Справа № 872/16070/13
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Дадим Ю.М. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В..

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним, відповідно до вимог п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, без порушення строку в 365 календарних днів з дати складання податкових накладних (від 15.11.2011 року, 31.01.2012 року, 08.05.2012 року) включено у відповідному звітному періоді (жовтень 2012 року) до податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 3846.54 грн. Технічна помилка, яка була виявлена Позивачем та усунена шляхом подання уточнюючої декларації за жовтень 2012 року від 11.06.2013 року ні в якому разі не вплинула на розрахунки платника податків з бюджетом, а тому висновки Відповідача, що товариством включено до податкового кредиту суум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Форта» тільки з моменту подання Відповідачу уточнюючого розрахунку за жовтень 2012 року від 11.06.2013 року є помилковим.

Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням адміністративного суду першої інстанції, звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2013 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначив, що податкове повідомлення-рішення прийняте в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений Конституцією України та Законами України, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо виявлених порушень, на підставі якої було складено Акт №3553/152/37006212 від 27.06.2013 року.

В Акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем:

- п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов’язань ЮК «Легарт» за жовтень 2012 року на суму 3847.00 грн.

Не погодившись з висновками зазначеного Акту, Позивач подав заперечення до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська.

Листом ДПІ у Жовтневому районі м. Дінпропетровська №291/10/15-217 від 08.07.2013 року, у задоволенні заперечення було відмовлено.

Не погодившись з правомірністю винесенням зазначеного податкового повідомлення-рішення, Позивач подав скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області,в якій просив його скасувати.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем було неправомірно донараховано зобов’язання з ПДВ та штрафних санкцій, оскільки порушено п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України з боку Позивача допущено не було.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з п.49.8 ст.49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Приписами п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Зі змісту зазначених матеріально-правових норм вбачається, що податковою декларацією є документ встановленої форми на підставі якого здійснюється нарахування та сплата податкового зобов'язання. Подання такої декларації здійснюється за кожний звітний період та є обов’язком платника податків. Проте, якщо подана раніше податкова декларація містить помилку, яка була виявлена платником податків, то він зобов’язаний надіслати уточнюючий розрахунок до неї або відобразити уточнені показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період.

Відповідно до п.198.1, п.198.2 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем у податковій декларації за жовтень 2012 року було включено до складу податкового кредиту податкові накладні, виписані ТОВ «Форта», а саме: податкова накладна №546 за листопад 2011 року на суму ПДВ 307.33 грн, податкова накладна №597 за січень 2012 року на суму ПДВ 872.54 грн. та податкова накладна №752 за травень 2012 року на суму ПДВ 2666,67 грн.

Приписами чинного законодавства встановлено, що право платника податків на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Отже, виходячи з того, що суми податкового кредиту по податковим накладним №546 за листопад 2011 року, №597 за січень 2012 року та №752 за травень 2012 року були подані у жовтні 2012 року, тобто з дотриманням строку в 365 днів, то відповідно Позивач належним чином скористався своїм правом на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

У зв’язку з зазначеним, Відповідач дійшов висновку, що Позивачем включено до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі податкових накладних №546 за листопад 2011 року, №597 за січень 2012 року та №752 за травень 2012 з моменту подання уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань з ПДВ за жовтень 2012 року від 11.06.2013 року, тобто з пропуском 365 днів з дати виписки зазначених податкових накладних.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками податкового органу та вважає їх безпідставними, оскільки суми ПДВ по зазначеним податковим накладним були включені до податкового кредиту жовтня 2012 року, що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість за жовтень 2012 року та реєстром виданих та отриманих податкових накладних.

Також, варто зауважити, що уточнюючий розрахунок за жовтень 2012 року від 11.06.2013 року фактично виправляє помилки, які не пов'язані з сумами податкових зобов'язань, оскільки такі помилки не призвели до заниження чи завищення суми податкового зобов'язання.

Отже, висновки Відповідача про необхідність включення сум ПДВ до податкового кредиту на підставі зазначених податкових накладних лише з моменту подання уточнюючого розрахунку податкового зобов’язання з ПДВ за жовтень 2012 року від 11.06.2013 року є необґрунтованим, оскільки помилки вчинені в частині датуванні податкових накладних є описками, які не можуть впливати на дату віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності донарахування Позивачу зобов’язання з ПДВ та штрафних санкцій, оскільки порушень п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України з боку Позивача допущено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2013 року є законною і обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

На підставі наведеного, керуючись, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко