Справа № 872/11381/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ажур» про накладання арешту на кошти, -

ВСТАНОВИВ:

Криворізька північна міжрайонна державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі - позивач або Криворізька північна МДПІ Дніпропетровської області ДПС) звернулась з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ажур» (далі – відповідач або ТОВ «Торговий дім «Ажур»), в якому просила накласти арешт на кошти та інші цінності платника податків, що знаходяться в банку та які перебувають у власності ТОВ «Торговий дім «Ажур».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку з несплатою платником податків узгодженої суми грошових зобов'язань в установлені законодавством строки, останній має податковий борг перед бюджетом з єдиного податку з юридичних осіб в сумі 3 000,00 грн., який підлягає примусовому стягненню за рахунок коштів або інших цінностей, що знаходяться в банку та які перебувають у власності відповідача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2012 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю доказів того, що позивачем було вжито заходи, передбачені ст. 95 Податкового кодексу України, щодо стягнення в судовому порядку спірної суми боргу в розмірі 3 000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі позивач, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За даними довідки про стан розрахунків з бюджетом по 12.10.2012 року за відповідачем рахується податкова заборгованість (недоїмка) в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожний зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З підстав того, що відповідач самостійно не здійснював заходи, щодо погашення податкового боргу, податковий орган надіслав йому податкову вимогу від 23.05.2012 року № 107 на суму 3 000,00 грн. Позивачем також складено акт від 10.07.2012 року про неможливість вручення відповідачу податкової вимоги у зв’язку із закінченням терміну зберігання.

Дана вимога відповідачем не сплачена.

З’ясовано, що на момент звернення податкового органу до суду сума боргу відповідача повністю не погашена.

У відповідності до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг – сума грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження , але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання.

Згідно п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов’язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Приписами пункту 95.3 ст. 95 цього Кодексу передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Також орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п.95.4 ст.95 Податкового кодексу України).

Зі змісту вищевказаних норм права вбачається, що податковий орган повинен дотримуватись процедури черговості способів погашення податкового боргу платника податків, тобто спочатку стягнути податковий борг з коштів, які перебувають у його власності, в тому числі з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, а лише в разі їх недостатності –за рахунок продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Враховуючи вимоги вищенаведених норм матеріального права, у суду апеляційної інстанції відсутні докази того, що позивачем було вжито заходи, передбачені ст. 95 ПК України, щодо стягнення в судовому порядку спірної суми боргу в розмірі 3 000,00 грн. Рішень суду про стягнення цієї суми податкового боргу з відповідача не надано.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ажур» про накладання арешту на кошти – залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай