Справа № К/9991/52144/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/52144/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Магнолія" на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 24
листопада 2008 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 1 червня 2011 року у справі за
позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі Одеської області
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магнолія" про
стягнення боргу по сплаті страхових
внесків ,

в с т а н о в
и л а :

У липні 2008 року позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магнолія" на користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі Одеської області
прострочену заборгованість в сумі 786
грн. 38 коп.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2008 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від
1 червня 2011 року, позов задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магнолія" на користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі Одеської області
прострочену заборгованість по сплаті
страхових внесків в сумі 786 грн. 38 коп.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування оскаржуваних судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права
та закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Магнолія"
зареєстровано в управлінні Пенсійного
фонду України в м.
Ізмаїлі Одеської області з 18 грудня 1995
року за № як платник страхових
внесків та у 2004-2005 роках було платником
єдиного податку за ставкою 6%, що
підтверджується свідоцтвом №
від 18 грудня 2003 року та свідоцтвом
№ від 22 грудня 2004 року.

Управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі Одеської області
здійснило перевірку своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
своєчасності сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування Товариством з обмеженою
відповідальністю "Магнолія" за період з
1 січня 2004 року по 1 липня 2005 року, за
результатами якої складено акт від 15
липня 2005 року № 122.

В ході перевірки встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Магнолія" повинно
було перерахувати до управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
Одеської області страхові внески
станом на 1 липня 2005 року у сумі 1060 грн. 40
коп., а фактично перерахувало
275 грн. 43 коп., у тому числі 42 % від сплати
єдиного податку - 106 грн. 52 коп.
Прострочена заборгованість складає 786
грн. 38 коп. На вказану суму
заборгованості відповідач згідно ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058 і
розділу 8 Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 і
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року № 64/8663, прийняв
вимогу про сплату боргу від 19 липня 2005
року № Ю-117. Рішенням суду, яке набрало
законної сили, відмовлено у
задоволенні позовних вимог про
визнання цієї вимоги протиправною.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що законність вимоги позивача вже
встановлена постановою господарського
суду Одеської області від 15 вересня 2006
року, тому відповідач повинен сплатити
суму, зазначену у вимозі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про загальнообов"язкове
державне пенсійне страхування"
страхувальник зобов'язаний подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

Згідно вимог п. 20, вказаного
Закону, страхувальники зобов"язані
сплачувати страхові внески не пізніше
ніж через 20 календарних днів із дня
закінчення базового періоду.

Пунктом 5 ч. 9 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов"язкове державне
пенсійне страхування" встановлено, що
виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників
фінансові санкції за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, обґрунтовано
задовольнив позов та стягнув з
відповідача прострочену
заборгованість.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та спростовуються висновками
судів.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Магнолія"
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 24 листопада 2008 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 1 червня 2011
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало
Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк