Справа № 804/7448/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2014 рокусправа № 804/7448/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1. дов від
02.06.2014

відповідача: - Кліменко Є.С.
дов від 27.05.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
червня 2014 року

у справі № 804/7448/14

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про визнання недійсною податкової
консультації ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
просив визнати недійсною
індивідуальну податкову консультацію
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області викладену у
листі № Б-84/з/04-36-17016 від 23.05.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
зв'язку із виникненням потреби
правильного визначення об'єкту та бази
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб для відображення доходу
у річний податковій декларації за 2013
рік, ОСОБА_3 звернувся із запитом до
податкової за отриманням
індивідуальної податкової
консультації, у відповідь на який була
отримана оскаржувана податкова
консультація, яка, на думку позивача,
сама по собі фактично не є податковою
консультацією і не має для нього
індивідуального характеру, тобто є
такою, що не відповідає ознакам,
зазначеним у Податковому кодексі
України. Також позивач зазначив, що
дана консультація не може бути
практично використана, оскільки не
містить роз'яснень щодо конкретної
ситуації та суперечить податковим
нормам та змісту податку з доходів
фізичних осіб.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
червня 2014 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано відсутністю
підстав для визнання такої податкової
консультації недійсною, оскільки
статтею 53 ПК України не передбачено
визнання судом податкової
консультації недійсною, яка на думку
платника податків, не містить
конкретної відповіді на поставлене
питання. Дана норма передбачає
визнання судом податкової
консультації недійсною лише в тому
випадку, якщо податкова консультація
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору, що судом
встановлено не було.

Не погодившись з постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Позивач зазначає, що судом не враховано
того, що сплата податку в сумі
приблизно 80 тис. грн. та інші негативні
наслідки, одночасно зі сплатою
податків з поточних доходів родини
позивача, є в найближчі роки для нього
не підйомною, а зі змісту спірного
листа відповідача № Б-84/з/04-36-17016 від
23.05.2014 на заяву ОСОБА_3 про надання
податкової консультації вбачається, що
замість податкової консультації в
цьому листі наведено зміст окремих
норм статей Податкового кодексу
України, що регулюють, відповідно,
окремі загальні аспекти декларування
доходів фізичними особами у разі
прощення боргу, без конкретних
рекомендацій щодо застосування
позивачем, як платником податку, цих
норм в контексті тих питань, які
порушені у зверненні та виходячи з тих
обставин, які виникли для позивача
особисто. Крім того, позивач зазначає,
що судом першої інстанції не
досліджено обставин щодо правильності
нарахування Банком відсотків,
неустойки за кредитним договором,
строків такого нарахування, що впливає,
в свою чергу, на розмір податку з доходу
позивача. Суд першої інстанції мав
надати правову оцінку листу
відповідача № Б-84/з/04-36-17016 від 23.05.2014 як
податковій консультації з огляду на те,
чи відповідає вона ознакам податкової
консультації, якщо так, то чи
підлягають застосуванню положення
п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до боргу,
щодо якого строк давності сплив, та чи
узгоджується податкова консультація з
нормами права, наведеними у позові, що
боргом за кредитним договором є пеня, а
не сума неповернутого кредиту та
відсотків (процентів) нарахованих на
суму неповернутого кредиту. Позивач
наполягає на тому, що в даному випадку
лист відповідача № Б-84/з/04-36-17016 від
23.05.2014 не відповідає ознакам податкової
консультації, наведеним в пп.14.1.172 п.14.1.
ст.14, ст.52 ПК України (індивідуальність,
можливість практичного застосування,
допомога платнику податків), і
суперечить і нормам і змісту податку з
доходів фізичних осіб, а саме
положенням пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК
України, який визначає базу
оподаткування податком та обов'язок
самостійного декларування та сплати
цього податку виключно щодо сум доходу,
по яких строк позовної давності не
сплив.

ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області проти задоволення апеляційної
скарги заперечує, вважає оскаржену
постанову суду першої інстанції цілком
обґрунтованою та правомірною,
зазначаючи, що стаття 53 ПК України
передбачає визнання судом податкової
консультації недійсною лише у тому
випадку, якщо податкова консультація
суперечить нормам або змісту
відповідного податку, збору. Крім того,
податкові консультації за своїм
змістом не створюють і не припиняють
права чи обов'язки особи, а є лише
допомогою контролюючого органу
конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону. Жодних
управлінських висновків оскаржувана
податкова консультація не містить,
вчинити будь-які обов'язкові дії
позивачу вона не приписує, та
відповідно не порушує права, свободи та
інтереси осіб у сфері
публічно-правових відносин.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 (Позичальник) уклав з ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» (Кредитор)
кредитний договір № 014/129852/3167/73 від
11.05.2007 (а. с.18).

17.09.2013 між позивачем та Банком
укладений договір № 014/129852/3167/73 від
11.05.2007 про припинення зобов'язань за
кредитним договором з метою зменшення
фінансового навантаження на позивача,
у зв'язку із достроковим погашенням
позивачем частини кредитної
заборгованості (а. с.12).

Відповідно до умов даного договору
визнано і підтверджено розмір
непогашеної заборгованості за
кредитним договором станом на 17.09.2013 -
73181,25 дол. США (еквівалент 584937,73 грн.), у т.
ч. основна сума боргу кредиту - 2425,66 дол.
США (еквівалент 19388,30 грн.), проценти
нараховані за користування кредитом -
3570,32 дол. США (еквівалент 28537,57 грн.),
розрахована пеня за порушення строків
повернення заборгованості з кредитним
договором - 537011,86 грн.; з дати укладання
цього договору боргові зобов'язання за
кредитним договором припиняються, а
кредитний договір вважається
розірваним.

Листом від 11.09.2013 № 144-14-6-00/3656 позивача
повідомлено про порядок врегулювання
заборгованості по кредитному договору
№ 014/129852/3167/73 від 11.05.2007 (а. с.18):

1. Внесення на погашення загальної
заборгованості за кредитним договором
№014/129852/3167/73 від 11.05.2007 р. коштів у сумі
не менше ніж 8 252 дол. США;

2. Підписання договору про припинення
зобов'язань за кредитним договором
№014/129852/3167/73 від 11.05.2007 р., відповідно
буде здійснено прошення залишку
заборгованості за кредитним договором
№ 014/129852/3167/73 від 11.05.2007 р.;

3. Сторнування нарахованої пені в
повному обсязі.

Також з договору від 17.09.2013 про
припинення зобов'язань за кредитним
договором вбачається повідомлення
позивача про те, що:

- сума анульованих боргових зобов'язань
буде включена кредитором до
податкового розрахунку суми доходу,
нарахованого на користь позивача, за
підсумками звітного періоду, в якому
боргові зобов'язання було анульовано,
відповідно до п.п.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК
України.

- на ОСОБА_3 покладається обов'язок
сплати податку на доходи фізичних осіб
з суми анульованих боргових
зобов'язань та відображення суми
отриманого доходу у вигляді
анульованих боргових зобов'язань у
річній податковій декларації. Сплата
податків, пов'язаних із виконанням
цього договору, здійснюється
відповідно до податкового
законодавства і не впливає на
цивільно-правові відносини сторін за
цим договором.

Як зазначає позивач, у 2014 році він був
запрошений до податкової інспекції за
місцем реєстрації для вирішення
питання щодо декларування доходів за
2013 рік, де дізнався, що нібито повинен
самостійної сплатити податок з доходів
фізичних осіб з суми 584 937,73 грн., яку
нібито отримав у вигляді додаткового
блага.

У зв'язку з вказаними обставинами
ОСОБА_3 звернувся з заявою від 25.04.2014 до
ГУ Міндоходів у Дніпропетровській
області за податковою консультацією,
оскільки вважав, що відповідач, як
податковий орган вищого рівня, також
має вищого рівня фахівців, які можуть
надати зрозумілу податкову
консультацію, що усуне припущення
позивача про необґрунтованість вимог
районної ДПІ та надасть можливість
практичного застосування цієї
консультації для виконання свого
конституційного обов'язку сплачувати
податки відповідно до закону (а.с.12-15).

Також позивачем надано відповідачу
лист щодо надання документів за
запитом про надання податкової
консультації, яким надано копію
розрахунку заборгованості та
платіжного календаря за кредитним
договором № 014/129852/3167/73 від 11.05.2007, який
отриманий відповідачем 30.04.2014 (а. с.16).

Так, у вказаній заяві позивача від
25.04.2014 поставлені відповідачу питання:

- чи зобов'язаний був Банк, як
податковий агент, нарахувати, утримати
та перерахувати до бюджету податок із
суми анульовано (списаного) боргу
заставками, визначеними у п.167.1 ст.167 ПК
України та згідно п.п.«б» п.176.2 ст.176 ПК
України відобразити суму такого
доходу у податковому розрахунку за ф.1
ДФ у звітному періоді, в якому такий
борг було анульовано (списано)?;

- чи має право оподатковуватися за
правилами пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК

України як борг сума неустойки (штраф,
пеня), щодо якого Банк вважає, що

простив мені (анулював) мій борг?;

- чи є додатковим благом нарахована на
суму боргу та не стягнута банком сума

неустойки за невиконання грошового
зобов'язання по погашенню кредиту?;

- чи до загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку має бути включена тільки сума
процентів, які були нараховані ОСОБА_3
Банком та не сплачені через прощення
цього боргу за умови, що сума кредиту
повністю повернута?

