Справа № 2а-803/11/1070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/66909/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну Приватного підприємства
«Валенс» на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
14.03.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.10.2011 по справі №2а-803/11/1070 за
позовом Приватного підприємство
«Валенс» до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Київської області про визнання
недійсним рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2011,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.10.2011, у задоволенні позовних вимог
Приватного підприємство «Валенс» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області про визнання недійсним рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій - відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Приватне підприємство «Валенс» 13.10.2011
звернулось з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 18.10.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від
14.03.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04.10.2011, прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Приватного
підприємства «Валенс» посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, пунктів
1, 2, 9, 11, 12 та 13 статті 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», статей 1, 2 та 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», пункту 2.6
Положення «Про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні», затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за
№40/10320, статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
інспекцією у Києво-Святошинському
районі Київської області проведено
перевірку Приватного підприємство
«Валенс» з питань дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності ліцензій, про що
складено акт від 21.01.2011.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пунктів 1, 2, 9, 11, 12 та 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№637 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, а саме:
здійснення на момент проведення
перевірки роздрібної торгівлі за
готівковий розрахунок без проведення
розрахункових операцій через РРО; не
видання (роздрукування) відповідного
розрахункового документу, не
відповідність суми готівкових коштів
на місці проведення розрахунків сумі
зазначеній в денному звіті РРО на суму
706,50грн.; не оприбуткування грошових
коштів у повній сумі їх фактичного
надходження на суму 10999,12грн.;
здійснення продажу товарів, які не
обліковані в установленому законом
порядку за місцем їх реалізації на
загальну суму 38127,00грн.; незабезпечення
щоденного друкування фіскальних
звітних чеків і їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій;
незабезпечення використання режиму
попереднього програмування РРО.

За результатами перевірки Державною
податковою інспекцією у
Києво-Святошинському районі Київської
області прийнято рішення про
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій від 02.02.2011 №,
яким застосовано штрафні (фінансові)
санкції у сумі 54995,60грн. та від 02.02.2011
№, яким застосовано штрафні
(фінансові) санкції у сумі 77361,00грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що актом
перевірки встановлено порушення
позивачем вимог пунктів 1, 2, 9, 11, 12 та 13
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», пункту 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
звертає увагу на те, що висновки судів
попередніх інстанцій щодо
необґрунтованості позовних вимог не
можна вважати такими, що зроблені на
підставі повно та всебічно досліджених
фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 2.6 глави 2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні
оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Позивач в обґрунтування відсутності
порушення зазначених норм посилався на
те, що ним належним чином
оприбутковувалася сума у розмірі
10999,12грн., а саме у книзі обліку
розрахункових операцій від 23.07.2009
№/2 за період з 27.11.2010 по 01.12.2010
зроблені записи про надходження
готівки у сумі 10999,20грн. та підклеєні
фіскальні звітні чеки за №1649, №1650, №1651,
№1652, №1653.

Проте судами попередніх інстанцій
зазначені обставини не перевірені,
правової оцінки їм не надано.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо),
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» до суб'єктів підприємницької
діяльності, що не ведуть або ведуть з
порушенням встановленого порядку
облік товарів за місцем реалізації та
зберігання, застосовується фінансова
санкція у розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів за цінами
реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону
передбачено, що облік товарних запасів
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до статей 1, 4, частини п'ятої
статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підприємство
самостійно визначає облікову політику
підприємства, яка уособлює сукупність
принципів, методів і процедур, що
використовуються підприємством для
складання та подання фінансової
звітності. Одним з принципів
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності є принцип послідовності,
який передбачає постійне (із року в рік)
застосування підприємством обраної
облікової політики. Зміна облікової
політики можлива лише у випадках,
передбачених національними
положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку, і повинна бути
обґрунтована та розкрита у фінансовій
звітності.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій не з'ясовано обставин справи
щодо порядку ведення позивачем
бухгалтерського обліку та не надано
належної правової оцінки доводам
позивача щодо облікування ним товару,
що знаходиться на реалізації,
відповідно до вимог законодавства.

Окрім того, дійшовши висновків щодо
вчинення позивачем порушення пунктів 1,
2, 9, 13 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», суди не вжили належних заходів
для встановлення фактичних обставин
справи, зокрема щодо зазначених в актах
перевірки фактів, з якими податковий
орган пов'язує вчинення позивачем
правопорушення.

Обов'язок суду встановити дійсні
обставини справи при розгляді
адміністративного позову безвідносно
до позиції сторін випливає з
офіційного з'ясування обставин справи
як принципу адміністративного
судочинства, закріпленого нормами
статті 7, частин четвертої та п'ятої
статті 11 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При цьому, відповідно до вимог статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Разом з тим, судам не надано будь-якої
правової оцінки доказам, що надавалися
позивачем в обґрунтування
протиправності застосованих до нього
штрафних санкцій, як і не з'ясовано
відповідність відомостей, викладених в
акті перевірки від 21.01.2011, дійсним
обставинам справи.

Відповідно до частини другої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки встановлення нових обставин
вимагає дослідження доказів, що
знаходиться поза межами касаційного
розгляду справи, встановлених статтею
220 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа підлягає
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції із скасуванням
ухвалених судових рішень судів
попередніх інстанцій як таких, що не
відповідають статті 159 цього Кодексу.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене, повно і
всебічно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Валенс» задовольнити
частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2011 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2011 по
справі №2а-803/11/1070 скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв