Справа № 226/793/12
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 226/793/12
Головуючий у 1-й інстанції: Рибчинський
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Мельник-Томенко Ж. М.

судді: Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
16 березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про визнання дій відповідача
протиправними та зобов'язання вчинити
дії щодо перерахунку та виплати пенсії.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 16 березня
2012 року позов задоволено частково, а
саме: визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області щодо відмови в перерахунку
пенсії ОСОБА_2, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області здійснити перерахунок
призначеної ОСОБА_2 основної пенсії по
втраті годувальника - чоловіка,
потерпілого від наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії та інваліда І групи в
розмірі 50% від 10 мінімальних пенсій за
віком, відповідно до ст. 54 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та
виплачувати її щомісяця, з урахуванням
раніше виплачених грошових сум,
стягнувши заборгованість за минулий
час, починаючи з 02 грудня 2010 року по 22
липня 2011 року, а також зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок
призначеної ОСОБА_2 додаткової пенсії
по втраті годувальника - чоловіка,
потерпілого від наслідків аварії на
ЧАЕС 1 категорії та інваліда І групи в
розмірі 50% від 100% мінімальної пенсій за
віком, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
виплачувати її щомісяця, з урахуванням
раніше виплачених грошових сум,
стягнувши заборгованість за минулий
час, починаючи з 02 грудня 2010 року по 22
липня 2011 року. Починаючи з 23.07.2011 року
зобов'язано виплату пенсії проводити
на підставі Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»та
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік», з врахуванням
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 745 «Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», прийняту
06.07.2011 року. В решті позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позовних вимог
посилаючись при цьому на не повне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для
справи.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров"я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач є вдовою
потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 1
категорії , інваліда I групи в зв'язку із
захворюванням викликаним впливом
аварії на ЧАЕС. ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Встановлення
інвалідності пов"язаної з наслідками
аварії на ЧАЕС підтверджується
довідкою МСЕК серія 2-18 АВ №054899 та
експертними висновками № 9743 від 08.07.2004
року та № 10571 від 01.11.2005року.

Ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено, що обчислення і
призначення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсій у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи із
заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Положеннями ст. 14 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" померлого
чоловіка позивача віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст. 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50 % пенсії
за віком померлого годувальника.

Ст. 54 Закону України № 796-ХП від 28.02.1991
року визначено, що при нарахуванні
розміру пенсії за основу береться
мінімальна пенсія за віком.

Приписи зазначеної норми співпадають з
приписами пункту 4 Порядку обчислення
пенсій по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсій у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30.05.1997 року № 523 (з
наступними змінами та доповненнями).

Ст. 52 Закону України № 796-ХП від 28.02.1991
року встановлена щомісячна
компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи, яка визначається в розмірі
50% мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України, тобто поряд з
основним розміром пенсії за втрату
годувальника, встановленим ст. 54
Закону, додатково виплачується вказана
компенсація, право на отримання якої
має позивач.

При цьому ст. 53 Закону визначено, що
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, та щомісячна компенсація
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
виплачуються повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов"язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанцій дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не наведена вище
постанова Кабінету Міністрів України,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Також суд правильно не взяв до уваги
посилання відповідача на ч. 5 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв"язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок не порушуючи
положень цього Закону.

Відповідно до ст.ст.50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
вбачається, що під час визначення
розміру пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров"ю, за основу їх нарахування
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов"язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, правильним є
висновок суду попередньої інстанції
щодо неприйняття до уваги положень ч. 3
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров`ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлене ст.ст.50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Крім того, органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов`язань, які встановлені ст. 46
Конституції України та статтями 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», щодо визначення розміру
та виплати пенсій.

Згідно з ч. 3 ст. 67 вказаного Закону, яка
набрала чинності 31.10.2006 року, у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров`ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір
щомісячної компенсації сім`ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначатись, виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду,
щодо наявності у відповідача обов`язку
нараховувати та сплачувати позивачу
пенсію в зв`язку з втратою годувальника
та щомісячної компенсації в разі
втрати годувальника відповідно до
ст.ст. 52, 54, Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року,
Прикінцеві положення Закону доповнено
пунктом 4, відповідно до якого
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від
14.06.2011 року "Про внесення змін до ЗУ "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року
прийнято постанову за №745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", якою встановлено
розміри пенсій для осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Вказана Постанова КМУ
набрала чинності 23 липня 2011 року.

Проте, судова колегія звертає увагу на
те, що суд першої інстанції помилково
зобов'язав відповідача подальшу
виплату пенсії проводити на підставі
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" та Закону України
"Про державний бюджет України на 2012
рік", з врахуванням постанови Кабінету
Міністрів України № 745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", прийняту 06.07.2011
року, оскільки це суперечить вимогам
чинного законодавства.

Судове рішення повинно бути наслідком
чинного правового регулювання та не
може обмежувати волю законодавчого
органу в майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин, тому
абзац 5 резолютивної частини
оскаржуваного рішення необхідно
виключити.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, змінити постанову
суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду з
підстави правильного по суті вирішення
справи чи питання, але з помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області задовольнити частково.

Постанову Тульчинського районного
суду Вінницької області від 16 березня
2012 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області про перерахунок пенсії, -
змінити.

Абзац 5 резолютивної частини постанови
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 16 березня 2012
року виключити.

В решті постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
16 березня 2012 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Сторчак В. Ю.