Справа № 2-а-3099/08
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 р.

Справа № 876/6112/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року у адміністративній справі
№2-а-3099/08 за позовом ОСОБА_1 до
Начальника управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Закарпатській області
про визнання недійсним та скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до начальника управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Закарпатській області
про визнання протиправними та
скасування рішення начальника
управління Пенсійного фонду України
від 3 листопада 2008 року за №№1652 та 1653
про застосування фінансових санкцій.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій посилається
на те, що постанова суду першої
інстанції є незаконною та
необґрунтованою, прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема
посилається на неправильне
застосування норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову про задоволення позову.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча належним чином були
повідомлені про дату судового
засідання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Позивач ОСОБА_1 являється адвокатом та
станом на час виникнення спірних
правовідносин був зареєстрований в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
про скасування вимоги від 12 квітня 2006
року за №Ф73 про сплату боргу у розмірі
9429,00 грн. та постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 22 серпня 2007
року (справа № 2а-381/07) позов задоволено.
Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 червня 2008
року (справа № 22а-1764/08 6) постанову
Ужгородського міськрайонного суду від
22 серпня 2008 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовлено.

Після отримання рішення суду
(постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 червня 2008
року) позивачем сума недоїмки ним
сплачена в повному обсязі.

3 листопада 2008 року начальником УПФУ в
м. Ужгороді прийняті наступні рішення
про застосування фінансових санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперахування) або несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків: за
№1652, застосовано штраф у розмірі 0,64
грн. та нарахована пеня у розмірі 0,02
грн.; за №1653 застосовано штраф у
розмірі 4714,66 грн. та нарахована пеня у
розмірі 7986,63 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
відповідачем правомірно застосовані
фінансові санкції та нарахована пеня
за несвоєчасну сплату страхових
внесків за оскарженими рішеннями
начальника УПФУ у м. Ужгороді.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними, такими, що
відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися судом, якщо
проти цього не заперечують сторони та в
суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Обставини щодо правомірності та
правильності визначення управлінням
Пенсійного фонду України суми боргу по
сплаті позивачем страхових внесків за
вимогою від 12 квітня 2006 року за №Ф73,
сплата таких після набрання рішенням
суду законної сили, правильність
визначення суми застосованих
фінансових санкцій та нарахованої пені
(саме сум, а не правомірність їх
донарахування, яке оскаржується
позивачем) доказуванню не підлягають,
згідно положень ст. 72 КАС України.

Згідно п. 4 ст. 11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають особи, які забезпечують
себе роботою самостійно - займаються
адвокатською, нотаріальною, творчою та
іншою діяльністю, пов'язаною з
отриманням доходу безпосередньо від
цієї діяльності.

Відповідно до п. 5 ст. 14 цього ж Закону,
особи, зазначені у п. 4 ст. 11 цього Закону
- є страхувальниками, та є платниками
страхових внесків (згідно ч. 1 ст. 15
Закону ).

Сплата страхових внесків здійснюється
у строки, визначені ч. 6 ст. 20 Закону,
тобто, щокварталу протягом 20
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
кварталу. Згідно ч. 9 цієї статті - днем
сплати страхових внесків є день їх
списання банківською установою коштів
з рахунку (для безготівкових платежів)
чи внесення коштів до банку чи
відділення зв'язку (для готівки).

Пунктом 6 ч. 2 ст. 17 Закону встановлено,
що страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Частиною 2 ст. 106 встановлено, що суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно ч. 12 ст. 106 Закону, нарахування
пені, передбаченої частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, починається з
першого календарного дня, що настає за
днем настання строку відповідного
платежу, до дня його фактичної сплати
страхувальником, або з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку перерахування
(зарахування) відповідних сум, до дня їх
фактичного перерахування (зарахування)
банками та організаціями, які
здійснюють виплату і доставку пенсій.

У разі оскарження страхувальниками,
банками та організаціями, які
здійснюють виплату і доставку пенсій,
вимоги про сплату недоїмки або рішення
про накладення штрафу нарахування пені
зупиняється з дня подання скарги до
органу Пенсійного фонду або позову до
суду (абзац другий ч. 12 ст. 106 закону).

Відповідно до абзацу третього ч. 13 ст. 106
цього ж Закону оскарження рішення
виконавчого органу ПФУ про нарахування
пені та накладення штрафів зупиняє
строки їх сплати до винесення вищим
органом ПФУ або судом рішення у справі.
Строки сплати фінансових санкцій також
призупиняються до винесення судом
рішення в разі оскарження
страхувальником вимоги про сплату
недоїмки, якщо накладення фінансових
санкцій пов'язано з її виникненням або
несвоєчасною сплатою.

Виходячи з вищенаведених правових норм
діючого станом на час виникнення
спірних правовідносин законодавства,
судом першої інстанції вірно
зазначено, що ні положеннями Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ні
жодним іншим нормативно - правовим
актом не передбачено припинення
застосування фінансових санкцій чи
нарахування пені за несвоєчасну сплату
страхових внесків в зв'язку з
оскарженням рішення пенсійного фонду
про їх нарахування та сплату, оскільки
положеннями діючого пенсійного
законодавства передбачалось виключно
зупинення з дня подання скарги до
органу Пенсійного фонду або позову до
суду (тобто, на час адміністративного
або судового оскарження рішення).

Крім того, відповідно до п. 8.1
«Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», суми страхових внесків,
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені пунктами 5.1, 5.2, 5.3 цієї
Інструкції, у тому числі обчислені
органами Пенсійного фонду, уважаються
простроченою заборгованістю із сплати
страхових внесків (далі - недоїмка) і
стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій, та
органи Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимоги про сплату
недоїмки (п.8.2 Інструкції).

Пунктом 8.3 Інструкції передбачено, що
вимога формується на підставі актів
документальних перевірок та облікових
даних з карток особових рахунків
страхувальників за формою згідно з
додатком 9 цієї Інструкції (для
страхувальника - юридичної особи).

Згідно пп. 5.3.3 п. 5.3 Інструкції, страхові
внески платниками, визначеними
підпунктом 2.1.5 пункту 2.1 цієї
Інструкції (особи, які забезпечують
себе роботою самостійно, - займаються
адвокатською, нотаріальною, творчою та
іншою діяльністю, пов'язаною з
отриманням доходу безпосередньо від
цієї діяльності), сплачуються до 1
квітня року, наступного за звітним, на
підставі даних річної податкової
декларації. Розмір місячного
страхового внеску повинен бути не
менше мінімального розміру страхового
внеску за кожний місяць, розрахованого
шляхом множення розміру мінімальної
заробітної плати за відповідний
місяць, у якому платник мав загальний
місячний оподатковуваний дохід, на
розмір страхового внеску, зазначений в
абзаці шостому пункту 4.7 цієї
Інструкції.

Підпунктом 9.3.2 п.9.3 Інструкції
встановлено, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірах: при
затримці їх сплати на строк до 30
календарних днів включно - 10 відсотків
своєчасно не сплачених сум, при
затримці до 90 днів - 20 відсотків та при
затримці більше 90 днів - 50 відсотків.

Тобто, приймається по одному рішенню на
всю суму сплаченої недоїмки в
залежності від її сплати, а саме з 1 по 30
день, з 31 по 90 день та з 91 дня - на всю
суму сплаченої в ці періоди недоїмки, в
незалежності від кількості таких
оплат.

Розрахунок фінансових санкцій та пені
здійснюється на підставі облікових
даних картки особового рахунку
страхувальника, що передбачено
підпунктом 9.3.2 Інструкції, яка
формується за даними звітів платника,
розрахованих самостійно, та інших
узгоджених зобов`язань.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
правомірність застосування
відповідачем до позивача фінансових
санкцій та нарахування пені за
несвоєчасну сплату страхових внесків
за оскарженими рішеннями начальника
УПФУ у м. Ужгороді, в тому числі,
нарахованих за період оскарження
рішення про нарахування страхових
внесків, оскільки таке нарахування
проведено у відповідності до вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 28 квітня 2014
року у адміністративній справі
№2-а-3099/08 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс