Справа № 344/3133/14-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Справа № 876/6606/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 06 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и
в :

06 березня 2014 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача - Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області, в якому
просив визнати незаконними дії
відповідача щодо відмови в задоволенні
заяви позивача про відновлення виплати
пенсії; зобов'язати відповідача
поновити виплату пенсії ОСОБА_1 на
рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Державний
ощадний банк України» з 04 лютого 2010
року. Стягнути з Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області на користь
позивача понесені судові витрати.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 06 червня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Головного
Управління Пенсійного Фонду України в
Івано-Франківській області щодо
припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 04
лютого 2010 року. Зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області поновити
виплату пенсії ОСОБА_1 з 04 лютого 2010
року на рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Державний
ощадний банк України». Стягнено з
Державного бюджету України в користь
ОСОБА_1, громадянина України, жителя:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 -
73 грн. 08 коп. (сімдесят три гривні 08 коп.)
судового збору та 450 грн. (чотириста
п'ятдесят гривень) витрат на правову
допомогу. В решті вимог позову про
стягнення судового збору в розмірі 147
грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що із заявою про виплату пенсії
за довіреністю через кожен рік дії
такої довіреності пенсіонер повинен
особисто звернутися до органу
Пенсійного фонду України за місцем
постійного проживання в Україні та
надати паспорт громадянина України або
інший документ, що посвідчує особу,
місце її проживання (реєстрації) та вік.
Разом з тим, ОСОБА_1 паспорта
громадянина України не має, термін дії
закордонного паспорта НОМЕР_2
продовжено до 19 лютого 2022 року,
постійно проживає в м.Ханти-Мансійську
Російської Федерації, тому відсутні
правові підстави для відновлення
виплати пенсії. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в позові відмовити.

Представник відповідача (апелянта) -
ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, вважає висновки
суду першої інстанції неправильними та
необгрунтованими, просить скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Представник позивача- ОСОБА_3. подав до
суду заперечення на апеляційну скаргу
(вх.№20487/14 від 25.07.2014 року), у судовому
засіданні не погодився з доводами
апеляційної скарги і вважає, що вони не
спростовують висновків суду першої
інстанції, який ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити частково з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з 29 серпня 1992 року перебуває на
обліку в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області та отримує
пенсію за вислугу років.

Позивач є громадянином України
відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
«Про громадянство України», що
підтверджується довідкою Управління
Державної міграційної служби в
Івано-Франківській області від 24
квітня 2014 року (а.с.43).

20 травня 1997 року Коломийським РВ УМВС в
Івано-Франківській області позивачу
виписаний паспорт громадянина України
у зв'язку із втратою попереднього,
разом з тим, позивач з об'єктивних
підстав не звертався за його
отриманням, тому паспорт було знищено,
що підтверджується довідкою (а.с.16).

Позивач має паспорт громадянина
України для виїзду за кордон серії
НОМЕР_2, термін дії якого продовжено до
19 лютого 2022 року (а.с.9-10).

12 вересня 2002 року Генеральним
консульством України в Тюмені
задоволено клопотання ОСОБА_1 щодо його
залишення на постійне проживання в
Російській Федерації, вихід з
громадянства України ОСОБА_1 не
оформляв, що підтверджується факсом
Генерального консула України в м.
Єкатеринбург (а.с.47).

В 2012 році позивач прийнятий на
консульський облік Генерального
консульства України в м. Єкатеринбург
(а.с.10).

Як вбачається з довідки Управління
Пенсійного фонду Російської Федерації
в м.Ханти-Мансійськ від 11 жовтня 2013 року
(а.с.20), позивач на федеральному обліку
не стоїть, пенсію не отримує, пенсія не
призначалась та не виплачувалась.

04 лютого 2010 року позивачу проведено
останнє зарахування пенсії, що
підтверджується довідкою філії
Івано-Франківського обласного
управління Державного ощадного банку
України від 08.01.2014 року (а.с.21).

05 листопада 2013 року позивач звернувся
до відповідача із заявою про
поновлення та виплату пенсії (а.с.22).

