Справа № 802/2944/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2944/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

28 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М.
Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі- позивач) до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Вінницькій
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення - рішення відповідача
форми "Р" № від 18.02.2014 та форми "В4"
№ від 18.02.2014.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 10.09.2014 позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просив суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволені
позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників відповідача,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.03.2014 посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
перевірку позивача з питань
достовірності відображення значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за вересень 2013 року. Результати
перевірки знайшли своє відображення в
Акті № 742 /1701/ НОМЕР_3 від 26.03.2014. У
вказаному Акті задокументовано
висновки про порушення позивачем норм
п. 198.3 ст. 198 ПК України, внаслідок чого
допущено завищення суми від'ємного
значення із податку на додану вартість
на суму 21173 грн. та занижено суму
податкового зобов'язання із податку на
додану вартість на 477,00 грн.

Фактичний склад наявного на думку
відповідача порушення полягав у тому,
що позивачем віднесено до складу
податкового кредиту суму ПДВ сплачену
в ціні товару при купівлі
товарно-матеріальних цінностей, які в
подальшому не були продані та в
залишках товарно-матеріальних
цінностей станом на 30.09.2013 року не
рахуються, а саме автомобіль (фургон
малолітражний - В) "Fiat Nuovo Doblo Cargo", який
при цьому, на думку відповідача, в межах
здійснення господарської діяльності
платником не використовувався. При
цьому, як на обставину що підтверджує
вказаний висновок відповідач зіслався
на свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу із якого
встановлено, що, даний
автотранспортний засіб зареєстровано
на ОСОБА_2 як фізичну особу.

Виходячи із наведеного, на думку
відповідача, позивачем незаконно
сформовано податковий кредит на
підставі податкових накладних № 33 від
06.08.2013p., на суму ПДВ 2165,00 грн. та № 104 від
28.08.2013 року на суму ПДВ 19485 грн.
(виписаних при купівлі автомобіль
(фургон малолітражний - В) "Fiat Nuovo Doblo Cargo")
чим порушено п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України.

За результатами перевірки № 742 /1701/
НОМЕР_3 від 26.03.2014 відповідачем було
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення - рішення форми "Р" від
18.02.2014 № згідно з яким позивачу
було визначено (збільшено) зобов'язання
з ПДВ на загальну суму 596 грн. 25 коп., з
яких 477 грн. - основний платіж та 119 грн. 25
коп. - штрафна санкція; та податкового
повідомлення-рішення форми "В4" від
18.02.2014 року № згідно з яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на суму 21173 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до п.п. 2, 6 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, що затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. № 1388, власником
транспортних засобів можуть бути
виключно фізичні або юридичні особи.
При цьому реєстрація транспортних
засобів на фізичних осіб підприємців
чинним законодавством не передбачена.
Тому, доводи відповідача про те, що
суб'єктом права власності на
автомобіль Fiat Nuovo Doblo Cargo є ОСОБА_2 як
фізична особа, а не фізична
особа-підприємець не спростовують
можливість використанні автомобіля у
підприємницькій діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
таких підстав.

Відповідно до п. 200.1 - 200.3 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення в
тому числі операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Водночас не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (який визначав
порядок формування податкового
кредиту на час у періоді, охопленому
перевіркою) податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, умовами виникнення у
платника права на податковий кредит за
операцією з придбання об'єкта основних
фондів є реальне здійснення такої
операції з метою використання
відповідного об'єкта у власній
виробничій діяльності, а також
оформлення операції необхідними
документами первинного обліку
(зокрема, податковими накладними), що
містять достовірні відомості про обсяг
та зміст господарської операції. Інших
вимог для формування податкового
кредит (у тому числі і для фізичних осіб
- підприємців) податковим
законодавством не передбачено.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що позивач придбав у Приватного
підприємства "Віталавто" автомобіль
(фургон малолітражний - В) "Fiat Nuovo Doblo Cargo"
куз. № НОМЕР_4 вартістю 129900 (сто
двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот) грн. 00
коп. ПДВ 21 650 (двадцять одна тисяча
шістсот п'ятдесят) грн. 00 коп.. Факт
укладення та виконання договору
купівлі - продажу стороною відповідача
не оспорюється, крім того
підтверджується наступними
документами: рахунком-фактурою від
05.08.2013 № СФ-0044658; платіжними
дорученнями № 95 від 06.08.2013 та № 103 від
28.08.2013; видатковою накладною № РН-451 від
28.08.2013; довідкою-рахунком № 112377 від
28.08.2012; податкові накладні № 33 від 06.08.2013
на суму ПДВ 2165, 00 грн., № 104 від 28.08.2013 на
суму ПДВ 19485, 00 грн..

На підставі зазначених податкових
накладних позивачем віднесено до
складу податкового кредиту суму ПДВ в
розмірі 21 650 грн.

Разом з тим, в ході проведення
перевірки та при розгляді справи у суді
першої інстанції було встановлено, що
позивачем при поданні Декларації
платника податку на додану вартість за
вересень 2013 року було подано додаток №
8 "Заява на відмову постачальника
надати податкову накладну (порушення
ним порядку її заповнення та/або
порядку реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних)" в якій зазначено
податкові накладні № 33 від 06.08.2013 на
придбання автомобіля (фургон
малолітражний - В) "Fiat Nuovo Doblo Cargo" куз. №
НОМЕР_4 від ПП "Віталавто" на суму 2165,00
грн., № 104 від 28.08.2013 на придбання
автомобіля (фургон малолітражний - В)
"Fiat Nuovo Doblo Cargo" куз. № НОМЕР_4 від ПП
"Віталавто" на суму ПДВ 19485,00 грн. та їх
недолік, а саме відсутність у таких
реєстраційного номеру облікової
картки платника податків та номеру
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість (покупця).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну.

Водночас, у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. Таке право
зберігається за ним протягом 60
календарних днів, що настають за
граничним терміном подання податкової
декларації за звітний (податковий)
період, у якому не надано податкову
накладну або порушено порядок її
заповнення та/або порядок реєстрації в
Єдиному реєстрі. До заяви додаються
копії товарних чеків або інших
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг (п. 201.10
ст. 201 ПК України).

Враховуючи вищевикладене колегія
судів дійшла висновку, що позивач
правомірно скористався своїм правом на
формування податкового кредиту на
підставі заяви із скаргою на
постачальника товару ПП "Віталавто"
який видав податкову накладну яка не
відповідала встановленим вимогам. Крім
того, до Заяви (додаток № 8 до
Декларації) позивачем подано усі
необхідні документи, що підтверджують
факт отримання придбаного у ПП
"Віталавто" автомобіля, що і не
заперечувалось відповідачем. При цьому
такі документи надавались також і під
час податкової перевірки, що видно із
Акту перевірки № 742 /1701/ НОМЕР_3 від
26.03.2014.

Тому, у відповідача неправомірно
виникли сумніви у законності
формування податкового кредиту
позивачем при купівлі вказаного вище
транспортного засобу з огляду на
висновок про невикористання такого у
господарській діяльності позивача з
огляду на наступне.

Як вбачається з копії наказу № 1 від 29
серпня 2013 року наявного в матеріалах
справи позивач ввів автомобіль Fiat Nuovo
Doblo Cargo куз. № НОМЕР_4 в експлуатацію з
01.09.2013. Крім того, автомобіль
знаходиться на балансі в позивача, як
основний засіб, що підтверджується
інвентарним списком основних засобів,
актом приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів,
інвентарною карткою обліку основних
засобів, довідкою про наявність
основних засобів виробництва.

Так, на підтвердження використання
придбаного автомобіля Fiat Nuovo Doblo Cargo у
власній господарській діяльності
позивачем надано суду подорожні листи
легкового автомобіля,
товарно-транспортні накладні,
видаткові накладні, податкові
накладні, із яких видно як те, що
вказаний автомобіль використовується
у господарській діяльності позивача
так і те, що господарська діяльність
позивача безпосередньо пов'язана із
транспортування канцелярських товарів
при якій використовується придбаний
автомобіль.

Разом з тим, із рахунку-фактури від
05.08.2013 № СФ-0044658, платіжного доручення
№ 95 від 06.08.2013 та № 103 від 28.08.2013,
видаткової накладної № РН-451 від 28.08.2013,
довідки-рахунка № 112377 від 28.08.2012 видно,
що стороною (покупцем) автомобіля є
саме фізична особа - підприємець
ОСОБА_2. Більше того, із Акту перевірки
видно, що позивач використовує у
підприємницькій діяльності рахунок
НОМЕР_5 відкритий у ПАТ "ВТБ Банк" (МФО
321767). Саме із вказаного рахунку і
проводилась оплата вартості
придбаного у ПП "Віталавто" автомобіля,
що видно із платіжного доручення.

При цьому, судом першої інстанції
обґрунтовано не взято до уваги
посилання податкового органу на
неправомірність віднесення до валових
витрат витрат по придбанню вказаних
товарів для транспортних засобів, які є
власністю фізичної особи.

Так, Порядком державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 р. №1388, передбачено
реєстрацію транспортних засобів лише
за юридичними чи фізичними особами і не
передбачено їх реєстрацію за фізичними
особами-підприємцями.

Зважаючи на викладене, реєстрація
транспортного засобу на фізичну особу
не є тією обставиною, яка може свідчити
про його придбання без мети подальшого
використання у межах господарської
діяльності платника податку.

Оскільки доводи апеляційної скарги
відповідача не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування або
зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.