Справа № 804/15075/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
Головуючого судді
при секретарі судового засідання
за участю представників сторін:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
виробничо-комерційної фірми
"Екопрон-Юг" про стягнення
17.09.2014р. Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
ТОВ виробничо-комерційної фірми
"Екопрон-Юг" та просить суд:
- стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма «ЕКОПРОН-ЮГ» на користь держави в
особі Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
адміністративно-господарські санкції
- стягнути з відповідача на користь
держави в особі Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач не
виконав нормативу щодо створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, встановлений ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
внаслідок чого до відповідача були
адміністративно-господарські санкції
адміністративно-господарських санкцій
своєчасно відповідачем не була
сплачена у зв'язку з чим була
нарахована пеня у сумі 7 грн. 56 коп.
згідно розрахунку пені.
Внаслідок несплати відповідачем
адміністративно-господарських санкцій
та пені у відповідача утворилась
заборгованість. Несплата відповідачем
цих адміністративно-господарських
санкцій до Фонду завдає значної шкоди
державним інтересам, не дозволяє в
повній мірі створити інвалідам
необхідні умови, які дають можливість
вести повноцінний спосіб життя.
Представник позивача в судовому
засіданні вищевказані позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечує та
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог позивача посилаючись на
те, що відповідач на виконання Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
розробив низку заходів для
забезпечення виконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів про що свідчать штатний
розклад ТОВ виробничо-комерційної
фірми "Екопрон-Юг" за 2013 р., до центру
зайнятості надавались звіти форми 3-ПН,
в яких ТОВ виробничо-комерційна фірма
"Екопрон-Юг" заявляло потребу у
працівниках-інвалідах протягом 2013 р.
для їх працевлаштування. Відповідач
щорічно звітує перед позивачем про
наявність створених робочих місць для
працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача шляхом
подання звітів до центру зайнятості,
зокрема за 2013р. Тобто, відповідач
вважає, що ним було вжито всіх залежних
заходів для недопущення порушення
нормативу щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача.
Підприємством були створені
відповідні робочі місця для
працевлаштування інвалідів, а тому
адміністративно-господарських санкцій
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, які
брали участь у справі, з'ясувавши
обставини справи, перевіривши доводи
та давши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню, виходячи з
Відповідно до Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів
затвердженого Постановою КМУ від 26
вересня 2002р. № 1434 із внесеними змінами
від 15.11.2006р. № 1602 Фонд соціального
захисту інвалідів є урядовим органом
державного управління, який діє у
складі Міністерства праці та
соціальної політики України та
підпорядковується йому.
Основним завданням Фонду соціального
захисту інвалідів є контроль за
виконанням підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами і організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
установленого Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні». Фонд соціального
захисту інвалідів має право проводити
перевірки підприємств щодо реєстрації,
подання ними звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів, виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та сплати
адміністративно-господарських санкцій
і пені, цільового використання наданих
адміністративно-господарських санкцій
використовуються на фінансування
заходів щодо соціальної, трудової,
фізкультурно-спортивної та
професійної реабілітації інвалідів.
Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» визначено, що
підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів за рішенням місцевої
ради за рахунок власних коштів, у разі
необхідності, створюють спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.
Частинами 1 та 3 ст. 18 вищевказаного
Закону передбачено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобовязані:
-виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
- забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством;
-надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів;
-звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Інвалідам, які не мають змоги працювати
на підприємствах, в установах,
організаціях, державна служба
зайнятості сприяє у працевлаштуванні з
умовою про виконання роботи вдома.
Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2006р. № 1836 «Про
реалізацію статті 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» потреба у
створенні інваліду, зареєстрованому в
державній службі зайнятості як
безробітний, спеціального робочого
місця або ділянки виробничої площі та
вимоги до них встановлюються
індивідуальною програмою
Статтею 18-1 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» визначено, що інвалід, який не
досяг пенсійного віку, не працює, але
бажає працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний. Рішення про
визнання інваліда безробітним і взяття
його на облік для працевлаштування
приймається центром зайнятості за
місцем проживання інваліда на підставі
поданих ним рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.
Державна служба зайнятості може за
рахунок Фонду соціального захисту
інвалідів надавати дотацію
роботодавцям на створення спеціальних
робочих місць для інвалідів,
зареєстрованих у державній службі
зайнятості, а також проводити
професійну підготовку, підвищення
кваліфікації і перепідготовку цієї
категорії інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
Згідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.
Відповідно до ст. 20 вищезгаданого
Закону підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається у розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, які використовують
найману працю, за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.
Порядок подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 січня 2007р. № 70, визначає процедуру
подання підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, які використовують
найману працю, в яких за основним
місцем роботи працює вісім і більше
осіб, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів та інформації про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів центру
зайнятості. Частиною 1 пункту 2 Порядку
встановлено, що звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду, в яких вони
зареєстровані, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Відповідно до ч.4 ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» та п.3.7 Інструкції
про заповнення форми № 10-ПІ (річна)
«Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів»
відповідач самостійно у рядку 06 Звіту
відображає суму коштів
адміністративно-господарських
санкцій, яку повинен сплатити
самостійно у строк до 15 квітня року,
наступного за роком, в якому відбулося
порушення нормативу, встановленого ч.1
ст. 19 вказаного Закону.
Також, частиною 3 пункту 2 вказаною
Порядку передбачено, що інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Так, судом встановлено, що на виконання
вищенаведених вимог Закону, відповідач
у 2013 р. створив у відповідності до
нормативу місця для працевлаштування
інвалідів на підприємстві у кількості 1
вакантна посада та працевлаштував на
цю посаду одного інваліда, що
підтверджується наказом про прийняття
на роботу від 05.03.2012р.№273/к та договором
працевлаштування безробітного з
наданням дотацій», інвалідність
працевлаштованої особи підтверджена
довідкою до акту огляду МСЕК Серії 10
ААБ №017014 та довідкою до акту огляду
МСЕК серії 10 ААА №557416, формою
індивідуальної програми реабілітації
інваліда, що видається
медико-санітарними експертними
комісіями №1151.
01.04.2013р. працевлаштовану-особу інваліда
було звільнено відповідно до наказу
від 01.04.13р. №281/к.
Позивач наголошує на тому, що наявне
місце призначене для працевлаштування
інваліда не було зайняте та відповідач
не працевлаштував на нього інваліда, що
підтверджується копією звітів форми №
10-ПІ та № 3-ПН, які наявні у справі.
Також, згідно наданих суду копій звітів
Форми № 3-ПН, затвердженого наказом
Мінпраці України від 19.12.2005р. № 420,
відповідачем з квітня по грудень 2013
року до Криворізького районного центру
зайнятості в місті Дніпропетровськ
подавались Звіти про наявність
вакансій у 2013 році зі змісту яких
вбачається, що на підприємстві
відповідача для працевлаштування
інвалідів було створено у квітні 2013 р.
по грудень 2013 року - 1 вакансію для
інвалідів з детальним описом їхніх
характеристик, на які можливе
працевлаштування інваліда, тобто було
наявне одне робоче місце для
працевлаштування інваліда робочої
групи, з урахуванням нормативу
встановленого законодавством України.
21.01.2014р. відповідачем було подано Звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів за формою № 10-ПІ
затвердженою наказом Мінпраці України
від 10.02.2007р. № 42 в якому відповідачем
самостійно зазначено про те, що на
підприємстві відповідача у 2013 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 20 осіб, середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність 0 осіб,
кількість інвалідів штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів 1 осіб, фонд оплати праці
штатних працівників 503,70 грн.,
середньорічна заробітна плата
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
Згідно наявного в матеріалах справи
розрахунку суми позову, складеного
посадовою особою позивача,
адміністративно-господарська санкція
за не створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів складає
сплату адміністративно-господарських
санкцій становить 7 грн. 56 коп. за
період з 16.04.2013 р. по 16.04.2013 р., тобто за
З нарахуванням позивачем вказаних
адміністративно-господарських санкцій
та пені суд не погоджується та вважає
зазначений позов необґрунтованим з
Відповідно до ст.216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
Згідно з ч.1 ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення ( ч. 2 ст. 218 ГК України).
Тобто, з наведених норм чинного
законодавства України видно, що
відповідач несе господарсько-правову
відповідальність у вигляді
застосування до останнього
адміністративно-господарських санкцій
саме у разі вчинення правопорушення у
сфері господарювання, а невідємним
елементом правопорушення є наявність
вини відповідача та причинний зв'язок
між правопорушенням та його наслідками
у вигляді не працевлаштування
інвалідів і лише у разі, якщо
відповідачем не було вжито усіх
залежних заходів для недопущення
господарського правопорушення.
З наведених вище документів
убачається, що відповідач не вчиняв
правопорушення у сфері господарювання
щодо соціального захисту прав та
законних інтересів інвалідів, навпаки,
створив на підприємстві робочі місця
для працевлаштування інвалідів у
відповідній кількості, з урахуванням
встановленого Законом нормативу,
подавав до центру зайнятості звіти
щодо наявності вакантних місць для
інвалідів протягом січня-грудня 2012
року, а отже, суд приходить до висновку
про відсутність вини відповідача у
вчиненні ним правопорушення щодо не
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів.
Відповідно до ч. 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
Представник позивача у ході судового
розгляду справи не надав суду жодних
доказів щодо наявності у діях
відповідача вини у не створенні
робочих місць для працевлаштування
інвалідів або доказів відмови
відповідачем інвалідам у
працевлаштуванні у 2013 р. Не надано і
доказів неподання відповідачем звітів
до центру зайнятості. Навпаки, із
наданих суду звітів форми 3-ПН та
документів з яких вбачається, що на
підприємстві відповідача буд
працевлаштований інвалід робочої
групи, суд доходить до висновку, що
відповідачем протягом 2013 р. подавалися
відповідні звіти до центру зайнятості
в яких заявлялася потреба у
працевлаштуванні інваліда в кількості
1 робоче місце з квітня по грудень 2013р.,
однак центром зайнятості інваліди для
працевлаштування не направлялися до
За таких обставин, позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені за наведеним розрахунком є
безпідставними та такими, що
суперечить нормам чинного
законодавства України, оскільки вина у
вчиненні відповідачем правопорушення
щодо не працевлаштування інвалідів та
не зайняття робочих місць інвалідами у
ході судового розгляду справи не
встановлена, а відповідно до норм
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» на
відповідача покладено лише обов'язок
щодо виділення та створення робочих
місць для працевлаштування інвалідів.
Пошук та направлення інвалідів на
підприємство відповідача покладено на
державні органи центру зайнятості
відповідно до ст.18-1 вказаного Закону.
Тобто, з наведених норм чинного
законодавства вбачається, що
відповідальність за працевлаштування
інвалідів несуть у рівній мірі як
органи державної служби зайнятості,
так і підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю.
Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, у яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.
На підставі викладеного, Керуючись
ст.ст. 2-10, 11, 12,71,86, 94,122, 160, 161, 162, 163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -
В задоволенні позову
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
виробничо-комерційної фірми
"Екопрон-Юг" про стягнення
заборгованості - відмовити повністю.
Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складено 08
жовтня 2014 року

Суддя С.В.
Ніколайчук