Справа № 2а-5426/11
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа №
155793/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Большакової О.О.,

Шинкар
Т.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 22 грудня 2011 року
у справі № 2-а-5426/11 за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області, відділу освіти
Любешівської районної державної
адміністрації про зобов'язання
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії та додаткової пенсії в розмірах,
передбачених ст.. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -

В С Т А Н О
В И В:

26.04.2011 року позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив зобов'язати
відділ освіти Любешівської РДА
провести нарахування та виплату як
працюючому пенсіонеру, який проживає у
зоні гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з врахуванням Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» в межах строку позовної
давності по день розгляду справи в
суді. Звернути постанову до негайного
виконання відповідно до вимог ч. 1 абз. 9
ст. 256 КАС України в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що він
належить до числа осіб, які постійно
проживають на території зони
гарантованого добровільного
відселення, а також працює в зоні
гарантованого добровільного
відселення, а тому у відповідності до
ст. 39 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» він має право на отримання
доплати за проживання у зоні
гарантованого добровільного
відселення у розмірі 2 мінімальних
заробітних плат. Однак, відповідачі
вказані виплати у оскаржуваний період
нараховували та виплачували у значно
меншому розмірі.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 22 грудня 2011
року адміністративний позов
задоволено частково.

Зобов'язано відділ освіти Любешівської
РДА здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_2 доплати згідно ст.. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі двох мінімальних заробітних
плат щомісяця, як особі, що працювала на
території зони гарантованого
добровільного відселення з
урахуванням виплачених сум за період з
26 жовтня 2010 року по 04 травня 2011 року
включно та подати розрахункові
документи щодо такого нарахування до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської РДА.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
перевірити, провести реєстрацію та
подати органу Державного казначейства
платіжні документи для здійснення
видатків для виплати ОСОБА_2 доплати
згідно ст.. 39 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі двох мінімальних
заробітних плат щомісяця, як особі, що
працювала на території зони
гарантованого добровільного
відселення з урахуванням виплачених
сум, за період з 26 жовтня 2010 року по 04
травня 2011 року включно. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області оскаржило її в
апеляційному порядку. Вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому просить її скасувати та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на те, що оскільки
територіальні органи праці і
соціального захисту населення не є
розпорядниками бюджетних коштів, то
відповідно нарахування та виплата
позивачу пенсії, здійснювались в межах
виділених на це коштів та згідно
чинного на момент проведення виплати
бюджетного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
належить до числа осіб, які постійно
проживають або працюють на території
зони гарантованого добровільного
відселення (категорія 3), що
підтверджується посвідченням серії Б
№ 021857 від 25.05.1993 року, виданим
Волинською обласною державною
адміністрацією.

Позивач працював керівником гуртків
Любешівського районного Будинку
дитячої та юнацької творчості, який
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 23 липня 1991 р. N 106,
знаходиться в зоні гарантованого
добровільного відселення.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону N 796-XII
позивач має право на відповідні
компенсації, доплати та допомоги, що
підтверджується оформленим належним
чином посвідченням громадянина, який
постійно проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення, яке дає
підстави на отримання доплати
громадянам, які працюють на території
посиленого радіоактивного забруднення
у зоні гарантованого добровільного
відселення в розмірі двох мінімальних
заробітних плат.

Виходячи із засад пріоритетності
законів над підзаконними нормативними
актами при вирішенні спору в частині
того, яка сума підлягає стягненню з
відповідача за визначений позивачем
період, застосуванню підлягає саме
стаття 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року
№836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Як визначено пунктами 2, 4 Порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 936 від 20.09.05р.,
розпорядниками коштів є управління
праці та соціального захисту населення
по місцю реєстрації громадян, а тому
останні повинні проводити їх
нарахування.

Згідно з п. п. 5,6 Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм; пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 936 від
20.09.05 (далі - Порядок), соціальні виплати,
допомоги, передбачені за ст. 39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
проводяться за місцем основної роботи
(служби) громадян підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності без утворення юридичної
особи, установами, організаціями та
військовими частинами відповідно до
розрахункових даних, поданих до
уповноваженого органу за формою,
затвердженою Мінпраці, а тому
підприємства, установи, організації та
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності виступають
в даних правовідносинах як суб'єкти
владних повноважень на основі
законодавства.

Уповноважений орган перевіряє,
реєструє, обліковує розрахунки та
подає органам Державного казначейства
платіжні документи для здійснення
відповідних видатків, що проводяться в
установленому законодавством порядку.

Таким чином, платником щомісячної
доплати працюючому за роботу в зоні
гарантованого добровільного
відселення є Управління праці та
соціального захисту населення, а
фактично виплату проводить
роботодавець.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов правильного
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав
для скасування оскарженої постанови,
суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
залишити без задоволення, а постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 22 грудня 2011 року
у справі № 2-а-5426/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі. На
ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В.Я. Макарик

Судді
О.О.
Большакова

Т.І. Шинкар