Справа № 821/4716/13-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/4716/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

розглянувши в місті Одесі в порядку
письмового провадження у зв'язку з
неявкою сторін в судове засідання
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року по справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Верхньосірогозький
олійно-переробний завод» до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Верхньосірогозький
олійно-переробний завод» (далі ТОВ
«Верхньосірогозький ОПЗ») звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області (далі ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 19 липня 2013 року
№ , № та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що
з 17 по 19 червня 2013 року посадовою особою
ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у
Херсонській області проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
фінансово-господарських відносинах з
ТОВ «Дружба-5» у листопаді 2012 року, ФГ
«Антар» у листопаді, грудні 2012 року та з
контрагентами-покупцями за вказані
періоди. За результатами перевірки
складено акт від 26 червня 2013 року за №
3029/22.4/36419799, в якому зазначено про
порушення позивачем п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст.
138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на прибуток на 935853
грн., а також п. 44.1 ст. 44, пунктів 198.1, 198.2,
198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого
занижено суму податку на додану
вартість на 862945 грн. та завищено
залишок від'ємного значення з ПДВ на 28345
грн.. На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 19 липня 2013
року № , яким ТОВ
«Верхньосірогозький ОПЗ» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств за основним
платежем 935853 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 467926
грн.; № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 862945 грн. за
основним платежем та 431473 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, а
також № , яким підприємству
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на 26045
грн.. На думку позивача, висновки акта
перевірки щодо порушення ТОВ
«Верхньосірогозький ОПЗ» вимог
податкового законодавства не є
обґрунтованими, а тому прийняті на
підставі акта перевірки податкові
повідомлення-рішення відповідача
підлягають скасуванню.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2014
року позовні вимоги ТОВ
«Верхньосірогозький ОПЗ» задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області від 19 липня 2013 року № , №
та № . Стягнуто з Державного
бюджету України на користь позивача
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 487 грн. 20 коп..

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
відповідача в апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції при
вирішенні справи порушено норми
матеріального права, а саме положення
ст. ст. 44, 138, 139, 198 ПК України щодо
необхідності належного підтвердження
позивачем фактичного здійснення
господарської операції з контрагентом
під час визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту. У зв'язку з
викладеним в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що з 17 по 19 червня 2013
року посадовою особою ДПІ у м. Херсоні
ГУ Міндоходів у Херсонській області
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при
фінансово-господарських відносинах з
ТОВ «Дружба-5» у листопаді 2012 року, ФГ
«Антар» у листопаді, грудні 2012 року та з
контрагентами-покупцями за вказані
періоди.

За результатами перевірки складено акт
від 26 червня 2013 року за № 3029/22.4/36419799, в
якому зазначено про порушення
позивачем п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. п. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на 935853 грн., а також
п. 44.1 ст. 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198 ПК
України, внаслідок чого занижено суму
податку на додану вартість на 862945 грн.
та завищено залишок від'ємного
значення з ПДВ на 28345 грн..

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 19 липня 2013
року № , яким ТОВ
«Верхньосірогозький ОПЗ» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств за основним
платежем на 935853 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 467926
грн.; № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 862945 грн. за
основним платежем та 431473 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, а
також № , яким підприємству
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на 26045
грн..

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідачем не доведено фактів
порушення ТОВ «Верхньосірогозький
ОПЗ» норм Податкового кодексу України
при формуванні валових витрат та
податкового кредиту протягом
перевіреного періоду за
господарськими операціями з
контрагентами позивача.

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
ПК України).

Згідно пунктам 138.2, 138.4, 138.6 ст. 138
названого Кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як встановлено матеріалами справи,
видами діяльності ТОВ
«Верхньосірогозький ОПЗ» є, серед
іншого, виробництво олії та тваринних
жирів, а також неспеціалізована оптова
торгівля (т. 1 а. с. 7, зворот - 8).

Позивачем укладено протягом
перевіреного податковим органом
періоду договір поставки від 01
листопада 2012 року за № 27/11-1, відповідно
до якого ФГ «Антар» (Постачальник)
зобов'язується поставити Покупцю
(позивач) Товар (соняшник врожаю 2012
року), а останній - прийняти та оплатити
Товар на умовах договору (т. 1 а. с. 34).

Витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою послуг за вказаною угодою,
віднесено ТОВ «Верхньосірогозький
ОПЗ» до складу валових витрат (витрат
операційної діяльності).

В акті перевірки ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області
зроблено висновок, що позивачем
занижено суму податку на прибуток
внаслідок віднесення до складу валових
витрат (витрат операційної діяльності)
вартості товарів, придбаних у
постачальника ФГ «Антар», укладена
угода з яким, на думку посадової особи
податкового органу, є нікчемною. В
обґрунтування висновку щодо
нікчемності угоди, укладеної із
зазначеним підприємством, відповідач
посилається на акт перевірки
Бериславської МДПІ Херсонської
області ДПС від 08 квітня 2013 року №
90/22/37557140 «Про результати
документальної виїзної перевірки ФГ
«Антар» з питань правильності
застосування податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01
серпня 2012 року по 28 лютого 2013 року», в
якому зазначено, що податковим органом
станом на 13 лютого 2013 року не
підтверджено місцезнаходження
фермерського господарства, у
останнього відсутні достатні площі для
виробництва задекларованого у 2012 році
продажу сільськогосподарської
продукції, джерела походження цієї
продукції невідомі, не було
підтверджено факти реалізації
вказаної продукції, у зв'язку з чим
неможливо підтвердити реальність
проведення ТОВ «Верхньосірогозький
ОПЗ» з ФГ «Антар» господарських
операцій за листопад-грудень 2012 року.

Проте, постановою Херсонського
окружного адміністративного від 26
вересня 2013 року у справі № 821/2407/13-а, яка
набрала законної сили, визнано
неправомірними та скасовано рішення
Бериславської МДПІ Херсонської
області ДПС від 21 травня 2013 року №
1541/10/18-013 про виключення ФГ «Антар» з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування та від 11 червня 2013 року №
1740/15 про скасування ФГ «Антар» статусу
платника фіксованого
сільськогосподарського податку.
Визнано протиправними дії
Бериславської МДПІ Херсонської
області ДПС у внесенні змін до
електронної бази даних «Деталізована
інформація по платнику ПДВ щодо
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України» в
показники податкових зобов'язань з ПДВ,
задекларованих ФГ «Антар» у
спеціальних (скорочених) деклараціях з
ПДВ за листопад 2012 року - лютий 2013 року.
Зобов'язано Новокаховську ОДПІ ГУ
Міндоходів у Херсонській області
відобразити в електронній базі даних
«Деталізована інформація по платнику
ПДВ щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
показники податкових зобов'язань з ПДВ,
задекларовані ФГ «Антар» у спеціальних
(скорочених) деклараціях з ПДВ у сумі
13464897 грн. (т. 1 а. с. 28-33).

Крім того, всупереч висновкам
податкового органу, витрати по
вказаній вище угоді, укладеній
позивачем з ФГ «Антар», безпосередньо
пов'язані із статутною діяльністю
позивача та підтверджуються наявними в
матеріалах справи первинними
документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
витрати за названою вище угодою з ФГ
«Антар» включено позивачем до складу
валових витрат на підставі первинних
документів - договору поставки,
видаткових та податкових накладних,
товарно-транспортних накладних,
платіжних доручень (т. 1 а. с. 34-144),
оформлених відповідно до наведених
вимог чинного законодавства України,
що не спростовується висновками акта
перевірки.

При цьому податковим органом не
доведено фактів безтоварності
операцій за спірною угодою та
обізнаності позивача щодо можливого
порушення податкового законодавства
його контрагентом.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України
платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник
податків зобов'язаний, зокрема, вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Зі змісту наведених положень
Податкового кодексу України
вбачається, що обов'язок щодо
звітування перед податковим органом та
сплати податкового зобов'язання
покладено на платника податків, яким в
даному випадку є ФГ «Антар». При цьому
можливе невиконання таким
контрагентом свого зобов'язання по
сплаті податку до бюджету є підставою
для відповідальності та тягне
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку (ТОВ «Верхньосірогозький ОПЗ»)
права на віднесення сум витрат до
складу валових, якщо останній виконав
весь перелік умов щодо підтвердження
розміру витрат та їх пов'язаності з
господарською діяльністю
підприємства.

Суд апеляційної інстанції також
враховує, що на час здійснення спірних
господарських операцій постачальник
товарів (ФГ «Антар») був включений до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також мав свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість. За
таких обставин покупець (позивач) не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцем, ні за
можливу недостовірність відомостей
про нього, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» установлено таке.
Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, то вони вважаються достовірними
і можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Із врахуванням викладеного,
апеляційний суд приходить до висновку
про правомірність включення до складу
валових витрат (витрат операційної
діяльності) позивача витрат за
названим вище договором поставки з ФГ
«Антар».

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 862945 грн. за
основним платежем, а також зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 26045 грн.
визначені позивачу податковим органом
у зв'язку зі зменшенням відповідачем
підприємству суми валових витрат по
угоді з ФГ «Антар».

Оскільки, як зазначено вище, витрати по
вказаній угоді правомірно віднесені
позивачем до складу валових витрат
(витрат операційної діяльності), всі
розрахунки позивача підтверджені
податковими накладними, оформленими у
відповідності до вимог чинного
законодавства, то і формування
позивачем податкового кредиту з
включенням до нього сплаченої за цією
угодою суми податку на додану вартість
є правомірним.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
посилання апелянта на фіктивність
укладеного позивачем з ФГ «Антар»
правочину з огляду на наступне.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину, у
разі порушення яких настають правові
наслідки, передбачені параграфом 2
глави 16 Кодексу, встановлені статтею 203
названого Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно зі статтею 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

На підставі частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на приписи наведеної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, зокрема,
бюджетного відшкодування,
презумується добросовісність платника
податків, якщо зазначеним органом не
доведено інше.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивачем було додержано
встановлений чинним законодавством
порядок формування податкового
кредиту за спірною господарською
операцією. При цьому можливе
невиконання контрагентом своїх
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету є підставою для
відповідальності та тягне негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту у разі,
якщо останній виконав весь перелік
умов щодо його формування та має
належні підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Оскільки визначення позивачу
податкових зобов'язань з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість за основними платежами є
необґрунтованим, то і застосування
податковим органом штрафних
(фінансових) санкцій, передбачених ст.
123 Податкового кодексу України, є
неправомірним.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про задоволення вимог
позивача про скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від 19
липня 2013 року № , № та №
є правильним.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, суд апеляційної інстанції на
підставі ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржену постанову окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 08
квітня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: