Справа № К/9991/28516/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року м.
Київ К/9991/28516/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й., Стародуба
О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління праці
та соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації про стягнення
коштів, передбачених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації на постанову
Народицького районного суду
Житомирської області від 27 жовтня 2009
року та постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 7 квітня 2011
року, -

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд із позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та стягнення з
відповідача на її користь 11656,72 гривень
доплати до заробітної плати,
передбаченої статтею 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від
28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон
№ 796-ХІІ), за період з 1 січня 2009 року по 31
серпня 2009 року.

Постановою Народицького районного
суду Житомирської області від 27
жовтня 2009 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації щодо виплати
ОСОБА_4 коштів, передбачених статтею 39
Закону № 796-ХІІ, у фіксованому розмірі.
Стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_4 доплату до заробітної плати,
передбачену статтею 39 Закону №
796-ХІІ, за період з 1 січня 2009 року по 31
серпня 2009 року в сумі 14766,55 гривень.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 7 квітня
2011 року частину третю резолютивної
частини постанови Народицького
районного суду Житомирської області
від 27 жовтня 2009 року змінено, викладено
її у такій редакції: «Зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Печерської районної
у місті Києві державної адміністрації
провести перерахунок та виплату ОСОБА_4
доплату до заробітної плати як
працюючій у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення згідно
статті 39 Закону № 796-ХІІ за період
з 1 січня 2009 року по 31 серпня 2009 року». В
решті постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації просить
скасувати зазначені рішення судів
першої та апеляційної інстанцій з
мотивів порушення норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
працює у Народицькому відділенні
Житомирської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль», проживає в
селищі Народичі Житомирської області,
яке відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23 липня 1991 року №
106 віднесене до зони безумовного
(обов'язкового) відселення.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

У відповідності до частини 1 статті 39
Закону № 796-ХІІ громадянам, які
працюють на територіях
радіоекологічного забруднення,
зокрема, у зоні безумовного
(обов'язкового) відселення, провадиться
доплата у розмірі трьох мінімальних
заробітних плат.

Статтею 62 Закону № 796-ХІІ визначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836
було установлено громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, доплату у фіксованому
розмірі, а не у кратному відношенні до
мінімальної заробітної плати, як це
передбачено статтею 39 Закону
№ 796-ХІІ.

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009
рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI надано
право Кабінету Міністрів України у 2009
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Проте, Кабінетом Міністрів України у
відповідному році таке право
використано не було, а тому вказана
норма не підлягає застосуванню під час
визначення розміру виплати,
передбаченої статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх
інстанцій з огляду на загальні засади
пріоритету законів над підзаконними
нормативними актами обґрунтовано
визнали, що при визначенні розміру
згаданої виплати застосуванню
підлягає положення саме статті 39
Закону № 796-ХІІ, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якою керувався відповідач, оскільки
така істотно звужує обсяг установлених
законом прав позивача.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 7 квітня
2011 року та постанову Народицького
районного суду Житомирської області
від 27 жовтня 2009 року в незміненій
частині у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Печерської районної
у місті Києві державної адміністрації
про стягнення коштів, передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.