Справа № 804/14508/14
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
представника позивача
представника відповідача Каніної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "ВІП-ГАРАНТ" до
Лівобережної об'єднаної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «ВІП-ГАРАНТ»
до Лівобережної об'єднаної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
161 040,00 грн. (107 360,00 грн. - за основним
платежем, 53 680,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями).
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Лівобережною об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства України з
податку на додану вартість ТОВ Фірма
взаємовідносинам із ТОВ «ВІДІМ» (код
за результатами якої, складено акт
№2757/2203/32952501 від 05.08.2014 року. На підставі
акту перевірки винесено податкове
повідомлення-рішення від 28.08.2014 року №
Позивач вважає висновки податкового
органу в акті перевірки безпідставними
та необґрунтованими, а тому, винесене
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому,
Лівобережна об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. На підставі
вищенаведеного, просить суд у
задоволенні позову відмовити у повному
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити задоволенні
адміністративного позову.
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Лівобережною
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість ТОВ Фірма «Biп Гарант»
період березень 2014 року.
Перевіркою встановлено нереальність
здійснення господарських операцій ТОВ
саме, встановлено відсутність об'єктів
оподаткування та неможливість
реального здійснення ТОВ «Фірма «Віп
Гарант» операцій по ланцюгу з ТОВ
березень 2014 року, на загальну суму ПДВ
За результатами перевірки складено акт
№ 2757/2203/32952501 від 05.08.2014 року на підставі
якого, винесено податкове
повідомлення-рішення від 28.08.2014 року
Як встановлено під час розгляду справи
та вбачається з матеріалів справи,
01.03.2014 року між ТОВ «Фірма «Biп-Гарант»
(замовник) та ТОВ «ВІДІМ» () (виконавець) був укладений
договір № 000052, відповідно умов якого,
замовник доручає, виконавець бере на
себе обов'язок: спорудження нових
вольєрів; ремонт вольєрів; ветеринарне
обстеження службових собак; інші
послуги стосовно цього договору:
обробка вольєрів, газонів для
службових собак, та інше.
Факт здійснення господарської
операції, згідно зазначеного договору
підтверджується наступними первинними
- договором про надання послуг від
01.03.2014 року № 000052;
- податковими накладними № 303007 від
03.03.2014 року, № 305001 від
05.03.2014 року, № 314001 від 14.03.2014 року, № 319001
від 19.03.2014 року, № 321003 від
21.03.2014 року, № 324002 від 24.03.2014 року, № 326001
від 26.03.2014 року, № 327005 від 27.03.2014 року, №
328002 від 28.03.2014 року, № 331002 від 31.03.2014
- актами здачі-прийняття послуг (робіт)
від 05.03.2014 року, від 07.03.2014 року,
від 10.03.2014 року, від 12.03.2014 року, від
14.03.2014 року, від 17.03.2014 року,
від 19.03.2014 року, від 21.03.2014 року, від
24.03.2014 року, від 26.03.2014 року,
від 27.03.2014 року, від 28.03.2014 року, від
- журналом-ордером і відомістю по
рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними
постачальниками за березень 2014 року;
- платіжними дорученнями № 286 від 22.04.2014
року та № 359 від 20.05.2014 року.
Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що Лівобережною
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області при перевірці використано акт
перевірки, а саме: акт ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська від 27.06.2014
року №289/04-63-22-03/38600097 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
контрагентами, задекларованими в
декларації з податку на додану
вартість за період березень 2014 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також, через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема, за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів, як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість,
є факт придбання товарів та послуг з
метою їх використання в господарській
Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі, коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі,
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна
постачання без урахування податку; ж)
ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні; з)
загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
Приписами п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді, покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
Податкова накладна, є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Контролюючі органи
за даними реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
наданих в електронному вигляді,
повідомляють платника податку про
наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому, платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п.201.6 ст.201 ПК України).
Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі, якщо
частка товарів/послуг, не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів/послуг зазначається в додатку
до податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, та
враховується при визначенні загальних
податкових зобов'язань (п.201.7 ст.201 ПК
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п.201.8 ст.201 ПК України).
Водночас, приписами абз. 1-3 п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних, є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких, передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV,
бухгалтерський облік, є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій, є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
зазначені первинні документи фіксують
факт здійснення господарських
операцій між ТОВ «Фірма «Віп-Гарант» та
ТОВ «ВІДІМ», згідно укладеного між ними
договору № 000052 від 01.03.2014 року та є
доказом того, що цей договір
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88 (далі -
Положення), первинні документи
підлягають обов'язковій перевірці
працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто, перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких, позивачем
задекларовано грошові зобов'язання з
податку на додану вартість (договір,
податкові накладні, акти
здачі-прийняття послуг (робіт),
журнал-ордер і відомость по рахунку 631
Розрахунки з вітчизняними
постачальниками за березень 2014 року,
платіжні доручення, тощо). Складені
контрагентом податкові накладні
відповідають вимогам законодавства
України стосовно форми і порядку їх
оформлення та послуги використані у
власній господарській діяльності, що
не заперечується матеріалами
перевірки.

Оплата за виконані послуги не
здійснена на розрахунковий рахунок ТОВ
«ВІДІМ», проте, грошові кошти в розмірі
644 160,00 грн. зараховані до дебіторської
заборгованості, що також відображено в
акті перевірки.

Отже, наявні у ТОВ «Фірма «Віп-Гарант»
вказані вище акти виконаних робіт,
являються доказами (первинними
документами), що підтверджують
виконання замовлених послуг.

Таким чином, вищезазначені норми
законодавства, які регулюють порядок
формування податкового кредиту, не
передбачають позбавлення платника
податків права на формування
податкового кредиту в разі порушення
його контрагентами вимог податкового
законодавства по ланцюгу постачання.

Таким чином, посилання Лівобережної
ОДПІ на акт ДПІ у Жовтневому районі
м. Дніпропетровська від 27.06.2014 року №
289/04-63-22-03/38600097 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«ВІДІМ» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
контрагентами, задекларованими в
декларації з податку на додану
вартість за період березень 2014 року, є
безпідставними.

Крім того, на момент проведення
перевірки ДПІ у Жовтневому районі
м. Дніпропетровська та
складання вказаного вище акта від
27.06.2014р. № 289/04-63-22-03/38600097, ТОВ «ВІДІМ»
фактично припинило свою діяльність,
оскільки свідоцтво платника податку на
додану вартість було анульовано та
підприємство перебувало у стані 28
«триває процедура припинення».

Посилання Лівобережної ОДПІ м.
Дніпропетровська на інформацію, про те,
що господарські взаємовідносини
позивача та ТОВ «ВІДІМ», не були
направленні на реальне здійснення
господарської діяльності, з тих
підстав, що останній знаходиться на
обліку в ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська і має стан 28 та
свідоцтво платника податку на додану
вартість анульовано 27.05.2014 року, суд
вважає безпідставними та
необгрунтованими, у зв'язку з тим, що на
момент вчинення господарських
операцій із вказаним контрагентом,
підприємство було діючим та свідоцтво
платника податку на дадану вартість, не
було анульовано.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом Закритого
акціонерного товариства "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону, Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що "чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні, також наголосив, що такий
висновок "узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії" (заява
№ 3991/03) Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні від 22 січня 2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також,
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Також, суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
"Інтерсплав проти України".

Так, у п. 37 рішення вказується: "Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив,
що не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності, які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких, останні
могли б ґрунтувати свої відмови".

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
"На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань".

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких, суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, суд вважає, що висновки
податкового органу, що контрагент ТОВ
«ВІДІМ» не має можливості надавати
послуги, визначені договором № 000052 від
01.03.2014 року, ґрунтуються лише на
припущеннях.

Таким чином, враховуючи вищезазначене
та те, що викладені в акті перевірки
№ 2757/2203/32952501 від 05.08.2014 року факти та
висновки відповідача, є
безпідставними, оскільки, ґрунтуються
на припущеннях і не містять достатніх
фактичних даних на їх підтвердження.

А тому, податкове повідомлення-рішення
Лівобережної ОДПІ від 28.08.2014 року №
на суму 161040,00 грн. (107 360,00 грн. - за
основним платежем, 53 680,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями - є
протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо судового збору,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

У зв'язку з чим, присудити з державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фірма
«ВІП-ГАРАНТ» судовий збір в сумі 322,08
грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України, при
вирішені справи по суті, суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю, або
частково.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"ВІП-ГАРАНТ" до Лівобережної об'єднаної
Державної податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 28.08.2014
року - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
№ від 28.08.2014 року
Лівобережної об'єднаної Державної
податкової інспекції
м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
суму 161 040,00 грн. (107 360,00 грн. - за основним
платежем, 53 680,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Присудити з державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "ВІП-ГАРАНТ"
судовий збір в сумі 322,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови, відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя Постанова не набрала
законної сили 06.10.14 Суддя З оригіналом
згідно Помічник судді
І.О. Лозицька
І.О. Лозицька
Ф.В.Рагімов