Справа № 2а-5987/12/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/62479/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Ланченко Л.В.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Окружної
державної податкової служби -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.07.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012

у справі № 2а-5987/12/2670

за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна
залізниця»

до Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування
великих платників податків Державної
податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» (далі по тексту - позивач,
ДТГО «Південно-Західна залізниця»)
звернулось до суду з позовом до
Окружної державної податкової служби -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач, ОДПІ - Центрального офісу з
обслуговування ВПП ДПС) про скасування
податкових повідомлень-рішень від
22.03.2012 № та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.07.2012, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012,
позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ДТГО
«Південно-Західна залізниця» за період
з 01.01.2009 по 31.12.2010 з питань правильності
обчислення та своєчасності сплати до
державного бюджету податку на прибуток
підприємства та податку на додану
вартість при проведенні
взаєморозрахунків з ТОВ «Хелдіг», ТОВ
«Дерикторія», ТОВ «Авант-К», ПП «Біг
Кепітал», ТОВ «Гарант-Техноресурс», ТОВ
«Інформконсалт плюс», за результатами
якої складено акт №1122/42-10/04713033 від
12.12.2011.

На підставі висновків акта перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення: від 27.12.2011
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток на суму 138452,00 грн., у
тому числі за основним платежем у
розмірі 92301,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 46151,00
грн.; від 27.12.2011 №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем : податок на додану
вартість на суму 109479,00 грн., в тому числі
за основним платежем в розмірі 73166,00
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 36583,00 грн.

За результатами неодноразового
оскарження податкових
повідомлень-рішень від 27.12.2011 № та
від 27.12.2011 № в адміністративному
порядку, скасовано податкове
повідомлення-рішення № в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 23075,00 грн., в іншій
частині податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, у зв'язку з цим прийнято нове
податкове повідомлення-рішення від
22.03.2012 №, яким позивачу збільшено
суми грошового зобов'язання за
платежем: податок на прибуток на суму
115376,00 грн., у тому числі за основним
платежем у розмірі 92301,00 грн. та
штрафною (фінансовою) санкцією в
розмірі 23075,00 грн. Крім того, податковим
органом було скасовано податкове
повідомлення-рішення № в частині
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 18291,50 грн., а в іншій
частині податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, у зв'язку з цим прийнято нове
податкове повідомлення-рішення від
22.03.2012 №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість на
суму 91458,00 грн., у тому числі за основним
платежем в розмірі 73166,00 грн. та
штрафною (фінансовою) санкцією у
розмірі 18292,00 грн. Зазначені податкові
повідомлення-рішення скасовані ДПС у м.
Києві частково з підстав, що відповідач
при їх винесенні застосував штрафну
санкцію в розмірі 50% суми визначеного
податкового зобов'язання. Так як п. 123.1
ст. 123 Податкового кодексу України
передбачено, що у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених пп. пп. 54.3.1, 54.3.2,
54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу,
тягне за собою накладення на платника
податків штрафу в розмірі 25% суми
визначеного податкового зобов'язання,
завищеної суми податкового
відшкодування, то ДПС у м. Києві
зменшила суму штрафних санкцій до 25%.

Підставою для збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток та податку на додану вартість
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем абз. 4 пп. 5.3.9 п.
5.3 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
по тексту - Закон №334/94-ВР), п. 9.1 ст. 9
Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі по тексту -
Закон №996-XIV), п. 2.4 Положення «Про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995, у результаті чого
встановлено заниження суми податку на
прибуток за період з 01.01.2008 по 31.12.2010
всього на суму 92301,00 грн. та пп. 7.4.1, пп.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997
№168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
по тексту - Закон №168/97-ВР), в результаті
чого занижено податок на додану
вартість на загальну суму 73166,00 грн.

При цьому, податковий орган виходив з
того, що у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість сум по господарських
операцій за, сформованих за договорами
укладеними між структурним
підрозділом Моторвагонне депо Фастів-1
ДТГО «Південно-західна залізниця» та
його контрагентами: ТОВ «Хелдіг», ТОВ
«Дерикторія», ТОВ «Авант-К», ПП «Біг
Кепітал», ТОВ «Гарант-Техноресурс», ТОВ
«Інформконсалт плюс», з підстав
відсутності факту реального вчинення
господарських операцій та, як наслідок,
нікчемності вказаних правочинів, що
суперечить моральним засадам
суспільства та відповідно до ст. 228
Цивільного кодексу України порушує
публічний порядок, оскільки був
спрямований на заволодіння майном
держави, дохідної частини бюджету.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону №334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР передбачено, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із ст. 1 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
по тексту - Закон №996-XIV) первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону
№996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Поряд з цим, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
фактичне виконання договорів
підтверджується належним чином
оформленими видатковими накладними та
податковими накладними, виписаними на
його адресу особами, які мали статус
платника податку на додану вартість.

У подальшому поставлені
товарно-матеріальні цінності (далі по
тексту -ТМЦ) оприбутковувалися,
передавалися для зберігання на склад
та відображалися у складському обліку
кількості отриманих на склад ТМЦ, також
вартість товарно-матеріальних
цінностей відображалися в
бухгалтерському обліку Моторвагонного
депо Фастів-1 на підставі документів, що
надійшли зі складу до бухгалтерії, про
отримання товарно-матеріальних
цінностей на склад. Зазначені ТМЦ
видавалися зі складу та
використовувалися за призначенням, що
оформлювалося відповідними первинними
документами.

Отже, позивачем надані всі первинні
документи на підтвердження реальності
укладених договорів з ТОВ «Хелдіг», ТОВ
«Дерикторія», ТОВ «Авант-К», ПП «Біг
Кепітал», ТОВ «Гарант-Техноресурс», ТОВ
«Інформконсалт плюс» та документи на
підтвердження використання товару у
своїй господарській діяльності.

Що стосується доводів
податкового органу про нікчемність
договорів, то відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не
надано документальних підтверджень
відсутності фактичного виконання
господарських операцій за спірними
договорами, узгодженості дій позивача
з контрагентами з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників.

А тому, твердження відповідача про
нікчемність договорів, укладених між
структурним підрозділом Моторвагонне
депо Фастів-1 ДТГО «Південно-західна
залізниця» та його контрагентами: ТОВ
«Хелдіг», ТОВ «Дерикторія», ТОВ
«Авант-К», ПП «Біг Кепітал», ТОВ
«Гарант-Техноресурс», ТОВ
«Інформконсалт плюс», є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями, оскільки,
позиція податкового органу щодо
суперечності спірної угоди інтересам
держави не підкріплена належними
доказами чи відповідними судовими
рішеннями.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Окружної державної
податкової служби - Центрального офісу
з обслуговування великих платників
податків Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.07.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Л.В. Ланченко (підпис)М.О.
Федоров