Справа № 2а-9673/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.
Справа № 9104/88288/12

Львівський апеляційний
адміністративний суду в складі колегії
суддів:

головуючого
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Камінь - Каширському районі
Волинської області на постанову Камінь
- Каширського районного суду
Волинської області від 16 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Камінь - Каширському районі Волинської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії та здійснити
виплату недоплачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, у якому просив
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату пенсій
відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період, що знаходиться в межах
шестимісячного строку звернення до
суду з адміністративним позовом, до
виникнення обставин, з якими закон
пов'язує зміну або припинення права на
таке.

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
16 вересня 2011 року позов задоволено:
визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови у нарахуванні
та виплаті позивачу як особі
віднесеній до категорії І, інваліду ІІ
групи внаслідок Чорнобильської
катастрофи, основної державної пенсії
в розмірі не менше 8 (восьми)
мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної
пенсій за віком згідно з ст.ст.50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за період з 16 лютого 2011
року по 22 липня 2011 року; зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу як особі віднесеній до
категорії І, інваліду ІІ групи,
захворювання якого пов'язане з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
державної пенсії в розмірі не менше 8
(восьми) мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної
пенсій за віком відповідно до вимог
ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 16 лютого 2011
року по 22 липня 2011 року з врахуванням
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає її такою,
що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що при
розрахунку пенсії позивача не
враховано положення ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки мінімальний розмір пенсії за
віком, визначений абзацом 1 частини 1
цієї статті застосовується виключно
для визначення розміру пенсій,
призначених згідно з цим законом, а
пенсія позивачу призначена згідно із
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Обчислення розміру пенсій
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
регулюється постановами Кабінету
Міністрів України, в яких відсутнє
посилання на визначення мінімального
розміру пенсії відповідно до законів
про державний бюджет України.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про відмову в її задоволенні,
враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач належить
до І категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Внаслідок захворювання, пов'язаного з
Чорнобильською катастрофою, позивачу
встановлена IІ група інвалідності, що
підтверджується довідкою МСЕ, та
призначено державну та додаткову
пенсії по інвалідності.

На звернення позивача про проведення
перерахунку державної та додаткової
пенсій відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону
№ 796-ХІІ відповідачем у такому
відмовлено.

Відповідно до статті 49 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ)
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Суд правильно виходив з того, що
відповідач повинен провести
нарахування та виплату пенсій
позивачу, виходячи з їх розмірів,
встановлених Законом України "Про
статус та соціальний захист громадян,
що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Висновок суду відповідає обставинам
справи, нормам матеріального та
процесуального права.

Так, відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до чинної на час спірних
правовідносин ст.50 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами другої групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст.54 вказаного Закону в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів
другої групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим 8мінімальних пенсій
за віком.

За таких обставин правильними та
такими, що відповідають Закону, є
висновки суду першої інстанції, що
позивач має право на призначення
пенсії у розмірі не нижчому від 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у
справі №1-28/2008 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 28
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким,
зокрема, було внесено зміни до окремих
положень Закону № 796-ХІІ.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України
встановлено, що закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Суд вважає безпідставними доводи
відповідача про те, що після прийняття
Конституційним Судом України
зазначеного рішення, не прийнято
нормативно-правового акта про
відновлення дії, зокрема, ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в редакції, яка діяла до
внесення змін до даних норм, а тому
порядок обчислення розмірів пенсій
особам, на яких поширюється дія цього
Закону, є неврегульованим.

Оскільки Конституційний Суд України
рішенням від 22.05.2008 року визнав
неконституційними положення п. 28
Розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було змінено редакції ст. ст. 50, 54
вказаного Закону, з дня прийняття
даного рішення діє його попередня
редакція.

Крім того, з ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд приходить до
переконання, що положення ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не слід брати до уваги,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. ст. 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 3 ст. 67 зазначеного
Закону у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій,
та розмір щомісячної компенсації
сім'ям за втрату годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання
колегії суддів свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення такого мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.
Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивача
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні
такого перерахунку у разі встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Разом із тим, при вирішенні справи суд
першої інстанції врахував, що згідно з
ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року N
3491-VI, Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» норми і положення статтей 50,
54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
розв'язання даного спору, перевагу суд
надає тій із них, що прийнята пізніше. У
розглядуваному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік».

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову N 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене статті 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
підлягають до застосування до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто до 23
липня 2011 року.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог за період з 16 лютого 2011
року по 22 липня 2011 року.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги щодо
скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що має наслідком
залишення постанови без змін.

Керуючись статями 99, 195, 197 ч. 1 п. 3, ст.ст.
198, 200, 205 ч. 1, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Камінь-Каширському районі Волинської
області залишити без задоволення,
постанову Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
16 вересня 2011 року у справі № 2-а-9673/11 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення.

Ухвала остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудима

В.В. Святецький