Листами від 13 листопада 2013 року, 03
грудня 2013 року та 09 грудня 2013 року
Головне управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області
відмовило в поновленні позивачу
виплати пенсії, оскільки у позивача
відсутній паспорт громадянина України
(а.с.23, 24, 25).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на відновлення відповідних
пенсійних виплат, оскільки право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватися з
такою умовою як постійне проживання в
Україні, так як держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особа, якій
призначена пенсія - в Україні, чи за її
межами.

Даючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного.

Ст.51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачає, що у разі
виїзду пенсіонера за кордон на
постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згоду на обов'язковість якого
надано Верховною Радою України (п.2 ч.1
ст.49 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування").

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними)
положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення
ст.51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України
зазначеного Рішення відпала така умова
припинення виплати пенсії, як
проживання пенсіонера за кордоном, у
зв'язку з чим, відповідно до вимог ч.2
ст.49 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідач повинен був
протягом 10 днів після з'ясування
обставин наявності умов для
відновлення виплати пенсії здійснити
таке відновлення.

Покликання апелянта на те, що вказане
Рішення Конституційного Суду України
поширюється лише на тих осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після його ухвалення, тобто
після 07 липня 2009 року, носять
безпідставний обмежувальний характер,
а тому колегія суддів відхиляє такі як
безпідставні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до ч.4 ст.52 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» за бажанням
пенсіонера доставка пенсії може
здійснюватися через підприємства
зв'язку за місцем його фактичного
проживання незалежно від реєстрації
місця проживання.

Судом встановлено, що позивач висловив
таке бажання у своїй заяві адресованій
відповідачу 05 листопада 2013 року та
додав до заяви копію договору про
відкриття фізичній особі поточного
рахунку в національній валюті в ПАТ
«Державний ощадний банк України»
(а.с.26).

Колегія суддів також вважає
безпідставними покликання апелянта на
відсутність в ОСОБА_1 пасорта
громадянина України, як на підставу для
відмови в поновленні виплати пенсії,
оскільки відповідно до п.16 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
занальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25 листопада 2005 року №22-1, особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ, що
засвідчує цю особу, місце її проживання
(реєстрації), та вік). У спірних
правовідносинах таким іншим
документом є паспорт громадянина
України ОСОБА_1 для виїзду за кордон
серії НОМЕР_2, термін дії якого
продовжено до 19 лютого 2022 року.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивач має право на
відновлення відповідних пенсійних
виплат, такі необхідно відновити, у
зв'язку з чим дії Головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області є
протиправними.

Доводи апелянта є безпідставними і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Разом з тим, при зверненні до суду з
позовом про зобов'язання визнати
незаконними дії відповідача щодо
відмови в задоволенні заяви позивача
про відновлення виплати пенсії;
зобов'язати відповідача поновити
пенсію з 04 лютого 2010 року позивачем
пропущено шестимісячний строк
звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99
КАС України.

Відповідно до ст.100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся в суд з позовом 06
березня 2014 року.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із даним адміністративним позовом,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позов у
частині зобов'язання відповідача
поновити пенсію ОСОБА_1 за період з 04
лютого 2010 року по 05 вересня 2013 року
включно необхідно залишити без
розгляду.

Також судом першої інстанції правильно
вирішенно питання щодо судових витрат
та витрат на правову допомогу, з
вразхуванням приписів ст.87, ст.90, ч.1 ст.94
КАС України.

З врахуванням усіх вищенаведених
обставин колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини справи,
постанова суду прийнята з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим постанова суду підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198,
п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т
а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області
задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 06 червня 2014 року у справі №
344/3133/14-а - скасувати, та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити
частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії за період з 04
лютого 2010 року по 05 вересня 2013 року
включно - залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Головного
управління Пенсійного Фонду України в
Івано-Франківській області щодо
припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного Фонду України в
Івано-Франківській області поновити
виплату пенсії ОСОБА_1 з 06 вересня 2013
року на рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Державний
ощадний банк України».

Зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у Івано-Франківській області
стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 73 (сімдесят три) грн. 08
коп. судового збору та 450 (чотириста
пятдесят) грн. витрат на правову
допомогу шляхом їх безспірного
списання з рахунків Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області.

В решті позову про сплату судового
збору в розмірі 147 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст постанови виготовлено 03
листопада 2014 року.