Справа № 872/12518/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" квітня 2014 р.

справа № 808/5541/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2013 р. у справі № 808/5541/13-а

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

14.06.2013 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

Постановою суду першої інстанції адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з’ясування судом обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що у разі порушення постачальником порядку реєстрації податкових накладних платник податку-покупець має право на включення сум за такими податковими накладними до податкового кредиту виключно за звітний період, в якому виникли податкові зобов’язання та за який постачальником допущено порушення порядку їх реєстрації. Окрім того зазначає, що судом не досліджувались докази надані відповідачем.

Просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувавши постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову в задоволенні позову. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, залишивши без змін постанову суду першої інстанції.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в період часу з 16.04.2013 року по 29.04.2013 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2013 року, за результатами якої складено акт перевірки №208/24-2/00191230 від 29.04.2013 року.

Відповідно до матеріалів справи у січні 2013 року позивач мав взаємовідносини з Концерном "Міські теплові мережі".

За результатами даних взаємовідносин позивачу виписано податкові накладні №536/1 від 31.01.2013 року та №498/1 від 31.01.2013 року.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру податкових накладних Концерном «Міські теплові мережі» 07.02.2013 року було зареєстровано податкові накладні №498/1 та №536/1 від 31.01.2013 року.

Разом з тим податкова накладна № 536/1 від 31.01.2013 року була отримана позивачем 12.02.2013 року за вх. №0210461, а податкова накладна №498/1 від 31.01.2013 року була отримана позивачем 13.02.2013 року згідно вх. №2010845.

У зв’язку з певними недоліками у заповненні вказаної податкової накладної, а саме номер філії в порядковому номері вказано не вірно, позивачем було подано заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (додаток 8) та копії первинних документів по такій операції.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту актів перевірки, висновок податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства був обумовлений тим, що в порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України позивачем віднесено до складу податкового кредиту у лютому 2013 року податкову накладну, яка була виписана в іншому звітному періоді - січні 2013 року.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачається, що право суб’єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно до абз. 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв’язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно до п. 33.3 ст. 3 ПК України, базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов’язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов’язаний самостійно визначати суму податкового зобов’язання платника податку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити що, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок податкового органу стосовно того, що з метою відображення податкового кредиту, заява із скаргою повинна бути подана лише в тому періоді, у якому безпосередньо було виписано податкову накладну, не ґрунтуються на нормах податкового законодавства.

Оскільки, вищевказана податкова накладна була оформлена постачальником з певними порушеннями, позивач для отримання права на формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ, вказаних у цій податковій накладній, подав заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (додаток 8) та копії первинних документів по такій операції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що сума від’ємного значення сформована позивачем правомірно та без порушень вимог Податкового кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та постановив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги суперечать матеріалами справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2013 р. у справі № 808/5541/13-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун