Справа № 1570/3380/2012
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/23955/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Одеського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року Одеське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом
до ФОП ОСОБА_3 про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 6155,56 грн. та пені за порушення
термінів їх сплати в сумі 44,63 грн. за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2011
році.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2012
року позивачу відмовлено у задоволенні
позову.

Постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2013 року було скасовано
постанову суду першої інстанції та
прийнято нову постанову, якою позовні
вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі, ФОП
ОСОБА_3 звернувся з касаційною скаргою,
в якій просить постанову суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за формою 10-ПІ
середньооблікова кількість штатних
працівників на підприємстві
відповідача у 2011 році склала 9 осіб.
Відповідно до нормативу, передбаченого
ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», у відповідача мали бути
працевлаштовані інваліди у кількості 1
особа. Згідно звіту середньооблікова
кількість працевлаштованих інвалідів
склала 0 осіб.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідачем не були
виконані вимоги Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо прийняття
заходів для працевлаштування
інвалідів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанцій,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з пунктом 4 статті 20 Закону
України «Про зайнятість населення»
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Частина третя статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» зазначає, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів за рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону.

Відповідно до частини першої статті 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

З аналізу наведених норм убачається, що
підприємства здійснюють самостійно
працевлаштування інвалідів, але
виходячи з вимог статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

У статті ж 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» зазначено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування
здійснюється двома шляхами: 1)
безпосереднє звернення інваліда до
підприємства; 2) звернення інваліда до
державної служби зайнятості (з
подальшим його направленням на
підприємство, на якому є відповідні
вакансії).

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що з положень Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» не вбачається, що
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів
супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування на створені ним
робочі місця. Такий обов'язок згідно зі
статтею 18 зазначеного Закону покладено
на органи виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органи
місцевого самоврядування, громадські
організації інвалідів.

Інструкцією щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН «Звіт про наявність
вакансій», затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19 грудня 2005 року №
420 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 21 грудня 2005 року за
№1534/11814 передбачено, що підприємства,
установи і організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від форм
власності та господарювання повинні за
наявності вакансій у повному обсязі
подавати інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакансій)
центрам зайнятості за місцем їх
реєстрації як платника страхових
внесків.

Таким чином, на відповідача покладено
лише обов'язок створення робочих місць
та інформування про це органів
зайнятості щомісячно, у порядку,
встановленому вищезазначеним
нормативним актом.

Єдиним належним доказом, який свідчить
про інформування органів зайнятості
про наявність вільних робочих місць
для інвалідів є звіт форми № 3-ПН.
Водночас, як було встановлено судом
апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_3
подавав до центру зайнятості звітність
форми 3-ПН протягом 2011 року лише чотири
рази, зокрема, звіти про наявність
вакансій станом на 02 вересня 2011 року, 03
жовтня 2011 року, 03 листопада 2011 року та 08
грудня 2011 року, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
зазначених звітів, хоча повинен був їх
подавати щомісячно з початку 2011 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що оскільки
органи, які можуть сприяти
працевлаштуванню не повідомлялися
належним чином про наявність вакансій
протягом січня - серпня 2011 року,
відповідачем не були виконані вимоги
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

Враховуючи вищевикладене, а
також те, що постанова суду першої
інстанції скасована судом апеляційної
інстанції, а в справі ухвалено нове
законне рішення, колегія суддів вважає,
що касаційні скарги слід відхилити, а
постанову суду апеляційної інстанції
залишити без змін, оскільки вона
прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана правильно, а доводи касаційних
скарг висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: