Справа № 131/10/10
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/61999/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Ланченко Л.В.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області Державної податкової служби

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012

у справі № 2а/1670/2018/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтердніпро»

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції у
Полтавській області
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтердніпро»» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «Інтердніпро»)
звернулось до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області Державної податкової служби
(далі по тексту - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.10.2007
№/0/2366.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.09.2012, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем в період з
27.08.2007 по 21.09.2007 була проведена планова
виїзна документальна перевірка ТОВ
«Інтердніпро», з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2004 по
30.06.2007, за результатами якої складено
акт від 28.09.2007 №596/23-210/31194174.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.10.2007
№/0/2366, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем: податок на прибуток в
загальній сумі 34050,00 грн., у тому числі
основний платіж - 22700,00 грн. та штрафна
(фінансова) санкція -11350,00 грн.

Підставою для визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем вимог пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
по тексту - Закон №334/94-ВР), а саме,
неправомірно включено позивачем до
складу валових витрат за III квартал 2004
року 5000,00 грн., IV квартал 2005 року - 5000,00
грн., ІІ-ІV квартал 2006 року - 66000,00 грн.
вартості бухгалтерських послуг;
неправомірно включено до складу
валових витрат за III квартал 2004 року
2500,00 грн., IV квартал 2004 року - 7500,00 грн. та
І квартал 2005 року - 4800,00 грн. вартості
послуг по перевезенню. При цьому,
податковий орган виходив з
безпідставного завищення позивачем
валових витрат внаслідок включення до
їх складу витрат на послуги, отриманих
від ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, та не
підтверджених відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
податкового обліку, та не пов'язаних із
веденням господарської діяльності
позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з нормами п. 5.1 ст. 5 Закону
№334/94-ВР валовими витратами
виробництва та обігу визнано суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
№334/94-ВР передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Таким чином, правильність формування
платником податків валових витрат
вимагає наявності зв'язку витрат
платника податків на придбання послуг
з його господарською діяльністю, що
полягає у намірі платника податку
отримати користь від придбаних послуг.
У протилежному випадку відсутні
підстави для зменшення бази
оподаткування податком на прибуток за
рахунок валових витрат.

При чому, до таких обмежень, згідно пп.
5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР, віднесено
включення до валових витрат на потреби,
не пов'язані з веденням господарської
діяльності та згідно пп. 5.3.9 - витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст. 5 Закону №334/94-ВР
заборонено установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових, крім тих, що зазначені в
цьому Законі.

Згідно ст. ст. 1, 9 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій;
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
№334/94-ВР визначено, що датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

З матеріалів справи вбачається, між ТОВ
«Інтердніпро» (замовник) та ФОП ОСОБА_2
(виконавець) 05.01.2004 та 05.01.2006 укладено
договори на надання бухгалтерських
послуг №08/01-2004 та №07/01-2006 відповідно, за
умовами яких замовник доручає, а
виконавець приймає на себе
зобов'язання виконувати послуги
бухгалтерського обліку замовника, що
полягають у відображенні
господарських операцій, проведених
Замовником за звітний місяць, у
реєстрах бухгалтерського обліку,
складання фінансової та іншої
звітності та пред'явлення цієї
звітності за встановленими адресами та
у встановлені строки.
Здавання-приймання наданих послуг
здійснюється після закінчення кожного
звітного місяці та оформляється актом.

На виконання умов вищевказаних
договорів ФОП ОСОБА_2 виписано позивачу
рахунки-фактури та між сторонами
договору складено акти
приймання-передачі послуг, а також
надано копії платіжних доручень на
підтвердження розрахунків між
сторонами, що не спростовується
матеріалами справи.

З матеріалів справи також встановлено,
що в період отримання позивачем
бухгалтерських послуг від ФОП ОСОБА_2 у
ТОВ «Інтердніпро», на посаді головного
бухгалтера працювала ОСОБА_4, що
підтверджується наказом про прийняття
на роботу від 01.11.2000 бн.

Проте, необхідність залучення
сторонніх осіб для ведення
бухгалтерського обліку позивач
обґрунтовує збільшенням обсягів
роботи бухгалтера в період подання
податкової звітності. При цьому,
обов'язки головного бухгалтера ТОВ
«Інтердніпро» ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2
розмежовані розподілами обов'язків,
затверджених наказами директора ТОВ
«Інтердніпро» від 05.01.2004 б/н та від
05.01.2006 б/н. Крім того, за відсутності
головного бухгалтера виконання
закріплених за нею обов'язків
покладалось на ФОП ОСОБА_2

Факт виникнення договорів надання
послуг з ведення бухгалтерського
обліку та розрахунки підтверджені
належним чином первинними документами,
у зв'язку з цим, вищевказані витрати
позивачем віднесено до складу валових
витрат.

Таким чином, зазначені договори, які
виконано в повному обсязі, є первинними
документами, на підставі яких
відбулись господарські операції з
надання послуг, пов'язаних з веденням
бухгалтерського обліку, оскільки, як
вбачається із матеріалів справи
зазначені витрати по оплаті вказаних
послуг вчинені позивачем у зв'язку з
організацією, веденням виробництва та
продажем продукції, та свідчить про те,
що вони пов'язані із господарською
діяльністю позивача.

Крім того, судами попередніх інстанцій
вірно зазначено, що суб'єкт
господарювання має право обирати певні
форми ведення бухгалтерського обліку і
діючим законодавством не передбачено
обмеження щодо обрання та використання
одночасно декількох цих форм.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що ФОП ОСОБА_3 у перевіряємому періоді
надавав позивачу послуги по
перевезенню товарів автомобільним
транспортом.

Так, між позивачем та ФОП ОСОБА_3
укладено договори перевезення від
21.07.2004 №07/04 та від 04.01.2005 №01/05, за умовами
яких перевізник зобов'язувався надати
замовнику послуги по перевезенню
вантажів вантажним автомобілем.

Перевізник ФОП ОСОБА_3 мав ліцензію на
надання послуг з внутрішніх перевезень
вантажів автомобільним транспортом №
638415 від 02.07.2003 зі строком дії по 01.07.2006,
копія якої залучена до матеріалів
справи.

На підтвердження виконання умов
зазначених договорів перевезень
позивачем надано суду акти виконаних
робіт, рахунки на оплату,
товарно-транспортні накладні,
довіреності на отримання товару,
накладні, банківські виписки на
підтвердження здійснення оплати за
придбані послуги перевезення.

Позивачем віднесено до складу валових
витрат суми, перераховані ним
перевізнику в рахунок оплати
транспортних послуг.

Фактичною підставою для залучення
позивачем транспортних послуг
слугувало здійснення поставки товарів
згідно договору купівлі-продажу з ТОВ
«Атан Крим», ТОВ «Морське постачання та
сервіс», ВАТ «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат».

Сторонами зазначених договорів
обумовлювалась можливість здійснення
перевезення товарів транспортом
постачальника (ТОВ «Інтердніпро»), при
цьому поставка здійснювалась по заявці
покупця автотранспортом
постачальника, за рахунок
постачальника.

На підтвердження здійснення
господарських операцій позивача з ФОП
ОСОБА_3 надані, товарно-транспортні
накладні, зі змісту яких вбачається, що
маршрути перевезення товарів, що
відповідають адресам сторін
вищезгаданих договорів
купівлі-продажу, та пунктами
навантаження-розвантаження зазначеним
в товарно-транспортних накладних. Крім
того, у графі «Назва продукції, товару
(вантажу) або № контейнера»
товарно-транспортних накладних є
посилання на номера та дати накладних,
що дає можливість ідентифікувати
перевезений товар, оскільки зазначені
накладні містять перелік найменувань
товарів та одиницю їх виміру. При цьому,
зазначений перелік товарів та одиниці
їх виміру відповідають переліку
цінностей, зазначених у довіреностях,
на отримання товарів від ТОВ
«Інтердніпро», виданих ТОВ «Атан Крим»,
ТОВ «Морське постачання та сервіс», ВАТ
«Полтавський гірничо-збагачувальний
комбінат».

Таким чином, зазначені договори, які
виконано в повному обсязі, є первинними
документами, на підставі яких
відбулись господарські операції з
надання послуг, пов'язаних з
перевезенням товарів автомобільним
транспортом, оскільки, як вбачається із
матеріалів справи зазначені витрати по
оплаті вказаних послуг вчинені
позивачем у зв'язку з продажем
продукції, та свідчить про те, що вони
пов'язані із господарською діяльністю
позивача.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
Державної податкової служби відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.09.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Л.В. Ланченко (підпис)М.О.
Федоров