Справа № 826/3789/14
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ
К/800/50741/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів Розваляєвої
Т.С., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 квітня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року у адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до Національної
академії внутрішніх справ про визнання
рішення протиправним, зобов'язання
вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Національної
академії внутрішніх справ про визнання
рішення протиправним та зобов'язання
вчинити певні дії, в якому просив
визнати рішення відповідача від 20
лютого 2014 року про відмову у визнанні
учасником бойових дій протиправним;
визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій
на території інших держав; зобов'язати
відповідача видати посвідчення
учасника бойових дій встановленого
зразка.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.09.2014 року,
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у
справі судовими рішеннями ОСОБА_1
звернувся до Вищого адміністративного
суду з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив їх скасувати та ухвалити нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права
та наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_1 на час роботи у
Київській вищій школі міліції ім. Ф.Е.
Дзержинського (далі - КВШ МВС СРСР) у 1988
році на виконання Наказу МВС СРСР від 19
липня 1988 року № 0143 "О создании
группировок сил и средств для действий
при чрезвычайных обстоятельствах"
(далі - Наказ СРСР № 0143), був відряджений
до м. Єреван Вірменської PCP для участі у
виконанні спеціального завдання з
19.09.1988 року по 18.12.1988 року, про що
свідчить відповідний наказ КВШ МВС
СРСР від 09 вересня 1988 року № 127. Дана
обставина підтверджується довідкою
від 21 січня 2014 року №59, виданою
Національною академією внутрішніх
справ Міністерства внутрішніх справ
України.

У січні 2014 року позивач звернувся до
Національної академії внутрішніх
справ із заявою, в якій просив визнати
його учасником бойових дій на
території інших держав. За
результатами розгляду вказаної заяви
комісією Національної академії
внутрішніх справ з питань визнання
учасниками бойових дій було складено
висновок від 19 лютого 2014 року №1/14 про
відмову у визнанні позивача учасником
бойових дій.

Позивач не погоджується з рішенням
Національної академії внутрішніх
справ про відмову у визнанні його
учасником бойових дій та мотивує свої
доводи тим, що Постанова Кабінету
Міністрів від 08 лютого 1994 року №63 до
переліку держав і періодів бойових дій
на їх території відносить також і інші
країни після грудня 1979 року, до яких,
зокрема, відносяться країни колишнього
СРСР.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" від 22
жовтня 1993 року N3551-XII, учасниками
бойових дій визнаються, зокрема
учасники бойових дій на території
інших країн - військовослужбовці
Радянської Армії, Військово-Морського
Флоту, Комітету державної безпеки,
особи рядового, начальницького складу
і військовослужбовці Міністерства
внутрішніх справ колишнього Союзу РСР
(включаючи військових та технічних
спеціалістів і радників), працівники
відповідних категорій, які за рішенням
Уряду колишнього Союзу РСР проходили
службу, працювали чи перебували у
відрядженні в державах, де в цей період
велися бойові дії, і брали участь у
бойових діях чи забезпеченні бойової
діяльності військ (флотів). Перелік
держав, зазначених у цьому пункті,
періоди бойових дій у них та категорії
працівників визначаються Кабінетом
Міністрів України.

В Переліку держав і періодів бойових
дій на їх території, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1994 року N63 "Про організаційні
заходи щодо застосування Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" (далі -
Перелік), Азербайджанська РСР відсутня.

Зі змісту примітки 6 до Переліку
стосовно можливості визнання осіб
учасниками бойових дій, якщо такі мали
місце в інших країнах після грудня 1979
року, та не названі у Переліку,
вбачається, що її положення
поширюються лише на військових
фахівців, які направлялися Генеральним
штабом Збройних Сил колишнього Союзу
РСР у країни, на території яких велися
бойові дії і пільги яким надавалися на
підставі довідок 10 Головного
управління Генерального штабу
Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

За викладених вище норм права, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками
апеляційного адміністративного суду,
що оскільки Азербайджанська РСР не
відноситься до держав, на території
яких велися бойові дії, то прийняте
відповідачем рішення про відмову у
наданні ОСОБА_1 статусу учасника
бойових дій відповідає вимогам закону.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України в
постановах від 18 травня 2010 року у
справі №10/68/21-74во10, від 3 жовтня 2011 року
№ 21-162а11, від 26 листопада 2013 року
№21-384а13, від 25 лютого 2014 року № 21-9а14.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова
колегія Вищого адміністративного суду
України вважає, що доводи касаційної
скарги не спростовують висновків,
викладених в рішенні суду апеляційної
інстанцій, зазначене судове рішення
ґрунтується на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22 квітня 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, що встановлені статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: