Справа № К/9991/20209/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/20209/12

28 жовтня 2014 рокум. КиївК/9991/20209/12Колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької
Л.Т.Суддів -Розваляєвої Т.С. Маслія
В.І.при секретарі -Кошелєв С.В.за участю
представника:ТОВ «Нібулон» - Дмитрієва
Т.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справуза
касаційною скаргоюДержавного
агентства земельних ресурсів
Українинапостанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
11.07.2011р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31.01.2012р.у справі№ 2а-3302/11/1470за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
«Нібулон»доДержавного агентства
земельних ресурсів Українитретя
особаДержавний комітет України із
земельних ресурсівпровизнання
протиправним та скасування висновку
державної експертизи землевпорядної
документації та зобов'язання вчинити
певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
«Нібулон» звернулось з позовом до
Державного комітету України із
земельних ресурсів про визнання
протиправним та скасування висновку
державної експертизи землевпорядної
документації Державного комітету
України із земельних ресурсів від
04.03.2011 року №55-11 та зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оскаржуваний
висновок є необґрунтованим,
протиправним, прийнятим з порушення
норм матеріального права та не
відповідає вимогам Земельного кодексу
України, Водного кодексу України,
Закону України «Про землеустрій» та
Закону України «Про оренду землі».

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду
від 11.07.2011р., залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012р.,
позов задоволено. Визнано
протиправним і скасовано висновок
державної експертизи землевпорядної
документації Державного комітету
України із земельних ресурсів від
04.03.2011 року №55-11. Зобов'язано Державне
агентство земельних ресурсів України
провести повторну державну експертизу
землевпорядної документації «Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ТОВ СП «Нібулон» для
розташування водних підходів та
операційної акваторії
перевантажувального терміналу із
земель Кам'янсько-Дніпровського району
Запорізької області» та надати
висновок державної експертизи щодо її
відповідності вимогам законодавства,
встановленим стандартам, нормам і
правилам. Зобов'язано Державне
агентство земельних ресурсів України
прийняти рішення щодо погодження
землевпорядної документації «Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ТОВ СП «Нібулон» для
розташування водних підходів та
операційної акваторії
перевантажувального терміналу із
земель Кам'янсько-Дніпровського району
Запорізької області».

На постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11.07.2011р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012р.
надійшла касаційна скарга Державного
агентства земельних ресурсів України,
в якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про їх скасування та
направлення справи на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19.02.2010 року позивач
звернувся до Запорізької обласної
державної адміністрації з клопотанням
№ 1799/01-56 про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 12 га за рахунок
земель водного фонду для розташування
водних підходів та операційної
акваторії перевантажувального
терміналу з відвантаженням зернових та
олійних культур на річковий транспорт
ТОВ СП «Нібулон», яка розташована за
межами населених пунктів в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області.

Розпорядженням Запорізької обласної
державної адміністрації від 11.03.2010 року
№64 позивачу було надано дозвіл на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки в оренду орієнтовною
площею 12 га із земель водного фонду
Кам'янсько-Дніпровського району за
межами населеного пункту для
розташування водних підходів та
операційної акваторії
перевантажувального терміналу.

Проектом землеустрою було встановлено,
що площа земельної ділянки,
передбаченої для відведення, становить
10,2909 га. Проект землеустрою був
розроблений та погоджений: районним
архітектором виконавчого комітету
Кам'янсько-Дніпровської районної ради
Запорізької області (висновок від
12.05.2010 року №34); Енергодарським
сектором регулювання
природокористування Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища у Запорізькій
області (висновок від 20.05.2010 року №143);
Кам'янсько-Дніпровською міжрайонною
СЕС (висновок від 18.05.2010 року №31);
санітарно- епідеміологічною станцією
Запорізької області (висновок від
18.05.2010 року №31); управлінням культури і
туризму Запорізької обласної
державної адміністрації (висновок від
27.05.2010 року №989); Запорізьким
регіональним управлінням водних
ресурсів (висновок від 29.04.2010 року №0565).

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки був поданий до
Комісії з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, яка погодила проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянка, а також погодила можливе
відведення земельної ділянки
загальною площею 10,2909 га та подальшу
передачу її в оренду позивачу (висновок
від 21.05.2010 року №16).

Однак 04.03.2011 року за №55-11 Держкомземом
за результатами державної експертизи
землевпорядної документації було
складено висновок, в якому зазначено,
що проект землеустрою не відповідає
вимогам чинного законодавства України,
встановленим нормам і правилам,
оцінюється негативно і не
погоджується.

Не погоджуючись з зазначеними діями
відповідача позивач і звернувся з
даним позовом.

Суди попередніх інстанцій
задовольняючи позовні вимоги виходили
з правомірності доводів позивача щодо
неправильного застосування
відповідачем норм земельного і водного
законодавства, зокрема, ст. 79, ч.3 ст.93
Земельного кодексу України, ст. 55
Закону України «Про землеустрій», ч. 4
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»
та ст. ст. 14, 86 Водного кодексу України.

Однак, колегія суддів вважає такі
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій передчасним, враховуючи
наступне.

Статтею 3 Земельного кодексу України
встановлено, що земельні відносини в
Україні регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами. Земельні
відносини, що виникають при
використанні надр, лісів, вод, а також
рослинного і тваринного світу,
атмосферного повітря, регулюються цим
Кодексом, нормативно-правовими актами
про надра, ліси, води, рослинний і
тваринний світ, атмосферне повітря,
якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами (частина 1
ст. 79 Земельного кодексу України).

Частиною 2 вказаної статті Земельного
кодексу України встановлено, що право
власності на земельну ділянку
поширюється в її межах на поверхневий
(ґрунтовий) шар, а також на водні
об'єкти, ліси і багаторічні насадження,
які на ній знаходяться, якщо інше не
встановлено законом та не порушує прав
інших осіб.

Завданням водного законодавства,
відповідно до ст. 2 Водного кодексу
України (в редакції станом на 2011р., далі
- ВК України) є регулювання правових
відносин з метою забезпечення
збереження, науково обґрунтованого,
раціонального використання вод для
потреб населення і галузей економіки,
відтворення водних ресурсів, охорони
вод від забруднення, засмічення та
вичерпання, запобігання шкідливим діям
вод та ліквідації їх наслідків,
поліпшення стану водних об'єктів, а
також охорони прав підприємств,
установ, організацій і громадян на
водокористування. Водні відносини в
Україні регулюються цим Кодексом,
Законом України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
та іншими актами законодавства.
Земельні, гірничі, лісові відносини, а
також відносини щодо використання та
охорони рослинного і тваринного світу,
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду,
атмосферного повітря, виключної
(морської) економічної зони та
континентального шельфу України, що
виникають під час користування водними
об'єктами, регулюються відповідним
законодавством України.

Згідно до ст. 3 ВК України усі води
(водні об'єкти) на території України
становлять її водний фонд. До водного
фонду України належать: 1) поверхневі
води: природні водойми (озера); водотоки
(річки, струмки); штучні водойми
сховища, ставки) і канали; інші водні
об'єкти; 2) підземні води та джерела; 3)
внутрішні морські води та
територіальне море.

Відповідно до ст. 4 ВК України до земель
водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водоймами,
болотами, а також островами;
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Статтею 13 ВК України передбачено, що
державне управління в галузі
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів
здійснюється за басейновим принципом
на основі державних цільових,
міждержавних та регіональних програм
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів. Державне
управління в галузі використання і
охорони вод та відтворення водних
ресурсів здійснюють Кабінет Міністрів
України, Уряд Автономної Республіки
Крим, місцеві Ради та їх виконавчі
комітети, спеціально уповноважені
органи державної виконавчої влади та
інші державні органи відповідно до
законодавства України. Спеціально
уповноваженими органами державної
виконавчої влади у галузі використання
і охорони вод та відтворення водних
ресурсів є спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань екології та природних ресурсів,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
водного господарства, спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади з питань геології та
використання надр, їх органи на місцях
та інші державні органи відповідно до
законодавства.

Як вбачається з рішень судів першої та
апеляційної інстанції, а також
матеріалів справи, 19.02.2010 року позивач
звернувся до Запорізької обласної
державної адміністрації з клопотанням
№ 1799/01-56 про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 12 га за рахунок
земель водного фонду для розташування
водних підходів та операційної
акваторії перевантажувального
терміналу з відвантаженням зернових та
олійних культур на річковий транспорт
ТОВ СП «Нібулон», яка розташована за
межами населених пунктів в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області.

Розпорядженням Запорізької обласної
державної адміністрації від 11.03.2010 року
№64 позивачу було надано дозвіл на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки в оренду орієнтовною
площею 12 га із земель водного фонду
Кам'янсько-Дніпровського району за
межами населеного пункту для
розташування водних підходів та
операційної акваторії
перевантажувального терміналу.

