Справа № 822/3187/14
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3187/14

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
А.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

30 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю секретаря судового
засідання: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

апелянта - Федючок В.М.

позивача - Мичка С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
25 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Поділля-Агросервіс" до Хмельницької
об'єднаної державної податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Поділля-Агросервіс"
звернулося до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області в якій просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від 26
березня 2014 року №/39 та від 28
березня 2014 року №.

Хмельницький окружний
адміністративний суд постановою від
25.09.2014 року вказаний позов задовольнив
повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, відповідачем
подано апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити позивачу в задоволенні
позову.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги
скаржник зауважив, що операції по
взаємовідносинах позивача із
контрагентами не мали реального
товарного характеру, наявність у
покупця податкових накладних,
видаткових накладних та сплати коштів
не є безумовним підтвердженням того, що
поставка товару мала місце. Окрім того,
на думку апелянта, між підприємствами
здійснювались взаєморозрахунки без
мети реального настання правових
наслідків, з метою зниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.

У судовому засіданні представник
апелянта вимоги скарги підтримав у
повному обсязі, окремо зауважуючи на
тому, що позивачем в порушення вимог ПК
України не проведено нарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 263059 грн. по
дизпаливу придбаному у ТОВ «Торговий
дім «Геокс», ТОВ «Мобільний термінал»
та ПМВКП «Лан», яке не використане в
господарській діяльності.

Представник позивача проти доводів
апелянта заперечив та посилаючись на
правомірність і обґрунтованість
висновків суду першої інстанції,
просив у задоволенні апеляційної
скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та думку
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 Кодексу
адміністративного судочинства
(далі-КАС) України, за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції, суд
апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 10 лютого 2014 року по 07 березня
2014 року посадовими особами
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області проведена документальна
планова перевірка ТОВ
"Поділля-Агросервіс", , з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатом якої складено акт від
17.03.2014 року №523/220/31412668.

У висновку акта перевірки зазначено, що
товариство з обмеженою
відповідальністю "Поділля-Агросервіс"
порушило абз.г п.198.5 ст.198 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
період, що підлягав перевірці на суму
263059 грн., в тому числі в розрізі звітних
податкових періодів: - за липень 2011 року
25520 грн.; - за серпень 2011 року 13065 грн.; - за
вересень 2011 року 56619 грн.; - за листопад
2011 року 98637 грн.; - за грудень 2011 року 18431
грн.; - за травень 2012 року 19620 грн.; - за
липень 2012 року 31167 грн., п.198.1, п.198.3 ст.198,
п.209.5 ст.209 ПК України за рахунок
застосування податкової пільги з
податку на додану вартість всупереч
умовам її надання, за період, що
підлягав перевірці в сумі 55793 грн. у
тому числі у розрізі звітних
податкових періодів: - за жовтень 2012
року 30686 грн.; - за грудень 2012 року 25107
грн., п.286.4 ст.286 Розділу XIII "Плата за
землю" ПК України за рахунок
несвоєчасного подання податкових
декларацій з плати за землю на 2011 рік,
п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164,
п.п.170.7.3 п.170.7 ст.170 ПК України в
результаті чого знижено податок на
доходи фізичних осіб на суму 9612 грн. 84
коп.

На підставі акту №523/220/31412668 від 17.03.2014
року Хмельницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області винесені податкові
повідомлення-рішення від 26 березня 2014
року №/39 та від 28 березня 2014 року
№, які слугують предметом
оскарження у даній справі.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови та задоволенні
позову виходив з того, що законодавець
не ставить у залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання. Несплата продавцем чи
його контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Так, обґрунтовуючи апеляційні вимоги
податковий орган зауважує про те, що в
порушення вимог абз. «г» п.198.5 ст.198
Податкового кодексу України, ТОВ
«Поділля-Агросервіс» не проведено
нарахування податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі
263059грн. по дизпаливу, придбаному у ТОВ
«Торговий дім «Геокс», ТОВ «обільний
термінал» та ПМВКП «Лан» вартістю 1 578
351,45грн. без ПДВ, яке не використане в
господарській діяльності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не бере до уваги зазначені доводи
скаржника з огляду на нижчевикладене.

Як зазначено в Акті перевірки, ТОВ
«Поділля-Агросервіс» укладені
договори на придбання нафтопродуктів з
ТОВ «Торговий дім «ГЕОКС» - Договір
поставки №220902 від 22 вересня 2011р.; ТОВ
«Мобільний Термінал» - Договір
поставки нафтопродуктів №120465 від 16
липня 2012р.; ПМВКП «Лан» Договір
купівлі-продажу товарів від 15 червня
2011р.

У відповідності з умовами вищевказаних
договорів були отримані нафтопродукти
(дизпаливо), що підтверджується
наданими під час перевірки, що не
заперечується податковими органами та
які містяться в матеріалах справи
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними та
податковими накладними.

Зберігання такого дизпалива
здійснювалося ТОВ
«Поділля-Агросервіс»:

отриманого від ТОВ «Торговий дім
«ГЕОКС»: в с.Моломолинці, що
підтверджується товарно-транспортною
накладною №ТН-0000353 від 23 вересня 2011р. та
актом №6 приймання-передачі
паливно-мастильних матеріалів від
Постачальника від 23 вересня 2011р.
Зберігання такого дизпалива
відбувалося безпосередньо ТОВ
«Поділля-Агросервіс» в металевих
ємкостях, які орендуються Товариством
у спілки співвласників майна
колишнього КСП «Бужок» на підставі
укладеного Договору оренди
сільськогосподарської техніки та
обладнання від 01 серпня 2007р. а також у
СТОВ «Агрофірма «Україна»
(місцезнаходження: Хмельницька обл.,
Дунаєвецький р-н., с.Маків) у
відповідності з умовами Договору
зберігання №1 від 01 липня 2011р.;

отриманого від ТОВ «Мобільний
Термінал»: зберігання здійснювалося
безпосередньо ТОВ
«Поділля-Агросервіс» Городоцька філія
в металевих ємкостях на території
складу паливно- мастильних матеріалів,
який орендується Товариством у спілки
співвласників майна колишнього КСП
«Зоря» с.Чориводи на підставі
укладеного Договору оренди від 04 січня
2011р.;

отриманого від ПМВКП «Лан»: зберігання
здійснювалося СТОВ «Агрофірма
«Україна» (місцезнаходження:
Хмельницька обл., Дунаєвецький р-н.,
с.Маків) у відповідності з умовами
Договору зберігання №1 від 01 липня 2011р.

При цьому, як з'ясовано під час
апеляційного розгляду, ТОВ
«Поділля-Агросервіс» надані акти
приймання-передачі дизельного палива
на зберігання, накладні на повернення
дизпалива зі зберігання,
лімітно-заборні відомості на відпуск
дизпалива, акти списання використання
дизпалива в господарській діяльності
Товариства, копії яких є в матеріалах
справи.

Даний факт передачі дизпалива на
зберігання і повернення його зі
зберігання підтверджується і Довідкою
Дунаєвецької ОДНІ від 22 квітня 2014р.
№15/2200/03786314 про результати проведеної
зустрічної звірки СТОВ «Агрофірма
«Україна» () щодо
документального підтвердження
господарських відносин із суб'єктом
господарської діяльності ТОВ
««Поділля-Агросервіс» ()
щодо їх реальності та повноти
відображення в податковому обліку за
період з 01 березня 2011р. по 31 грудня 2013р.,
копія якого є в матеріалах справи.

Відповідно до ст.42 Господарського
кодексу України визначено, що
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Зі змісту пп.14.1.36. п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами;

У відповідності до пп. 14.1.181. п.14.1. ст.14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст.198 Податкового кодексу
України встановлено право суб'єкта
підприєм ницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

Згідно п. 198.3. ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст.39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1. ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6. ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11. ст.201 цього Кодексу). У разі якщо
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

У розрізі наведеного, єдина підстава
для виключення сум ПДВ зі складу
податкового кредиту визначена п. 198.6
Податкового кодексу України - у разі
коли на момент перевірки платника
податку контролюючим органом суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Пунктом 1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Визначальним критерієм для
підтвердження права платника податку
на податковий кредит та/або віднесення
відповідних сум до валових витрат є
реальність вчинюваної господарської
операції, тобто встановлення факіу
зміни руху активів чи зміни стану
зобов'язань платника податку внаслідок
придбання ним товарів (послуг), що
використовуються таким платником у
своїй господарській діяльності.

Враховуючи, що ТОВ
«Поділля-Агросервіс» під час
проведення перевірки надані всі
вищевказані документи, які свідчать
про фактичне придбання дизельного
палива у ТОВ «Торговий дім «ГЕОКС» на
загальну суму 981 315,60грн., в т.ч. ПДВ 163
552,61грн.; ТОВ «Мобільний термінал» на
суму 187 000,00грн., в т.ч. ПДВ 31 116,67грн.,
ПМВКП «Лан» на загальну суму 410 035,85грн.,
в т.ч. ПДВ 68 339,31грн., його використання
безпосередньо в господарській
діяльності ТОВ «Поділля-Агросервіс»,
судова колегія вважає помилковим
висновок податкового органу, що
зазначені операції є непов'язаними
безпосередньо із веденням
господарської діяльності товариства.

Відповідно до правової позиції Вищого
адміністративного суду України, яка
викладена в ухвалі від 02 липня 2013р. по
справі № К/9991/55933/12 формальні недоліки
первинних документів, повинні
оцінюватися у сукупності з іншими
обставинами справи. Перевагу варто
надавати реальності здійснення
господарської операції та її
економічному змісту, а не оформленню
такої операції. В свою чергу,
реальність господарської операції
визначається фактом руху активів та
зміною стану зобов'язань суб'єкта
господарювання, а також наявністю
інших юридичних фактів, що зумовлені
власне результатами досягнення
ділової мети у процесі здійснення
законної підприємницької діяльності.

Крім того, згідно листа Міністерства
доходів і зборів України від 19 вересня
2013р. №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 підставою для
формування податкового кредиту
являється наявність належним чином
оформленої податкової накладної,
митної декларації, заяви зі скаргою на
постачальника, поданої у відповідності
з п.201.10 ст.201 Кодексу, бухгалтерської
довідки, складеної у відповідністю з
п.198.5 ст.198 Кодексу або інших документів,
передбачених п.201.11 ст.201 Кодексу.

На підставі наведеного, суд
апеляційної інстанції вважає
безпідставними посилання Хмельницької
ОДПІ щодо заниження позивачем
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість в розрізі звітних
податкових періодів: за липень 2011р. - 25
520,00грн.; за серпень 2011р. -13 065,00грн.; за
вересень 2011р. - 56 619,00грн.; за листопад
2011р. - 98 637,00грн.; за грудень 2011р. -18
431,00грн.; за травень 2012р. -19 620,00грн.; за
липень 2012р.-31167,00грн., оскільки останні
не ґрунтується на даних
бухгалтерського та податкового обліку
товариства та суперечить нормам
Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції не бере до
уваги посилання апелянта щодо
порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3
ст.198, п.209.5 ст.209 Податкового кодексу
України в частині завищення
податкового кредиту по податку на
додану вартість в сумі 55 793,00грн.
враховуючи слідуюче.

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту,
є податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України, яким
встановлені вимоги до податкової
накладної, передбачено, що у податковій
накладній зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

В силу п.201.4 ст.201 ПК України податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

У розрізі викладених вище положень ПК
України, право на нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту звітного періоду, у випадку
придбання товарів та послуг виникає у
їх покупця за умови отримання від їх
постачальника належним чином
оформленої податкової накладної, тобто
у відповідності до п.201.1 ПК України, яка
підтверджує факт поставки товару
(послуг), зареєстрованої в Єдиному
реєстрі податкових накладних.
Податкова накладна відображається у
податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Як свідчать матеріали справи, під час
проведення перевірки ТОВ
«Поділля-Агросервіс» надані оригінали
належним чином складених документів,
на підставі яких товариством і
віднесено суми податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
у розмірі 55 793,00грн., у т.ч. у розрізі
звітних податкових періодів: за
жовтень 2012р. - 30686,00грн.; за грудень
2012р. - 25 107,00грн.

Водночас, жодних порушень щодо
складання податкових накладних,
правильності відображення їх в
податковій звітності і як наслідок
цього визначення суми податкового
кредиту, відображеного в податкових
деклараціях з податку на додану
вартість, документах бухгалтерського
обліку по господарських операція між
ТОВ «Поділля-Агросервіс»та ТОВ
«Агрокомпанія Поділля» в процесі
проведення перевірки не встановлено.

Суд апеляційної інстанції не бере до
уваги посилання податкового органу на
відсутність товарно-супровідної
документації (товарно-транспортних
накладних, шляхових листів та інших
документів), як на підставу для
виключення суми податку на додану
вартість у розмірі 55 793,00грн. по
господарських операціях з ТОВ
«Агрокомпанія Поділля».

Згідно з листом Міністерства доходів і
зборів України від 19 вересня 2013р.
№11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 підставою для
формування податкового кредиту
являється наявність належним чином
оформленої податкової накладної,
митної декларації, заяви зі скаргою на
постачальника, поданої у відповідності
з п.201.10 ст.201 Кодексу, бухгалтерської
довідки, складеної у відповідністю з
п.198.5 ст.198 Кодексу або інших документів,
передбачених п.201.11 ст.201 Кодексу.

Товарно-транспортна накладна не
входить до переліку документів, які
надають право на формування
податкового кредиту.

При цьому визначальним критерієм для
підтвердження права платника податку
на податковий кредит та/або віднесення
відповідних сум до валових витрат є
реальність вчинюваної господарської
операції, тобто встановлення факту
зміни руху активів чи зміни стану
зобов'язань платника податку внаслідок
придбання ним товарів (послуг), що
використовуються таким платником у
своїй господарській діяльності.

Згідно правової позиції Вищого
адміністративного суду України, яка
викладена в ухвалі від 02 липня 2013р. по
справі № К/9991/55933/12 формальні недоліки
первинних документів, повинні
оцінюватися у сукупності з іншими
обставинами справи. Перевагу варто
надавати реальності здійснення
господарської операції та її
економічному змісту, а не оформленню
такої операції.

В свою чергу, реальність господарської
операції визначається фактом руху
активів та зміною стану зобов'язань
суб'єкта господарювання, а також
наявністю інших юридичних фактів, що
зумовлені власне результатами
досягнення ділової мети у процесі
здійснення законної підприємницької
діяльності.

Необгрунтованими, на думку суду
апеляційної інстанції, є твердження
відповідача щодо виплати товариством у
грудні 2011 року матеріальної допомоги 150
працівникам на загальну суму 18173 грн. 26
коп. без утримання податку на доходи
фізичних осіб, з підстав
нижчевикладеного.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ
"Поділля-Агросервіс" надало окремим
працівникам нецільову благодійну
(матеріальну) допомогу у зв'язку із
особистими обставинами, яка носить
разовий характер на вирішення
соціально-побутових потреб за їх
заявами, які містяться в матеріалах
справи.

Згідно із п.п.14.1.48 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України встановлено, для цілей
розділу IV "Податок на доходи фізичних
осіб" цього Кодексу заробітна плата - це
основна та додаткова заробітна плата,
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати, які виплачуються (надаються)
платнику податку у зв'язку з
відносинами трудового найму згідно із
законом.

Відповідно до п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК
України об'єктом оподаткування
резидента є загальний місячний
оподатковуваний дохід.

Згідно з п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164 Кодексу до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються доходи у вигляді
заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту).

Відповідно до абзацу першого п.п.170.7.3
п.170.7 ст.170 Кодексу не включається до
оподатковуваного доходу сума
нецільової благодійної допомоги, у
тому числі матеріальної, що надається
резидентами - юридичними або фізичними
особами на користь платника податку
протягом звітного податкового року
сукупно у розмірі, що не перевищує суми
граничного розміру доходу, визначеного
згідно з абзацом першим п.п.169.4.1 п.169.4
ст.169 ПК України, встановленого на 1
січня такого року (в 2011 році - 1320 грн.).
Сума перевищення допомоги над вказаним
розміром включається до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку згідно з
п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу
України і підлягає оподаткуванню у
джерела виплати за ставками
встановленими п. 167.1 ст.167 Податкового
кодексу України.

Отже, виплата матеріальної допомоги
прирівнюється до заробітної плати і
вся сума такої допомоги включається до
загального місячного оподатковуваного
доходу платника податку і
оподатковується за ставками,
встановленими п.167.1 ст.167 Податкового
кодексу України, з урахуванням вимог
п.164.6 ст.164 Кодексу лише за наявності в
сукупності 2 обставин: 1) має
систематичний характер, 2) така
допомога надається всім або більшості
працівників.

Відсутність хоча б однієї зі складових
таких ознак виключає можливість
прирівнювати матеріальну допомоги до
заробітної плати і включення всієї
суми такої допомоги до загального
місячного оподатковуваного доходу
платника податку та оподаткування її
за ставками, встановленими п.167.1 ст.167
Кодексу, з урахуванням вимог п.164.6 ст.164
Кодексу.

Щодо виплати у четвертому кварталі 2011
року матеріальної допомоги 292
громадянам на загальну суму 47876 грн. без
утримання податку на доходи фізичних
осіб.

Відповідно до п.п.170.7.3. п.170.3 ст.170
Податкового кодексу України
встановлено, що не включає ться до
оподатковуваного доходу сума
нецільової благодійної допомоги, у
тому числі матеріальної, що надається
резидентами - юридичними або фізичними
особами на користь платника податку
протягом звітного податкового року
сукупно у розмірі, що не перевищує суми
граничного розміру доходу, визначеного
згідно з абзацом першим пп.169.4.1 п.169.4
ст.169 Кодексу, встановленого на 1 січня
такого року (в 2011 році - 1320 грн.).

Сума перевищення допомоги над вказаним
розміром включається до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку згідно з
п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу
України і підлягає оподаткуванню у
джерела виплати за ставками
встановленими п. 167.1 ст.167 Податкового
кодексу України.

Оскільки встановлені ПК України
застереження щодо одержання
податкової соціальної пільги
стосуються лише розміру заробітної
плати, то у непрацюючих громадян, які не
одержують заробітної плати (заробітна
плата дорівнює - 0 грн.) - незалежно від
того, проводиться їм виплата
нецільової благодійної (матеріальної)
допомоги колишнім працедавцем чи іншою
особою - не працедавцем - така допомога
у визначеному пп.169.4.1 п.169.4 ст.169
Податкового кодексу України розмірі не
підлягає обкладенню податком з доходів
фізичних осіб у джерела виплати. Сума
перевищення допомоги над зазначеним
розміром підлягає оподаткуванню у
джерела виплати за ставкою п.167.1 ст.167
Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про необхідність
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень від 26
березня 2014 року №/39 та від 28
березня 2014 року №.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду буде складена в повному
обсязі 04.11.2014р.

Головуючий
Смілянець Е. С.

Судді
Залімський І. Г.

Сушко О.О.