Справа № 383/447/14-а(2а/383/9/14)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 рокусправа №
383/447/14-а(2а/383/9/14)

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А.
Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 28.04.2014 року
у справі №383/447/14-а(2-а/383/9/14) за позовом
ОСОБА_1 до Бобринецької міської, третя
особа - ОСОБА_2 про визнання
протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до суду з позовом до
Бобрицецької міської ради
Кіровоградської області (далі по
тексту - відповідач), третя особа
ОСОБА_2, в якому просив, з урахуванням
доповнених позовних вимог, скасувати
рішення Бобринецької міської ради
Кіровоградської області від 30.08.2013 року
№1474 «Про надання дозволу на складання
проекту землеустрою щодо відведення у
власність безкоштовно земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
господарських будівель та споруд, гр.
ОСОБА_2» та від 05.02.2014 року «Про
затвердження проекту землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки у
власність (шляхом безоплатної
передачі), для будівництва та
обслуговування житлового будинку
господарських будівель та споруд гр.
ОСОБА_2»; скасувати свідоцтво про право
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку
за кадастровим номером №:50:108:0010,
площею - 0,0442 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача перевести дану земельну
ділянку до земель запасу; надати
спільний заїзд до дворів жителів
будинків за адресою АДРЕСА_2 на 111
частину земельної ділянки, яка
знаходиться між двома володіннями,
межі якої погоджуються вищезгаданими
землекористувачами (ширина - 2.15 м.,
довжина - 33,45 м., загальною площею - 71,92
кв.м.); заборонити передачу спільного
заїзду до дворів жителів будинків за
адресою АДРЕСА_2 та 111 будь-якій із
вищезгаданих сторін та іншим особам,
щоб не порушувати конституційні права
кожної із сторін; зобов'язати
відповідача надати дозвіл на складання
проекту землеустрою. Щодо відведення у
власність безкоштовно земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд та споруд ОСОБА_1
згідно заяви від 30.09.2013 року голові
Бобринецької міської ради та рішення
комісії Бобринецької міської ради з
питань АПК, земельних відносин,
благоустрою, розвитку населених
пунктів та ЖКХ від 24.10.2013 року №42.

Ухвалою Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 24.04.2014 року
закрито провадження у справі з тих
підстав, що даний спір не належить
розглядати у порядку
адміністративного судочинства.

З ухвалою суду першої інстанції не
погодився позивач ОСОБА_1 та подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати ухвалу та справу направити
до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Свої вимоги
обґрунтував тим, що судом першої
інстанції ухвалу винесено з порушенням
норм процесуального права. Апелянт
послався на рішення Конституційного
Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010
щодо офіційного тлумачення положень ч.1
ст.143 Конституції України, п. «а», «б»,
«в», «г» ст. 12 Земельного кодексу
України.

Справа розглянута відповідно до ч. 1 ст.
41 КАС України, за відсутності осіб, які
беруть участь у її розгляді.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, а також правильність
застосування судом норм
процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції вказував на те, що
позовні вимоги стосуються прав
власності на земельну ділянку третьої
особи ОСОБА_2, відповідач у даних
правовідносинах не є суб'єктом владних
повноважень у розумінні ст.17 КАС
України.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 оскаржив рішення Бобринецької
міської ради стосовно дозволу на
складання проекту землеустрою та
передачі у власність третій особі
ОСОБА_2 земельної ділянки, яка межує із
земельною ділянкою, на якій
розташований житловий будинок, в якому
проживає позивач, у зв'язку з цим просив
скасувати право власності на земельну
ділянку, яка передана ОСОБА_2 та просив
зобов'язати Бобринецьку міську раду
вирішити питання стосовно спільного
заїзду до дворів жителів будинків по
АДРЕСА_2 та 111. Всі вказані позовні
вимоги фактично пов'язані із
законністю (незаконністю) оскаржуваних
ОСОБА_1 рішень відповідача.

Вирішуючи питання стосовно юрисдикції
вищевказаного спору, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
ухвала прийнята з порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Законодавство не містить визначення
терміна «публічно-правовий спір». Отже,
для розгляду спору необхідно
встановити його публічно-правовий
зміст (характер), при цьому необхідно
враховувати, що протилежним за змістом
є приватно-правовий спір. Спір набуває
ознак публічно-правового за умов не
лише наявності серед суб'єктів спору
публічного органу чи посадової особи, а
й здійснення ним (ними) у цих відносинах
владних управлінських функцій. Для
цілей і завдань адміністративного
судочинства владну управлінську
функцію необхідно розуміти як
діяльність усіх суб'єктів владних
повноважень з виконання покладених на
них Конституцією чи законами України
завдань.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 01.04.2010 року №10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень ч.1
ст.143 Конституції України, пунктів «а»,
«б», «в», «г» ст.12 Земельного кодексу
України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України,
положення ч.1 ст.143 Конституції України,
згідно з якими територіальні громади
села, селища, міста безпосередньо або
через утворені ними органи місцевого
самоврядування «вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції», слід
розуміти так, що при вирішенні цих
питань органи місцевого
самоврядування діють як суб'єкти
владних повноважень; положення пунктів
«а», «б», «в», «г» ст.12 Земельного
кодексу України у частині повноважень
сільських, селищних, міських рад
відповідно до цього кодексу вирішувати
питання розпорядження землями
територіальних громад, передачі
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності, вилучення
земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС
України стосовно поширення
компетенції адміністративних судів на
«спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності» слід розуміти так, що до
публічно-правових спорів, на які
поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковим до виконання на території
України.

Аналізуючи правовідносини, які є
предметом позову у даній справі,
колегія суддів звертає увагу, що
позивачем оскаржуються рішення
Бобринецької міської ради стосовно
виділення земельної ділянки третій
особі ОСОБА_2 та які породжують інші
правовідносини. Зі змісту позовних
вимог, саме спірні рішення міської ради
є первинними, а інші позовні вимоги є
похідними. Отже від вирішення позовних
вимог щодо визнання протиправними та
скасування рішень відповідача, як
суб'єкта владних повноважень залежить
вирішення інших позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, ухвалу суду
першої інстанції слід скасувати та
направити справу для подальшого
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст.199, п.4 ч.1 ст.202, ст.205, 206
КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 28.04.2014 року
у справі №383/447/14-а(2-а/383/9/14) - скасувати.

Справу направити до Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області для продовження розгляду.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
О.М. Лукманова

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
Т.С. Прокопчук