Однак 04.03.2011 року за №55-11 Держкомземом
за результатами державної експертизи
землевпорядної документації було
складено висновок, який і є предметом
спору у даній справі, в якому зазначено,
що проект землеустрою не відповідає
вимогам чинного законодавства України,
встановленим нормам і правилам,
оцінюється негативно і не
погоджується.

Зокрема, у висновку зазначено, що
відведення земельної ділянки частини
дна Каховського водосховища не
відповідає положенням ст. 79 та ч.3 ст. 93
ЗК України. Таке проектне рішення не
може бути реалізоване в порядку ст. 55
Закону України «Про землеустрій», ч.4
ст. 15 Закону України «Про оренду землі».
Проведення робіт, пов'язаних з
розташуванням водних підходів та
операційної акваторії
перевантажувального терміналу має
відбуватися відповідно до ст.ст. 14, 86
Водного кодексу України.

Отже, спір у даній справі стосується
земель водного фонду.

Згідно з ст. 14 Водного кодексу України
до відання Кабінету Міністрів України
у галузі управління і контролю за
використанням і охороною вод та
відтворенням водних ресурсів належить:
реалізація державної політики у галузі
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів;
розпорядження водними об'єктами
загальнодержавного значення;
здійснення державного контролю за
використанням і охороною вод та
відтворенням водних ресурсів;
визначення пріоритетів
водокористування; забезпечення
розробки державних цільових,
міждержавних та регіональних програм
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів,
затвердження регіональних програм;
визначення порядку діяльності органів
державної виконавчої влади у галузі
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів,
координація їх діяльності;
встановлення порядку видачі дозволів
на спеціальне водокористування,
будівельні, днопоглиблювальні роботи,
видобування піску і гравію,
прокладання кабелів, трубопроводів та
інших комунікацій на землях водного
фонду, а також розробки та затвердження
нормативів скидання забруднюючих
речовин у водні об'єкти; прийняття у
разі виникнення аварійних ситуацій
рішень про скиди стічних вод з
накопичувачів у водні об'єкти, якщо
вони призводять до перевищення
гранично допустимих концентрацій
забруднюючих речовин у цих об'єктах;
організація і координація робіт,
пов'язаних з попередженням та
ліквідацією наслідків аварій,
стихійного лиха, шкідливої дії вод або
погіршенням якості водних ресурсів;
прийняття рішень про обмеження,
тимчасову заборону (зупинення)
діяльності підприємств, установ,
організацій і об'єктів у разі порушення
ними вимог водного законодавства;
затвердження проектів зон санітарної
охорони господарсько-питних
водозаборів, які забезпечують
водопостачання території більш як
однієї області; керівництво зовнішніми
зв'язками України в галузі
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів; вирішення
інших питань у галузі використання і
охорони вод та відтворення водних
ресурсів.

Відповідно до ст. 86 Водного кодексу
України на землях водного фонду можуть
проводитися роботи, пов'язані з
будівництвом гідротехнічних, лінійних
та гідрометричних споруд, поглибленням
дна для судноплавства, видобуванням
корисних копалин (крім піску, гальки і
гравію в руслах малих та гірських
річок), розчисткою русел річок, каналів
і дна водойм, прокладанням кабелів,
трубопроводів, інших комунікацій, а
також бурові та геологорозвідувальні
роботи.

Місця і порядок проведення зазначених
робіт визначаються відповідно до
проектів, що погоджуються з обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
розвитку водного господарства (крім
робіт на землях, зайнятих морями), та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
геологічного вивчення та
раціонального використання надр (ч.2).

Аналізуючи зміст наведених
законодавчих норм та з урахуванням
матеріалів справи, колегія суддів
приходить до висновку про
передчасність рішень судів першої та
апеляційної інстанцій, необхідність їх
скасування та направлення справи на
новий розгляд, оскільки рішення у даній
справі може вплинути на права, свободи,
інтереси або обов'язки центрального
органу виконавчої влади, який, в силу
приписів ст.ст. 14, 86 Водного кодексу
України повинен погоджувати
відповідні проекти.

З огляду на викладене, судові рішення,
ухвалені у даній справі, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справу суду
належить усунути недоліки, викладені у
мотивувальній частині ухвали і
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми процесуального
права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державного агентства
земельних ресурсів України
задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 11.07.2011р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2012р.
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: