Справа № 804/12648/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 р. Справа № 804/12648/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового засіданняЩербак
А.Ю. за участю представників сторін:

від позивача
ОСОБА_3

від третьої особи:
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом гр. ОСОБА_5
до Петриківської районної державної
адміністрації, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Дніпровець»
про визнання протиправним та
скасування розпорядження відповідача
від 20.09.2011р. №535-р-11, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2014р. гр. ОСОБА_5 звернулася з позовом
до Петриківської районної державної
адміністрації, третя особа:
Сільськогосподарське риболовецьке
закрите акціонерне товариство
«Дніпровець» та просить:

- визнати протиправним розпорядження
голови Петриківської районної
державної адміністрації від 20.09.2011р.
№535-р-11 «Про надання дозволу на
проведення інвентаризації земельних
ділянок СР ЗАТ «Дніпровець»;

- скасувати розпорядження голови
Петриківської районної державної
адміністрації від 20.09.2011р. №535-р-11 «Про
надання дозволу на проведення
інвентаризації земельних ділянок СР
ЗАТ «Дніпровець».

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що про існування
оспорюваного розпорядження позивачеві
стало відомо 29.04.2014р. із листа Відділу
Держземагенства у Петриківському
районі Дніпропетровської області у
зв'язку з чим вважає, що строк звернення
до суду не пропущений. Позивач вважає,
що при прийнятті даного розпорядження
відповідач розпорядився земельними
ділянками, які належать ОСОБА_5 на праві
приватної власності після померлої
матері - ОСОБА_6, які розташовані на
території Єлизаветівської сільської
ради площею - 2,3059 га та Курилівської
селищної ради площею - 1,0139 га, площею -
3,345 га, що належним чином підтверджено
державними актами. Представник
позивача посилається і на те, що
відповідач не мав жодних правових
підстав, передбачених законом для
прийняття вказаного вище
розпорядження про надання дозволу на
проведення інвентаризації земельних
ділянок СР ЗАТ «Дніпровець» з тих
підстав, що згідно ст.ст. 58, 122
Земельного кодексу України місцеві
державні адміністрації можуть
розпоряджатися лише землями державної
власності за межами населених пунктів
за п.12 розділу Х Перехідних положень
Земельного кодексу України, СР ЗАТ
«Дніпровець» надано відповідачеві
Установчий договір від 23.12.1999р., тоді як
державному реєстратору було надано
оригінал Установчого договору від
17.12.1999р. У зв'язку з наведеним позивач
вважає, що райдержадміністрація
прийняла документ (Установчий договір
від 23.12.1999р.), що не має юридичної сили.
Згідно ст.6 вказаного Установчого
договору внесками засновників
товариства можуть бути право власності
на земельну ділянку, право
користування землею, у Додатках 1 і 2
установчого договору вказані та
затверджені земельні ділянки, які
внесені в статутний фонд СР ЗАТ
«Дніпровець» та які підлягали
інвентаризації за оспорюваним
розпорядженням, куди увійшли і
земельні ділянки гр. ОСОБА_6 за
державними актами № 20, № 43. Отже, на
думку позивача, згідно зазначеного
оспорюваного розпорядження було
проведено технічну інвентаризацію
земельних ділянок, що належать
позивачеві, що, на думку позивача, є
незаконним та свідчить про свідоме
порушення відповідачем законних прав
позивача на володіння, розпорядження
та користування власністю після
померлої матері - ОСОБА_6

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представник третьої особи проти позову
заперечував, просив у задоволенні
позову відмовити посилаючись на те, що
зазначене розпорядження не породжує
будь-яких прав та обов'язків у позивача,
зазначене розпорядження стосується
лише прав та обов'язків третьої особи.
Окрім того, представник третьої особи
зазначає, що позивач не є власником
земельних ділянок, що належать гр.
ОСОБА_6, так як свідоцтво про право на
спадщину не є правовстановлюючим
документом, що підтверджує право
власності на земельні ділянки після
смерті гр. ОСОБА_6

Відповідач в судове засідання не
з'явився без поважної причини, про дату,
час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином - 15.10.2014р.,
21.10.2014р., що підтверджується
електронним повідомленням та поштовим
повідомленням про вручення повістки
наявними в матеріалах справи (а.с.103,105).

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи наведене, належне
повідомлення відповідача про дату, час
і місце розгляду справи, строки
розгляду і вирішення справи,
встановлені ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вислухавши думку
представників сторін, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача
за наявними у справі доказами згідно до
вимог ч.4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судом було встановлено, що
Сільськогосподарське риболовецьке
закрите акціонерне товариство
«Дніпровець» було перейменовано на
Публічне акціонерне товариство
«Дніпровець», що підтверджується
копією довідки з ЄДРПОУ від 12.08.2013р. у
зв'язку з чим у судовому засіданні за
згодою сторін було здійснено заміну
третьої особи СГР ЗАТ «Дніпровець» на
ПАТ «Дніпровець» на підставі ст. 52
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Також, вирішуючи питання щодо пропуску
позивачем строків звернення до суду з
даним позовом, встановлених ст.99
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд виходить із того, що
позивач довідався про існування
розпорядження №535-р-11 від 20.09.2011р. -
29.04.2014р. із листа Відділу
Держземагенства у Петриківському
районі Дніпропетровської області (на
спростування зазначеного сторонами
будь-яких доказів не надано), у зв'язку з
чим суд приходить до висновку, що
позивачем не пропущений строк
звернення до суду з цим позовом,
оскільки відповідно до ст. ч.2 ст.99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи,
встановлено шестимісячний строк, який,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня,коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, судом враховується і те, що
відповідно до ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства України
ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в
адміністративному суді, до підсудності
якого вона віднесена цим Кодексом.

У ході судового розгляду справи судом
встановлені наступні обставини у
справі.

Гр.ОСОБА_6 є власником земельних
ділянок площею 2,3059 га, що розташована
на території Єлизаветівської
сільської ради, а також земельної
ділянки площею 1,0139 га, що розташована
на території Миколаївської селищної
ради, що підтверджується копіями
державних актів на право приватної
власності на землю від 17.05.1999р. № 20 та
від 19.05.1999р. № 43 (а.с.28,30).

У відповідності до умов Установчого
договору про створення і діяльність
сільськогосподарського
риболовецького закритого акціонерного
товариства «Дніпровець» від 23.12.1999р.
згідно додатків 1 та 2 до цього договору
(списку засновників - фізичних осіб)
гр. ОСОБА_6 права власності на вказані
вище земельні ділянки були внесені в
якості внесків до Статутного фонду СГР
ЗАТ «Дніпровець» (а.с.33,46,52).

09.07.2010р. після смерті гр. ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1., її доньці гр.
ОСОБА_5 були видані свідоцтва про право
на спадщину за законом на вищевказані
земельні ділянки (а.с.27,29).

20.09.2011р. за клопотанням СГР ЗАТ
«Дніпровець», Установчого договору
підприємства, на підставі ст.ст. 25,35
Закону України «Про землеустрій», ст. 59,
п. «б» ч.3 ст.122, п.12 розділу Х Земельного
кодексу України, ст.21 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
головою Петриківської районної
державної адміністрації було прийнято
розпорядження за №535-р-11 «Про надання
дозволу на проведення інвентаризації
земельних ділянок СР ЗАТ «Дніпровець»
(а.с.31).

Позивач оспорює вказане розпорядження
відповідача, просить його визнати
протиправним та скасувати, оскільки,
на думку позивача, приймаючи це
розпорядження, відповідач самовільно
на свій розсуд розпорядився земельними
ділянками, які належать позивачеві та
незаконно передав земельні ділянки
позивача ПАТ «Дніпровець», чим
позбавив позивача законного права на
користування, розпорядження та
володіння своєю власністю.

Заслухавши позивача, представника
позивача та третьої особи, які брали
участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм належну
правову оцінку, проаналізувавши норми
чинного законодавства України,
оцінивши їх у сукупності, суд приходить
до висновку про відсутність
обґрунтованих правових підстав для
задоволення даного позову, виходячи з
наступного.

Згідно з частиною 2 ст.6 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті у
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

За приписами п.2 ст.21 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
до повноважень місцевої державної
адміністрації віднесено розпорядження
землями державної власності
відповідно до закону.

У відповідності до ст. 17 Земельного
кодексу України у редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного
розпорядження, встановлено, що до
повноважень місцевих державний
адміністрацій у галузі земельних
відносин належать, зокрема,
розпорядження землями державної
власності у межах, визначених цим
Кодексом; вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Згідно п. «а», п.«б» ч.3 ст. 122 Земельного
кодексу України передбачено, що
районні державні адміністрації на їх
території передають земельні ділянки
із земель державної власності у
власність або у користування у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для, зокрема,
сільськогосподарського використання,
ведення водного господарства.

За приписами ч.12 розділу Х Перехідних
положень Земельного кодексу України у
редакції, станом на 20.09.2011р., до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради з урахуванням
вимог абзацу третього цього пункту, а
за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 35 Закону України «Про
землеустрій» у редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного
розпорядження, визначено, що
інвентаризація земель проводиться з
метою встановлення місця розташування
об'єктів землеустрою, їхніх меж,
розмірів, правового статусу, виявлення
земель, що не використовуються,
використовуються нераціонально або не
за цільовим призначенням, виявлення і
консервації деградованих
сільськогосподарських угідь і
забруднених земель, встановлення
кількісних та якісних характеристик
земель, необхідних для ведення
державного земельного кадастру,
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель і
прийняття на їх основі відповідних
рішень органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування.

Так, як встановлено в судовому
засіданні та підтверджується і
матеріалами справи, згідно
Установчого договору про створення і
діяльність сільськогосподарського
риболовецького закритого акціонерного
товариства «Дніпровець» від 23.12.1999р. та
додатків 1 та 2 до цього договору
(списку засновників - фізичних осіб),
право власності на вказані вище
земельні ділянки гр. ОСОБА_6 були
внесені в якості внесків до Статутного
фонду СГР ЗАТ «Дніпровець» (а.с.33,46,52).

На підставі наведеного, 20.09.2011р. за
клопотанням СГР ЗАТ «Дніпровець»,
згідно Установчого договору на
створення і діяльність СГР ЗАТ
«Дніпровець», ст.ст. 25,35 Закону України
«Про землеустрій», ст.ст.59, 122, п.12
розділу Х Земельного кодексу України,
ст.21 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» головою
Петриківської районної державної
адміністрації у межах наданих
повноважень було прийнято
розпорядження №535-р-11 «Про надання
дозволу на проведення інвентаризації
земельних ділянок СР ЗАТ «Дніпровець»
(а.с.31).

Як вбачається зі змісту оспорюваного
розпорядження вказаним розпорядженням
дозволено Сільськогосподарському
риболовецькому ЗАТ «Дніпровець»
проведення інвентаризації земельних
ділянок, які внесені в статутний фонд
Сільськогосподарського
риболовецького ЗАТ «Дніпровець», що
розташовані за межами населеного
пункту на території Петриківського
району Дніпропетровської області; СГР
ЗАТ «Дніпровець» дозволено замовити в
ліцензійній землевпорядній
організації виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку; встановлено,
що технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, після погодження відповідних
дозвільних служб, надати на
затвердження до районної державної
адміністрації(а.с.31).

Отже, з аналізу змісту оспорюваного
розпорядження вбачається, що воно
стосується лише прав та обов'язків СГР
ЗАТ «Дніпровець» ( на сьогодні - ПАТ
«Дніпровець») і не зачіпає права та
обов'язки позивача, зокрема, щодо права
позивача на користування
вищевказаними земельними ділянками,
які належать їй згідно свідоцтв про
спадщину.

Також, зазначене розпорядження не
містить будь-яких вимог та приписів,
які є обов'язковими для виконання
позивачем, таких як припинення права
користування земельними ділянками чи
вимог щодо їх повернення та інше з
урахуванням того, що відповідно до ст.
116 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

У відповідності до вимог ст. 125, 126
Земельного кодексу України, у редакції
чинній на момент прийняття
оспорюваного розпорядження,
правовстановлюючим документом на
право власності на землю є державний
акт.

Між тим, за оспорюваним
розпорядженням лише надано дозвіл на
проведення інвентаризації земельних
ділянок СР ЗАТ «Дніпровець», що не
породжує у юридичних осіб права
власності на ту чи іншу земельну
ділянку та не є правовстановлюючим
документом, яке свідчить про право
власності на земельну ділянку, а тому
вказане розпорядження не встановлює,
не припиняє і не породжує у позивача
будь-яких прав та обов'язків, які є
обов'язковими для виконання.

З аналізу змісту статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
видно, що до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, у контексті наведених
приписів до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється, позаяк підставою для
звернення до суду з позовом є її
суб'єктивне уявлення, особисте
переконання в порушенні прав чи свобод.
Однак, обов'язковою умовою здійснення
такого захисту судом є об'єктивна
наявність відповідного порушення
права або законності інтересу на
момент звернення до суду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що оспорюване розпорядження
від 20.09.2011р. №535-р-11 про надання дозволу
на проведення інвентаризації
земельних ділянок СР ЗАТ «Дніпровець»
не встановлює, не змінює та не припиняє
будь-яких прав та обов'язків у позивача,
також і не породжує у позивача
будь-яких вимог, які є обов'язковими до
виконання позивачем, а тому дане
розпорядження не може бути предметом
судового розгляду.

Відповідна правова позиція
узгоджується також і з позицією
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 10.09.2013р. №21-237а13.

Ст. 69-70, ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
покладено обов'язок на позивача
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги та заперечення
належними та обґрунтованими доказами.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представником позивача у ході судового
розгляду справи не надано жодних
доказів того, що оспорюваним
розпорядженням порушені права та
обов'язки позивача щодо користування
позивачем земельними ділянками, які
належать позивачеві на підставі
державних актів та на підставі
свідоцтв про спадщину, не надано також
і доказів, які б свідчили про вилучення
у позивача вказаних земельних ділянок
із користування позивача на підставі
оспорюваного розпорядження та інше.

Навпаки, як зазначив позивач у позові,
так і підтверджено в судовому
засіданні представником позивача, до
теперішнього часу позивач
користується вищевказаними земельними
ділянками, що свідчить про те, що
оспорюваним розпорядженням від 20.09.2011р.
№535-р-11 не було порушено право позивача
на користування землею.

При цьому, слід зазначити, що посилання
представника третьої особи на те, що
позивач не є власником земельних
ділянок згідно свідоцтв про спадщину є
безпідставними, з огляду на те, що
згідно до вимог ст. 125 Земельного
кодексу України у редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного
розпорядження, встановлено, що право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

За ч.1 ст. 126 вказаного Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом ( крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті).

У відповідності до п. «б» ч.2 ст. 126, ст.125
Земельного кодексу України у редакції,
чинній на момент прийняття
оспорюваного розпорядження, право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення посвідчується, зокрема,
свідоцтвом про спадщину.

В той же час, не можуть бути покладені в
основу даного судового рішення і
посилання на те, що, приймаючи
оспорюване розпорядження, відповідач
розпорядився на свій розсуд
земельними ділянками, що належать
позивачеві та незаконно передав їх ПАТ
«Дніпровець» з огляду на те, що такі
доводи позивача не відповідають
дійсності, так як зміст оспорюваного
розпорядження не містить посилань на
передачу земельної ділянки, яка
належить позивачеві, ПАТ «Дніпровець»
та не вирішує питання щодо передачі
земельних ділянок, що належать
позивачеві у власність ПАТ
«Дніпровець».

При цьому, слід зазначити, що надання
дозволу на проведення інвентаризації
земельних ділянок СР ЗАТ «Дніпровець»
не може свідчити про розпорядження та
передачу земельних ділянок від одного
власника до іншого, виходячи із того,
що згідно із нормами діючого
земельного законодавства надання
дозволу на проведення інвентаризації
земельних ділянок є одним із заходів
для збору документів для надання в
оренду чи у власність земельних
ділянок та розпорядження про надання
дозволу на проведення інвентаризації
земельних ділянок, не є
правоустановлюючим документом, який
посвідчує право власності на землю у
відповідності до вимог чинного
вищенаведеного земельного
законодавства України.

Також слід зазначити, що із наявної в
матеріалах справи копії листа Відділу
Держземагенства у Петриківському
районі Дніпропетровської області від
29.09.2014р. №822 видно, що згідно державних
актів на право приватної власності на
землю, виданих громадянам - членам КСРП
«Придніпровець», які на даний час
залишаються діючими та державних актів
на право власності на земельну ділянку,
виданих СР ЗАТ «Дніпровець» вказані
земельні ділянки, які розташовані на
території Миколаївської селищної ради,
Курилівської селищної ради та
Єлизаветівської сільської ради
належать на право власності СР ЗАТ
«Дніпровець» та громадянам - одночасно
(а.с.32).

Отже, з наведеного, суд приходить до
висновку про існування двох державних
актів на право власності на одні і ті ж
самі земельні ділянки за позивачем та
ПАТ «Дніпровець», що свідчить про
наявність спору про право користування
землею між позивачем та ПАТ
«Дніпровець» та захист порушеного
права позивача щодо користування,
володіння та розпорядження землею може
бути вирішено шляхом оскарження
державних актів на право власності на
землю, які і є рішеннями, які
породжують будь-які правові наслідки у
позивача та у ПАТ «Дніпровець».

При цьому, суд критично ставиться до
доводів представника позивача щодо
незаконності внесення до статутного
фонду СГР ЗАТ «Дніпровець» громадянами
прав на земельні ділянки та
незаконність змісту Установчого
договору від 23.12.1999р., оскільки
будь-яких доказів того, що на момент
прийняття оспорюваного розпорядження
(20.09.2011р.) вказаний Установчий договір
був визнаний недійсним у
встановленому законодавством порядку
суду не надано, а питання щодо
правомірності внесення засновниками
ПАТ «Дніпровець» - фізичними особами
до статутного фонду ПАТ «Дніпровець»
права приватної власності на земельні
ділянки може бути предметом спору лише
у межах розгляду спору щодо оскарження
державних актів на право власності на
землю, оскільки при прийнятті
оспорюваного розпорядження
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень у відповідності до вимог
земельного законодавства та Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» при прийнятті своїх
рішень на наділений повноваженнями
перевірки правомірності внесення
фізичними особами до статутного фонду
юридичної особи своїх прав власності
на земельні ділянки.

У зв'язку з наведеним, встановлення
обставин щодо неправомірності
внесення фізичними особами до
статутного фонду підприємства свого
права власності на землю не можуть
слугувати підставами для скасування
оспорюваного розпорядження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
приходить до висновку, що оспорюване
розпорядження не встановлює, не змінює,
не припиняє будь-яких право та
обов'язків у позивача, а отже, і не
породжує у позивача будь-яких прав та
обов'язків, які є обов'язковими для
виконання позивачем, його скасування
не призведе до захисту порушеного
права позивача з урахуванням наявності
державних актів на право власності на
земельні ділянки за ПАТ «Дніпровець»,
а тому дане розпорядження не може бути
предметом судового розгляду, у зв'язку
з чим позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

З урахуванням наведеного, понесені
позивачем судові витрати у даній
справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову гр. ОСОБА_5 до Петриківської
районної державної адміністрації,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство «Дніпровець» про визнання
протиправним та скасування
розпорядження відповідача від 20.09.2011р.
№535-р-11 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
29.10.2014р.

Суддя С.О.
Конєва