредиту
ФОП ОСОБА_3 за перевіряємий період, є TзOB
«ДЕНЕКС».

Судом встановлено, що 01.04.2013 року
між ФОП ОСОБА_3 (Покупець) та TзOB
«ДЕНЕКС» (Постачальник) укладено
договір поставки №104213 відповідно до
умов якого Постачальник надає, а
Покупець купує на умовах, викладених в
даному договорі товар в асортименті
(направляючі, кутники, замки, болти,
шайби, гайки та інші кріпильні вироби).

На підтвердження факту
виконання умов договору та поставки
товару позивачем до матеріалів справи
долучено видаткові накладні №ДК-0103/08
від 03.01.2014 року на суму 59 592,96 грн.,
№ДК-0108/08 від 08.01.2014 року на суму 54 919,68
грн., №ДК-0110/14 від 10.01.2014 року на суму 54
326,70 грн., №ДК-0114/07 від 14.01.2014 року на суму
43 204,56 грн., №ДК-0120/16 від 20.01.2014 року на
суму 25 690,71 грн.

Долучені до матеріалів справи
податкові накладні №216 від 03.01.2014 року
на суму 59 592,96 грн., №716 від 08.01.2014 року на
суму 54 919,68 грн., №926 від 10.01.2014 року на
суму 54 326,70 грн., №1312 від 14.01.2014 року на
суму 43 204,56 грн., №1932 від 20.01.2014 року на
суму 25 690,71 грн. вказують на
відображення господарських операцій з
ТзОВ «ДЕНЕКС» в бухгалтерському,
податковому обліку позивача.

Крім того, фактичне виконання
умов договору також підтверджується
рахунками-фактурами, виписаними ТзОВ
«ДЕНЕКС»: №ДК-0108/12 від 08.01.2014 року,
№ДК-0110/08 від 10.01.2014 року, №ДК-0114/07 від
14.01.2014 року, №ДК-0120/12 від 20.01.2014 року.

Отримані товари від ТзОВ «ДЕНЕКС» були
оплачені позивачем у безготівковому
порядку згідно платіжних доручень від
05.02.2014 року на суму 59 592,96 грн., від 12.02.2014
року на суму 54 919,68 грн., від 18.02.2014 року
на суму 54 326,70 грн., від 26.02.2014 року на
суму 43 204,56 грн., від 07.03.2014 року на суму 25
690,71 грн.

Оцінюючи встановлені обставини та
доводи сторін суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
виходячи з наступного.

Спірні правовідносини
регулюються Конституцією України,
Податковим кодексом України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і
доповненнями), ЦК України, ГК України,
КАС України.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, добросовісно.

Згідно п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК)
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.

Згідно п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 57.3. ст. 57 ПК України
передбачено, що у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Згідно п. 123.1. ст. 123 ПК України у
разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків
штрафу.

Згідно п. 185.1. ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Згідно п. 188.1. ст. 188 ПК України
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.4. ст. 198 ПК України
якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової
служби за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку,який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Для підтвердження факту
правомірності віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту позивачем були
надані та дослідженні в судовому
засіданні податкові накладні: №216 від
03.01.2014 року на суму 59 592,96 грн. в т.ч. ПДВ
9932,16 грн., №716 від 08.01.2014 року на суму 54
919,68 грн. в т.ч. ПДВ 9153,28 грн., №926 від
10.01.2014 року на суму 54 326,70 грн. в т.ч. ПДВ
9054,45 грн., №1312 від 14.01.2014 року на суму 43
204,56 грн. в т.ч. ПДВ 7200,76 грн., №1932 від
20.01.2014 року на суму 25 690,71 грн. в т.ч. ПДВ
4281,78 грн.

Орган державної податкової
служби в акті перевірки твердження про
порушення норм податкового
законодавства позивачем обґрунтовує
тим, що господарські операції, які
проводились позивачем з ТзОВ «ДЕНЕКС»
є безтоварними, оскільки відсутні
товарно - транспортні накладні форми №
1-ТН, які - б підтверджували факт
поставки товаро-матеріальних
цінностей. Суд вважає, що такі висновки
є необґрунтованими та такими, які
суперечать вимогам чинного
законодавства України, виходячи з
наступного.

У відповідності до вимог Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту від 14
жовтня 1997 року за № 363 з наступними
змінами і доповненнями - ці Правила
визначають права, обов'язки і
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно
- транспортна накладна - єдиний для всіх
учасників транспортного процесу
юридичний документ, що призначений для
списання товарно - матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи. Відповідно до
пункту 11.1 цих Правил товарно -
транспортні накладні та дорожні листи
вантажного автомобіля є основними
документами на перевезення вантажів. З
наведеного вбачається, що наявність
товаро - транспортної накладної є
обов'язковим документом, який повинен
складатися під час перевезень.
Водночас, право платника податку на
включення сплачених коштів до складу
податкового кредиту виникає не з факту
перевезення товару, а у зв'язку із
оплатою його вартості постачальнику.
Товаро - транспортні накладні, як і
перевезення товару в цілому, не
перебувають у безпосередньому зв'язку
з фактом оплати товару. Відтак,
відсутність товаро - транспортних
накладних в жодному разі не позбавляє
платника податків на включення
сплачених постачальникам сум до складу
податкового кредиту, а лише може бути
доказом відсутності господарських
операцій, як таких.

Крім цього, оформлення товарно -
транспортної накладної є обов'язковим
для учасників транспортного процесу
(власників автомобільного транспорту -
перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - замовників).

У свою чергу, відповідно до договору
поставки, позивач не являється
учасником транспортного процесу по
доставці товару, придбаного за умовами
цього договору.

У подальшому придбані у ТзОВ «ДЕНЕКС»
товарно-матеріальні цінності були
використані позивачем у власній
господарській діяльності з метою
подальшого використання в
оподаткованих операціях по поставці
(продажу) третім особам. Так, придбаний
у ТзОВ «ДЕНЕКС» товар був в подальшому
реалізований позивачем іншим
суб'єктам господарювання за цінами,
вищими за придбання (з націнкою 8%), а
саме товар був реалізований ТзОВ
«Індустрія деревообробки», ДП
«Ламелла», ТзОВ «Ксена», ТзОВ ТВК
«Радо», СП у формі ТзОВ «Модерн-Експо»,
ТзОВ «Олімп 2001», ТзОВ «Броварське»,
деревообробне підприємство «Явір», ФОП
ОСОБА_4, ПП «Фортуна», ПрАТ
«Рускополянський меблевий комбінат»,
Державне підприємство «Національна
енергетична компанія «Укренерго», ПП
«ІРЕЛЛЄ», ОСОБА_5, ПАТ «РОСС». Позивачем
долучено до матеріалів справи
видаткові та податкові накладні по
подальшому продажу товару, банківські
виписки, рахунки-фактури та договори.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що позивач використав придбаний
товар у господарській діяльності, а
саме для наступного продажу за цінами,
вищими ніж придбання, що свідчить про
те, що позивач отримав економічний ефет
від операцій з товаром, придбаних у
ТзОВ «ДЕНЕКС».

В матеріалах справи міститься договір
піднайму нежитлового приміщення
№01/2914-п від 02.01.2014 року, згідно умов
якого ФОП ОСОБА_6 передано в строкове
платне користування позивачеві
нежитлове приміщення загальною площею
54,2 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1. Позивач
зазначає, що придбаний товар приймав у
ТзОВ «ДЕНЕКС» та розміщував в
орендованих складських приміщеннях та
придбаний товар зберігався на цьому
складі, звідки в подальшому
здійснювалась його реалізація за
цінами, вищими від придбаних.

Спростовуючи доводи позивача,
відповідач покликається на
встановлені в ході перевірки
обставини, зокрема на те, що актом
перевірки від 31.03.2014 року №461/04-62-22-3/38360784
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТзОВ «ДЕНЕКС» щодо документального
підтвердження господарських відносин
платників податків за січень 2014 року»
складеного ДПІ в Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська вставлено, що ТзОВ
«ДЕНЕКС» не задекларувало податкового
зобов'язання з ПДВ по
фінансово-господарським відносинам з
ФОП ОСОБА_3, то у останнього відсутнє
право на податкових кредит з податку на
додану вартість по операціях з
отримання робіт від контрагента ТзОВ
«ДЕНЕКС».

Проте, дані доводи відповідача не
можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки чинне законодавство України
не ставить у залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства та
належного ведення господарської
діяльності іншим суб'єктом
господарювання, вартість яких включена
до витрати платника податків, а сума
ПДВ - до податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС»АД проти
Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський
суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ вдруге, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і
доповненнями) витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. Не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Ст. 9. Закону України, від 16.07.1999, №
996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
встановлює вимоги до Первинних
облікових документи та регістрів
бухгалтерського обліку.

Зокрема,підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. В контексті
цього Закону первинними документами є:

-контракти (договори), пов'язані з
реалізацією, поставкою,
купівлею-продажем товарів тощо, та
додатки до них

-додаткові угоди, що укладались до
контрактів (договорів), зміни та
доповнення, дотримання форми

-документи, які підтверджують
виконання договору або наявність яких
є обов'язковою згідно зі змістом
контракту (договору) (наприклад, звіт
виконавця, акт прийому-передачі товару,
акт виконаних робіт, рахунки-фактури
тощо), а також податкові накладні,
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей), інші
дані, що свідчать про реальність
здійснюваних операцій

-документи, що підтверджують
транспортування (перевезення) товарів:
договори перевезення, транспортного
експедирування та документи про їх
виконання (товарно-транспортні
накладні тощо), договори зберігання
товару, довіреності

фінансово-господарські документи, що
підтверджують сплату коштів (платіжні
доручення, виписки банківських
установ, прибуткові та видаткові
касові ордери, чеки РРО тощо).

- реєстри отриманих та виданих
податкових накладних тощо:

Виходячи із наведених
законодавчих норм суд вважає, що лише
первинні документи можна вважати
єдиним допустимим засобом доказування
правомірності віднесення витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування до валових витрат.

Усі надані позивачем первинні
документи оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», доказів
протилежного відповідачем не
представлено та судом не встановлено.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що в повній мірі зроблено
позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної
норми, саме на податкові органи
покладається обов'язок надати достатні
докази на обґрунтування висновків про
порушення платником податків норм
податкового законодавства, на підставі
яких такому платникові визначено
відповідні грошові зобов'язання.

Проте, податковим органом,
конкретних доказів, на підставі яких
можна дійти до висновку про порушення
платником податків норм податкового
законодавства суду надано не було.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України та
ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, сукупність
вищенаведених, підтверджених
документально та встановлених
обставин дає суду підстави визнати
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України, судові витрати у формі
судового збору належить стягнути на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86,
128, 160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Буської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління МІндоходів у Львівській
області від 18.06.2014 року №.

Стягнути з Державного бюджетиу
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 182,70 грн.
сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Р.М. Брильовський

Повний текст постанови виготовлений
03.11.2014 року.