Справа № 807/2594/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа №
5019/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
25.03.2014 року у справі за позовом
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення податкового
боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Мукачівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області (далі - Позивач, Мукачівська
ОДПІ) звернулася до суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі
- Відповідач, ФОП ОСОБА_1.), яким просить
стягнути з відповідача податковий борг
по пені за порушення термінів
розрахунків у сфері ЗЕД у сумі 57964,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Мукачівською ОДПІ було проведено
позапланову перевірку з питань
дотримання вимог валютного
законодавства відповідачем за період з
01.01.2012 року по 28.02.2013 року, про що
складено акт від 18.03.2013 року №
1042/22-03/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення ст.1 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» та п.1 ст.9 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю». На підставі акта
перевірки від 18.03.2013 року №
1042/22-03/НОМЕР_1, було винесено податкове
повідомлення рішення № НОМЕР_2 від
23.03.2013 року на суму 57964,74 грн. Вказану
суму відповідач не сплатив, що призвело
до виникнення заборгованості.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25.03.2014 року
позов задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ФОП ОСОБА_1, подавши на неї
апеляційну скаргу. Відповідач не
погоджуються з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги зазначив
обставини, що вказують на
протиправність податкового
повідомлення-рішення.

Сторони правом на участь у розгляді
справи не скористалися, у зв'язку з чим
справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційні скарги слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до копії Виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців,
зареєстрований як фізична
особа-підприємець з 08.02.2012 року та
взятий на облік платника податків з
09.02.2012 року.

Працівниками Мукачівської ОДПІ було
проведено позапланову перевірку з
питань дотримання вимог валютного
законодавства відповідачем за період з
01.01.2012 року по 28.02.2013 року, про що
складено акт від 18.03.2013 року №
1042/22-03/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення ст..1
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», а саме
порушення термінів розрахунків по
контракту № 1 від 28.05.2012 р. та п. 1 ст. 9
Декрету Кабінету Міністрів України від
19.02.1993 р. «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю», а
саме порушення строків декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належать резиденту України і
перебувають за її межами станом на
01.01.2013 року.

На підставі акта перевірки від 18.03.2013
року № 1042/22-03/НОМЕР_1 було винесено
податкове повідомлення-рішення №
НОМЕР_2 від 23.03.2013 року, яким за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД та штрафних санкцій за порушення
вимог валютного законодавства,
визначено до сплати грошове
зобов'язання у розмірі 57964,74 грн., яке
було отримано відповідачем 23.03.2013 року
особисто, що підтверджується підписом
останнього на корінці податкового
повідомлення-рішення.

Вищевказане податкове
повідомлення-рішення відповідач
оскаржив до суду та постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08.10.2013 року
у справі № 807/2843/13-а, за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів України у
Закарпатській області про скасування
рішень, у задоволенні позовних вимог
відмовлено. Дане рішення набуло
законної сили 20.01.2014 року.

Позивачем було виставлено податкову
вимогу від 24.05.2013 року № 29-19, яка була
вручена відповідачу 30.05.2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Вiдповiдно до частини першої статтi 138
Кодексу адмiнiстративного судочинства
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовнi вимоги чи заперечення або якi
мають iнше значення для вирiшення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та якi належить
встановити при ухваленнi судового
рiшення у справi.

З огляду на змiст наведеної норми
процесуального права та з урахуванням
того, що вимогою заявленого позову є
стягнення податкової заборгованостi,
предметом доказування у данiй справi
мають бути обставини, якi свiдчать про
наявнiсть пiдстав, з якими законом
пов'язує можливiсть стягнення
податкового боргу у судовому порядку,
встановлення факту узгодженостi
грошового зобов'язання, наявностi
податкового боргу, його сплати у
добровiльному порядку тощо.

При цьому, питання правомiрностi
прийняття податкових повiдомлень, за
якими вiдповiднi грошовi зобов'язання
нарахованi, не охоплюється предметом
доказування у даній справі, оскiльки
рiшення суб'єкта владних повноважень
про донарахування вiдповiдних
зобов'язань не є предметом позову, а
отже суд не має процесуальних
повноважень у межах розгляду даної
справи здiйснювати їх правовий аналiз.

В силу вимог пункту 57.3 статтi 57
Податкового кодексу України у разi
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за пiдставами,
зазначеними у пiдпунктах 54.3.1- 54.3.6
пункту 54.3 статтi 54 цього Кодексу,
платник податкiв зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днiв, що
настають за днем отримання податкового
повiдомлення-рiшення, крiм випадкiв, коли
протягом такого строку такий платник
податкiв розпочинає процедуру
оскарження рiшення контролюючого
органу.

Правомірність вiдповiдних актів
iндивiдуальної дiї підтверджено судом, а
вiдтак оспорюванi грошовi зобов'язання
набули статусу узгоджених. Оскiльки цi
зобов'язання не було сплачено
платником у встановлений Законом
строк, то вони перетворилися на
податковий борг платника у розумiннi
пiдпункту 14.1.175 пункту 14.1 статтi 14
Податкового кодексу України.

Порядок стягнення податкового боргу
платникiв податкiв регулюється
статтями 95- 99 Податкового кодексу
України. Зазначенi норми визначають
перелiк заходiв, що можуть вживатися
податковим органом до платника
податкiв iз метою погашення податкового
боргу, до яких належить стягнення
коштiв, якi перебувають у власностi
платника податкiв, а також продаж майна
платника податкiв, що перебуває в
податковiй заставi (пункт 95.1 статтi 95
Податкового кодексу України ).

В силу вимог пункту 95.2 статтi 95
Податкового кодексу України стягнення
коштiв та продаж майна платника
податкiв провадяться не ранiше нiж через
60 календарних днiв з дня надiслання
(вручення) такому платнику податкової
вимоги.

У контекстi наведених законодавчих
положень змiст матерiально-правових
вимог податкового органу, викладених у
даному позовi, зводиться до стягнення
коштiв з рахункiв Відповідача в
обслуговуючих банках на погашення його
податкового боргу. Позивачем доведено
наявність пiдстав, з якими законом
пов'язує можливiсть стягнення
податкового боргу у судовому порядку,
доведено факт узгодженостi грошового
зобов'язання, наявностi податкового
боргу та відсутності його сплати у
добровiльному порядку.

За таких умов суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог та стягнення з ФОП ОСОБА_1
податкового боргу по пені за порушення
термінів розрахунків у сфері ЗЕД у сумі
57964,74 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для їх
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 25.03.2014 року
у справі № 807/2594/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М.
Матковська