Справа № 2а-13574/11/1370
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року
Справа №
876/14244/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року у справі за позовом Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області до Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області, підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області про скасування постанови про
накладення штрафу та визнання дій
протиправними, -

в с т а н о в и
в :

29 листопада 2011 року позивач - Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області звернулось в суд з
позовом до відповідачів - Головного
управління юстиції у Львівській
області, відділу ДВС ГУЮ у Львівській
області, підрозділу примусового
виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у
Львівській області, в якому просило
скасувати постанову про накладення
штрафу від 09 листопада 2011 року ВП 27982078,
винесену підрозділом примусового
виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у
Львівській області у розмірі 2040 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального права та підлягає
скасуванню, покликаючись на те, що
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки тому факту, що
штраф на ГУ ПФУ у Львівській області
накладено з порушенням ст.ст.20,26,89
Закону України "Про виконавче
провадження", оскільки дане виконавче
провадження не підвідомче ППВР ВДВС
ГУЮ; державним виконавцем не враховано,
що в апелянта є поважні причини
неможливості виконання судового
рішення, оскільки стягувач не
перебуває на обліку в ГУ ПФУ у
Львівській області як пенсіонер; крім
того, у виконавчому документі відсутні
дата прийняття і номер рішення, згідно
з яким видано виконавчий документ.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задовольнити.

Представник позивача (апелянта) - Тизьо
Г.А. у судовому засіданні підтримала
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
вважає висновки суду першої інстанції
неправильними та необгрунтованими,
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

Представники відповідачів - ГУЮ у
Львівській області, відділу ДВС ГУЮ у
Львівській області, підрозділу
примусового виконання рішень відділу
ДВС ГУЮ у Львівській області в судове
засідання не прибули, про дату, час і
місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, тому суд
вважає можливим проведення розгляду
справи в їх відсутності за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представника апелянта,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Шевченківським районним судом м.Львова
видано виконавчий лист № 2а-1457/2010 від 22
липня 2011 року, яким зобов'язано ГУ ПФУу
Львівській області здійснити
перерахунок та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю
ОСОБА_2.

На підставі вказаного виконавчого
листа державним виконавцем ППВР ВДВС
ГУЮ у Львівській області відкрито
виконавче провадження та винесено
постанову ВП № 27982078 від 18 жовтня 2011
року, надано строк для добровільного
виконання судового рішення.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження отримана боржником.

Боржник - ГУ ПФУ у Львівській області
вимоги державного виконавця в частині
виконання судового рішення не
виконало.

Листом від 21 жовтня 2011 року ГУ ПФУ у
Львівській області повідомило ППВР
ВДВС ГУЮ у Львівській області про
неможливість виконання судового
рішення за виконавчим листом № 2а-1457/2010
у зв'язку з тим, що стягувач ОСОБА_2 з 01
жовтня 2010 року не перебуває на обліку в
ГУ ПФУ у Львівській області; крім того,
судове рішення потребує роз'яснення,
оскільки не конкретизовано яке саме
управління Пенсійного фонду
зобов'язано здійснити перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_2 Також у
виконавчому документі відсутні дата
прийняття і номер рішення, згідно з
яким видано виконавчий документ.

09 листопада 2011 року державним
виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області накладено на боржника штраф у
розмірі 2040,00 грн. за повторне
невиконання судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що дії
відповідачів є правомірними, оскільки
останні діяли у межах своїх
повноважень та відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження».
Крім того, оскільки Головне управління
юстиції у Львівській області та
підрозділ примусового виконання
рішень відділу ДВС ГУЮ у Львівській
області в силу вимог ст.3 Закону України
"Про державну виконавчу службу" не є
належними відповідачами, то
пред'явлення позову до органів, які не є
учасниками спірних публічних
правовідносин, є самостійною підставою
для відмови у позові щодо цих осіб.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.25 Закону
України «Про виконавче провадження» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, та попереджає
боржника про примусове виконання
рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.27 вказаного
Закону у разі ненадання боржником у
строки, встановлені ч.2 с.25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Відповідно до ст.89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що дії відповідачів є правомірними,
оскільки останні діяли у межах своїх
повноважень та відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що пред'явлення позову до органів, які
не є учасниками спірних публічних
правовідносин, є самостійною підставою
для відмови у позові до цих осіб,
оскільки в силу вимог ст.3 Закону
України "Про державну виконавчу службу"
Головне управління юстиції у
Львівській області та підрозділ
примусового виконання рішень відділу
ДВС ГУЮ у Львівській областіне є
неналежними відповідачами.

Покликання апелянта на те, що штраф на
Головне управління пенсійного фонду
України у Львівській області накладено
з порушенням ст.ст.20,26,89 Закону України
"Про виконавче провадження", оскільки
дане виконавче провадження не
підвідомче ППВР ВДВС ГУЮ, колегія
суддів вважає безпідставним, виходячи
з наступного.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про
виконавче провадження» на відділ ППВР
ВДВС ГУЮ покладається виконання
рішень, за якими боржниками є, зокрема
територіальні підрозділи центральних
органів державної влади, а також інші
територіальні підрозділи органів
державної влади.

Відповідно до п. 1.1 Положення про
Головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого Постановою правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року № 11-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5) головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі утворюють
систему органів Пенсійного фонду, який
є центральним органом виконавчої
влади.

Таким чином, Головне управління
пенсійного фонду України у Львівській
області є територіальним підрозділом
центрального органу виконавчої влади,
а тому виконання рішень, за яким
боржником є зазначене Управління
відповідно до приписів ст.20 Закону
України «Про виконавче провадження»
підвідомче ППВР ВДВС ГУЮ у Львівської
області.

Також безпідставними є покликання
апелянта щодо неможливості виконання
рішення суду у зв'язку із зверненням до
суду з заявою про роз'яснення судового,
оскільки таке звернення, відповідно до
положень ст.ст.34,35 Закону України «Про
виконавче провадження», не є підставою
для зупинення виконавчого провадження.

Покликання позивача (апелянта) про
визнання постанови про накладення
штрафу за невиконання рішення суду
незаконною судом оцінюється критично,
оскільки позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій або
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження.

Крім того, твердження апелянта про те,
що на даний час не має реальної
можливості виконати рішення суду, не є
достатньою підставою для визнання
порушення прав позивача та скасування
постанови про накладення штрафу.

Дана позиція суду узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини, який у своєму рішенні від 29
червня 2004 року у справі «Півень проти
України» вказав, що право на судовий
розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської
конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, захищає також
виконання остаточних та обов'язкових
судових рішень, які в країні, що поважає
верховенство права, не можуть
залишатися невиконаними, завдаючи при
цьому шкоди одній зі сторін (п.35). У
рішенні Європейського суду з прав
людини від 19 березня 1997 року у справі
«Горнсбі проти Греції» суд підкреслив,
що виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватись як
складова частина судового розгляду.
Здійснення права на звернення до суду з
позовом стосовно його прав та
обов'язків цивільного характеру було б
ілюзорним, якби внутрішня правова
система допускала, щоб остаточне
судове рішення, яке має обов'язкову
силу, не виконувалося б на шкоду однієї
зі сторін (п.40).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2011 року у справі № 2а-13574/11/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 31
жовтня 2014 року.