Справа № 826/7390/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/55769/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2013 року

у справі № 826/7390/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укоспецмонтаж»

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва
Державної податкової служби,

третя особа - Державна податкова
інспекція у Солом'янському районі м.
Києва Державної податкової служби,

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укоспецмонтаж»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києва Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
19.06.2013 року у справі № 826/7390/13-а у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2013 року
постанову суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 21.01.2013 року № .

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укоспецмонтаж» з
питань достовірності нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Кімосбуд»
за період з 01.07.2011 року по 30.09.2011 року,
відповідачем складено акт від 24.12.2012
року № 6047/22-222-33993659, яким встановлено
порушення, зокрема, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 79 166, 00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 21.01.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у загальному розмірі 98
958, 00 грн.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення став висновок
податкового органу щодо нереальності
господарської операції між позивачем
та його контрагентом - Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Кімосбуд».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку
щодо непідтвердження позивачем
реальності здійснення господарської
операції з його контрагентом.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку щодо
реальності господарської операції
позивача з його контрагентом та
правомірного формування позивачем
податкового кредиту по господарським
операціям з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кімосбуд».

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
зважаючи на таке.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
сплачених у складі ціни за придбану
продукцію та виконані роботи,
необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог
законодавства України.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в перевіряємий період
позивач мав господарські
взаємовідносини з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Кімосбуд».

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що матеріалами справи
підтверджується реальність
господарської операції між позивачем
та його контрагентом, зокрема,
видатковими накладними, податковими
накладними, рахунками-фактурами,
банківськими виписками. Товар,
отриманий від контрагента прийнятий,
введений в експлуатацію та
використаний позивачем у власній
господарській діяльності, що
підтверджується копією виписки з
журналу-ордеру і відомості по рахунку
1522 «Виготовлення і модернізація
основних засобів за 2011 рік).

Висновок податкового органу щодо
нереальності здійснення господарської
операції ґрунтується на висновках акта
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кімосбуд».

При цьому, податкове законодавство не
ставить в залежність право платника
податку на формування податкового
кредиту в залежність від дотримання
вимог податкового законодавства
іншими суб'єктами господарювання.

Суд касаційної інстанції в даному
випадку зазначає про персональну
відповідальність кожного платника за
ведення податкового обліку.
Відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, оцінка яким
дана з дотриманням ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зроблений правильний висновок
про недоведеність відповідачем, на
якого в силу норми частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладається обов'язок
доказування, правомірності прийнятого
податкового повідомлення-рішення. Так,
судом апеляційної інстанції
встановлено, що реальність
господарської операції позивача з його
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи первинними
документами, які відповідають вимогам
законодавства.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновку суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судом апеляційної
інстанції ухвалено обґрунтоване
рішення, яке постановлене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.2013 року
у справі № 826/7390/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук