Справа № 826/15707/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В приміщенні Окружного
адміністративного суду міста Києва за
адресою у м. Києві по вул.
Великій Васильківській, 81-а, Окружний
адміністративний суд міста Києва у
головуючого Бояринцевої М.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу
до Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
про визнання протиправною та
скасування постанови,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання протиправною та скасування
постанови старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
Рябець В.А. від 15 вересня 2014 року у
виконавчому провадженні 42249377 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження .
В обґрунтування наведених вимог
позивач посилається на Закон України
"Про виконавче провадження" та
зазначає, що при відкритті виконавчого
провадження № 42249377
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Рябець В.А. допущено
грубі порушення норм чинного
законодавства, а тому подальші дії у
виконавчому провадженні № 42249377 є
Представник відповідача заперечила по
суті заявлених позовних вимог з огляду
на положення Закону України "Про
виконавче провадження" та зазначила, що
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Рябець В.А.
правомірно та в межах своїх
повноважень винесено постанову у
виконавчому провадженні 42249377 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, заперечень чи
пояснень по суті заявлених позовних
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
26 лютого 2014 року старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Рябець В.А. відкрито
виконавче провадження № 42249377 по
примусовому виконанню постанови
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві від 30 грудня 2013 року № 1057 про
стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17 000
грн. та запропоновано боржнику в
семиденний строк з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження добровільно виконати
рішення та надати відповідні докази
щодо виконання.

Постановою старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
Рябець В.А. від 15 вересня 2014 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження накладено
арешт на все майно в межах суми боргу,
що належить боржнику ОСОБА_1.

В постанові зазначено, що боржником
рішення в строк для самостійного
виконання не виконано.

Відповідно до Закону України від 21.04.1999
№ 606-ХІV "Про виконавче провадження" (із
змінами та доповненнями, далі - Закон №
606-ХІV) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Частиною другою статті 2 Закону №
606 встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Відповідно до частини першої статті 6
Закону № 606-ХІV державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11 Закону № 606-ХІV).

Згідно пункту 5 частини третьої статті
11 Закону № 606-ХІV державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

Згідно статті 25 Закону № 606-ХІV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 27 Закону № 606-ХІV у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

У відповідності до статті 57 Закону №
606-ХІV арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

- проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.
Копії постанови, якою накладено арешт
на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Отже, як встановлено під час розгляду
справи, для забезпечення реального
виконання постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві та в зв'язку з
невиконанням боржником рішення в строк
для самостійного виконання 15 вересня
2014 року старшим державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Рябець В.А. винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку про правомірність дій
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Рябець В.А. щодо
накладення арешту на все майно в межах
суми боргу, що належить боржнику ОСОБА_1

Відносно посилань позивача, як на
підставу для скасування постанови
державного виконавця від 15 вересня 2014
року у виконавчому провадженні 42249377 на
обставини щодо ненадіслання на адресу
ОСОБА_1 копії постанови про відкриття
виконавчого провадження № 42249377, суд
зазначає про наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 25
Закону № 606-ХІV копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною першою статті 31 Закону № 606-ХІV
встановлено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Представником відповідача на
підтвердження надіслання на адресу
ОСОБА_1 копії постанови від 26
лютого 2014 року про відкриття
виконавчого провадження № 42249377 надано
копію супровідного листа від 26 лютого
2014 року № 1457/15 та копію
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції.

При цьому, суд приймає до уваги позицію
позивача відносно того, що надані
відповідачем матеріали не є належними
доказами своєчасного надіслання на
адресу боржника копії постанови про
відкриття виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 35 Закону № 606-ХІV за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладання
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Таким чином, ОСОБА_1 наділений правом
звернутися до державного виконавця із
відповідною заявою про відкладення
виконавчих дій з метою добровільного
виконання рішення суду.

При цьому суд зазначає, що обставини, на
які посилається позивач не можуть бути
підставою для скасування постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, оскільки
Закон України "Про виконавче
провадження" не ставить в залежність
право державного виконавця на вчинення
дій для забезпечення реального
виконання рішення боржником від
дотримання порядку надіслання на
адресу боржника постанови про
відкриття виконавчого провадження.

З огляду на встановлені у суді
обставини, суд приходить до висновку
про правомірність постанови старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві Рябець В.А. від 15
вересня 2014 року про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження у виконавчому
провадженні 42249377.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання
протиправною та скасування постанови
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
М.А.Бояринцева