23.05.2014 Головним управлінням Міндоходів
у Дніпропетровській області надана
податкова консультація, оформлена
листом № Б-84/з/04-36-17016 (а. с.11).

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову.

За визначенням, наведеним у п.п.14.1.172
п.14.1 ст.14 ПК України, податкова
консультація - допомога контролюючого
органу конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування, нарахування та сплати
податків чи зборів, контроль за
справлянням яких покладено на такий
контролюючий орган;

У відповідності до приписів статті 52 ПК
України:

- за зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом (п.52.1 вказаної статті);

- податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію (п.52.2 вказаної статті);

- за вибором платника податків
консультація надається в усній,
письмовій або електронній формі (п.52.3.
вказаної статті);

- консультації надаються контролюючими
органами (п.52.4. вказаної статті).

Стаття 53 ПК України визначає наслідки
застосування податкових консультацій.

Так, у п.53.1 ст.53 ПК України визначено, що
не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована.

Згідно п.52.2 ст.53 ПК України податкова
консультація має індивідуальний
характер і може використовуватися
виключно платником податків, якому
надано таку консультацію.

При цьому, п.53.3 ст.53 ПК України платник
податків може оскаржити до суду як
правовий акт індивідуальної дії
податкову консультацію контролюючого
органу, викладену в письмовій або
електронній формі, яка, на думку такого
платника податків, суперечить нормам
або змісту відповідного податку чи
збору.

Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Отже, за наведених вище норм вбачається
обґрунтованість доводів позивача, що
податкова консультація повинна
відповідати таким ознакам, як
індивідуальність, можливість
практичного застосування, допомога
платнику податків.

Зі змісту податкової консультації
відповідача, викладеної у листі від
23.05.2011, вбачається обґрунтованість
доводів позивача, що дана консультація
не відповідає визначенню, наведеному у
пп.14.1.172 п.14.1 ст.14, п.52.2 ст.52 ПК України,
оскільки складається лише з цитування
положень Податкового кодексу України
без надання відповіді на поставлені
позивачем питання.

Проте, за приписами п.53.3 ст.53 ПК України
оскарження індивідуальної податкової
консультації можливе лише з підстав її
невідповідності нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

Тобто лише при встановленні судом, що
податкова консультація, надана
контролюючим органом суперечить
нормам або змісту певного податку чи
збору, суд має визнати таку податкову
консультацію недійсною.

Отже доводи позивача, що податкова
консультація відповідача не є такою у
розумінні ст.52 ПК України з огляду на
неможливість її практичного
застосування через відсутність в ній
ознак індивідуального характеру, не є
підставою для визнання податкової
консультації недійсною за приписами
п.53.3 ст.53 ПК України.

При цьому, колегія суддів бере до уваги,
що зміст податкової консультації
відповідача, викладений у листі від
23.05.2011, не місить будь-яких
невідповідностей нормам або змісту
відповідного податку з доходів
фізичних осіб.

Разом з тим, позивач наполягає на тому,
що вказана податкова консультація
відповідача суперечить і нормам, і
змісту податку з доходів фізичних осіб,
а саме: положенням п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК
України, який визначає базу
оподаткування податком та обов'язок
самостійного декларування та сплати
цього податку виключно щодо сум доходу,
по яких строк позовної давності не
сплив.

Проте, позивачем не наведено, у чому
саме у даному випадку полягає
невідповідність спірної податкової
консультації нормам і змісту податку з
доходів фізичних осіб, оскільки, як
обґрунтовано зазначив сам позивач,
податкова консультація відповідача
складається з наведення норм
Податкового кодексу України.

Що стосується доводів позивача про
відсутність дослідження судом першої
інстанції обставин правильності
розрахунків за кредитним договором від
11.05.2007, то незгода позивача з порядком
нарахуванням Банком заборгованості за
кредитним договором (розміру, періоду
нарахування, строку позовної давності
за зобов'язаннями) стосується
договірних відносин, регулювання яких
відбувається за положеннями
Цивільного кодексу України.

Тобто неправильність визначення
Банком сум за кредитним договором, у т.
ч. неустойки, що, як вірно зазначає
позивач, у підсумку може вплинути на
дохід, який оподатковується, містить в
собі ознаки цивільного спору і лежить
поза межами даного спору.

Передбачені статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення відсутні, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
червня 2014 року у справі № 804/7448/14
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко