Справа № 826/16314/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1 УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі
27 жовтня 2014 року м.
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Шейко Т.І.,
розглянувши позовну заяву та додані до
за позовомОСОБА_1до Генеральної
прокуратури Українипровизнання дій
Адвокат ОСОБА_2, що захищає інтереси
ОСОБА_1, звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Генеральної прокуратури
України, в якому просив визнати дії
працівників Генеральної прокуратури
України незаконними.
Позов мотивований тим, що: «09 серпня 2013
року заступником Генерального
прокурора України Касько В.В. прийнята
постанова про видачу до Російської
Федерації громадянина цієї країни
ОСОБА_1 для притягнення до кримінальної
відповідальності за вчинення злочину,
передбаченого п. б. ч. 4 ст. 162 КК
Російської Федерації. Органом
досудового слідства 28.10.2011 року ОСОБА_1
був оголошений в розшук, а 11.04.2012 року
було винесено постанову про
притягнення його в якості
обвинуваченого у вчиненні злочину,
передбаченого п. «б» ч. 4 ст. 162 КК
Російської Федерації. Також, 11.04.2012 року
Люберецьким міським судом Московської
області ОСОБА_1 була обрана міра
запобіжного заходу взяття під варту.
1804.2014 року до Генеральної прокуратури
України надійшов запит Генеральної
прокуратури Російської Федерації про
видачу ОСОБА_1 для притягнення до
кримінальної відповідальності за
вчинення злочину. Відповідно до запиту
ОСОБА_1 являється громадянином
Російської Федерації. Болградськиим
районним судом Одеської області від
11.04.2014 року ОСОБА_1 був засуджений по ч. 4
ст. 358 КК України та йому було
призначене покарання у виді штрафу у
розмірі 850 грн. Вирок суду набрав
законної сили. 13.03.2014 року ОСОБА_1 був
затриманий співробітниками слідчого
відділу Болградського районного
відділу ГУМВС України в Одеській
області. Болградським районним судом
Одеської області 14.03.2014 року відносно
нього був застосований тимчасовий
арешт, а 18.04.2014 року Ізмаїльським
міськрайсудом Одеської області -
екстрадиційний арешт. На даний момент
ОСОБА_1 знаходиться в Ізмаїльському
слідчому ізоляторі Одеської області.
28.03.2014 року постановою Болградського
районного суду Одеської області, в
порядку ст. 583 КПК України застосовано
тимчасовий арешт на 40 діб, до
надходження запиту Російської сторони
про його видачу. Ухвалою слідчого судді
Ізмаїльського міськрайонного суду від
16.06.2014 року ОСОБА_1 продовжено
застосування екстрадиційного арешту
до вирішення питання про фактичну
передачу компетентним органам
Російської Федерації. Крім того, 07.08.2014
ОСОБА_1 продовжено застосування
екстрадиційного арешту до вирішення
питання про фактичну видачу
компетентним органам Російської
Федерації. Відповідно до ч. 2 ст. 593 КПК
України передача особи має бути
здійснена протягом п'ятнадцяти днів з
дати, встановленої для її передачі. Цей
строк може бути продовжено центральним
органом України до тридцяти днів, після
чого особа підлягає звільненню з-під
варти. А тому… (позивач разом з
адвокатом) вважають дії Генеральної
прокуратури України щодо ОСОБА_1
незаконними, оскільки передача особи
має бути здійснена протягом
п'ятнадцяти днів з дати, встановленої
для її передачі. Цей строк може бути
продовжено центральним органом
України до тридцяти днів, після чого
особа підлягає звільненню з-під варти».

За викладених обставин позивач
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва в
порядку адміністративного судочинства
з заявленими позовними вимогами.

Згідно з положеннями пункту четвертого
частини першої статті 107 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи, зокрема, належить позовну
заяву розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

При визначенні судової
юрисдикції щодо вирішення справи
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач,
суб'єктного складу сторін, предмета
спірних правовідносин.

Ознайомившись із позовною заявою та
доданими до неї документами, суд дійшов
висновку, що даний позов не підлягає
розгляду у порядку адміністративного
судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з пунктом першим частини
другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

За змістом пункту першого частини
першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм
вбачається, що публічно-правовим
спором за Кодексом адміністративного
судочинства України є не будь-який
публічно-правовий спір, а лише той, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій.

Водночас слід зазначити, що відповідач
діє в рамках спеціального закону, а
саме Закону України «Про прокуратуру»,
і його дії та рішення щодо екстрадиції
(видачі) осіб регламентуються
кримінальним процесуальним законом.

Таким чином, спірні правовідносини
регламентовані нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України, що виключає можливість
розгляду таких вимог в порядку
адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене, позивач може
звернутися за захистом своїх прав щодо
діяльності Генеральної прокуратури
України з приводу екстрадиції осіб, в
порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки така діяльність має
свої особливості і не належить до
управлінської сфери, що, зокрема
зазначено і в рішенні Конституційного
Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001
року.

Як зазначив Конституційний Суд України
в своєму рішенні №6-рп/2001 від 23 травня
2001 року, кримінальним судочинством є
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідстава,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості оскаржити до суду окремі
процесуальні акти, дії та
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду. Але таке оскарження може
здійснюватися лише у порядку,
встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки процесуальна
діяльність має свої особливості і не
належить до управлінської діяльності.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду у разі відмови у відкритті
провадження у справі.

Повернення сплаченої суми судового
збору здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної фінансової
політики.

Керуючись пунктом першим частини
першої статті 109, статтями 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства України
суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва,

у х в а л
и в:

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі.

Повернути ОСОБА_1 сплачений
згідно квитанції №108653363 від 20 жовтня 2014
року судовий збір у розмірі 73,08 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
ухвала суду першої інстанції набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Т.І. Шейко