Справа № 2а-231/09/0812
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/23633/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Веденяпіна О. А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Державної
податкової служби у Запорізькій
області, правонаступника Державної
податкової адміністрації у
Запорізькій області, (далі - ДПС) на
постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2009 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 8 червня 2011 року у справі за
адміністративній позовом ДПС до
ОСОБА_2, третя особа: Державний
реєстратор виконавчого комітету
Запорізької міської ради (далі -
Реєстратор),

про визнання нечинним запису, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2006 року ДПС звернулася до суду
з позовом про визнання нечинним з 29.11.2002
року статуту ПП «Форштадт» (далі -
Підприємство), запису про здійснення
його державної реєстрації, свідоцтва
платника податку та всі його первині
бухгалтерські документи з часу
реєстрації.

20 березня 2006 року ухвалою
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя, залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
від 27 квітня 2006 року, позов залишено без
розгляду з тих підстав, що
законодавством не передбачене право
ДПС на звернення до суду з вимогами про
визнання нечинними документів про
реєстрацію, позов поданий особою, яка
не має адміністративної дієздатності.

27 березня 2008 року ухвало Вищого
адміністративного суду України ухвала
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2006 року та
ухвала Апеляційного суду Запорізької
області від 27 квітня 2006 року частково
скасовані, справа повернута до суду
першої інстанції для подальшого
розгляду позовної вимоги ДПС щодо
визнання нечинним запису про
здійснення державної реєстрації
Підприємства з моменту реєстрації.

26 жовтня 2009 року постановою
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 8 червня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначили, що ДПС не наділена
повноваженнями на звернення до суду з
даним позовом.

Щодо позовної вимоги про припинення
Підприємства вона не підлягає
задоволенню у зв'язку з його
ліквідацією.

ДПС звернулася із касаційною скаргою
про скасування постанови
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 26 жовтня 2009 року та
ухвали Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 8 червня 2011 року і ухвалення нової
постанови про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, що ДПС
звернулася до суду з позовом у період
чинності Закону України № 755-ІV від
15.05.2003 року «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», відповідно до ч. 2 ст.
38 якого підставами для постановлення
судового рішення щодо припинення
юридичної особи, що не пов'язано з
банкрутством юридичної особи, зокрема
є:

визнання недійсним запису про
проведення державної реєстрації через
порушення закону, допущені при
створенні юридичної особи, які не можна
усунути;

провадження нею діяльності, що
суперечить установчим документам, або
такої, що заборонена законом;

невідповідність мінімального розміру
статутного фонду юридичної особи
вимогам закону;

неподання протягом року органам
державної податкової служби
податкових декларацій, документів
фінансової звітності відповідно до
закону;

наявність в Єдиному державному реєстрі
запису про відсутність юридичної особи
за вказаним її місцезнаходженням.

Згідно з розділом VІІІ прикінцевими
положеннями зазначеного Закону, закони
нормативно-правові акти, прийняті до
набрання чинності цим Законом, тобто до
1 липня 2004 року, діють у частині , що не
суперечить цьому Закону.

Суди попередніх інстанцій зазначили,
що положення п. 17 ст. 11 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» щодо права податкового органу
на звернення до суду з позовом про
скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності, а
також п. 2 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу
України щодо можливості ліквідації
юридичної особи за рішенням суду про
визнання судом недійсною державної
реєстрації юридичної особи через
допущені при її створенні порушення,
які не можна усунути та ч. 6 ст. 59
Господарського кодексу України щодо
скасування державної реєстрації
суб'єкта господарювання слід розуміти
як положення щодо припинення юридичної
особи.

Вимогу ДПС про визнання нечинним
запису про здійснення державної
реєстрації Підприємства, яка фактично
є вимогою щодо скасування державної
реєстрації цього підприємства, слід
розцінити як вимогу про припинення
юридичної особи, яка в свою чергу
відповідає повноваженням органу ДПС, і
в наслідок цього компетенції
адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 кодексу
адміністративного судочинства України
суд першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано зазначили, що ДПС
звернулася до суду з адміністративним
позовом до не належного відповідача у
справі, а Підприємство, яке повинно
бути належним відповідачем у даній
адміністративній справі, ліквідоване.

За таких обставин висновки судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову у задоволенні позову є
законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
служби у Запорізькій області
відхилити.

Постанову Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2009 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 8 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Веденяпін О. А.

Юрченко В.П.