Справа № 9101/194132/2012
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"03" жовтня 2014 р. справа № 2а-429/2/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В.
Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Павлоградської
райдержадміністрації на постанову
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2012 року у спpaві за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Павлоградської райдержадміністрації
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Павлоградської
райдержадміністрації, в якому просив
зобов'язати відповідача нарахувати та
сплатити щорічну допомогу відповідно
до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та щорічну виплату, що
передбачена ч. 5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2012 року
адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії УПСЗН
Павлоградської райдержадміністрації
по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1-ої категорії за 2010 рік,
щорічної допомоги як інваліду війни до
5 травня за 2010 рік.

Зобов'язано УПСЗН Павлоградської
райдержадміністрації здійснити
нарахування та виплатити ОСОБА_1 суму
щорічної допомоги на оздоровлення як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1-ої категорії за 2010 рік в
розмірі, передбаченому ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано УПСЗН Павлоградської
райдержадміністрації здійснити
нарахування та виплатити ОСОБА_1 суму
щорічної допомоги до 5 травня як
інваліду війни в розмірі,
передбаченому ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2010 рік.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач віднесений до 1-ої категорії
осіб, які внаслідок Чорнобильської
катастрофи та одержує компенсаційні
виплати згідно Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Виплату позивачу допомоги на
оздоровлення здійснено відповідачем з
посиланням на постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836
та від 12.07.2005 року № 562.

Встановлено, що на момент здійснення
відповідачем відповідних виплат
позивачу, розміри щорічної допомоги на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, кожній дитині, яка втратила
внаслідок Чорнобильської катастрофи
одного з батьків, особам, евакуйованим
із зони відчуження у 1986 році, включаючи
дітей, встановлені вказаним Законом в
редакції, відновленій згідно Рішення
Конституційного Суду України №10рп/2008
від 22.05.2008 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Так, згідно ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення. У разі виникнення права на
щорічну допомогу з різних підстав,
передбачених частиною четвертою цієї
статті, надається одна з них, за вибором
особи.

Розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Посилання відповідача в обґрунтування
своїх дій, зокрема, на ст.67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" є
неправомірним, оскільки надані
вказаною нормою повноваження Кабінету
Міністрів України підвищувати
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати не
свідчать про можливість встановлення
Кабінетом Міністрів України інших
розмірів доплат, пенсій і компенсацій,
ніж визначено відповідними статтями
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Також слід зазначити, що станом на
момент існування спірних відносин,
нормативних актів Кабінету Міністрів
України з приводу встановлення
розмірів виплат одноразової допомоги
на оздоровлення особам, визначеним ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", не приймалося.

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.05 № 562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення є
неправомірним, оскільки означена
постанова суперечить положенням
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над іншими
підзаконними нормативними актами,
нарахування позивачу одноразової
допомоги на оздоровлення повинно
здійснюватися відповідно до ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Окрім зазначеного, позивач має статус
інваліда війни і користується
пільгами, встановленими Законом
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Так, на момент виплати позивачу
грошової допомоги, розміри виплат
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня інваліду війни встановлено ст. 13
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
в редакції Закону, відновленої згідно
Рішення Конституційного Суду України
№ 10рп/2008 від 22.05.2008 року, а саме: щорічно
до 5 травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам I групи - десять
мінімальних пенсій за віком; II групи -
вісім мінімальних пенсій за віком; III
групи - сім мінімальних пенсій за віком.

На час розгляду цієї справи розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
встановленими ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

На 2010 рік (станом на час отримання
допомоги) дія відповідної статті
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", зокрема, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік" не
зупинялася та не змінювалася.

Отже, у зв'язку з чим суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позову про виплату
грошової допомоги до 5 травня в розмірі,
який встановлений ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту".

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог за 2010 рік,
наведені відповідачем доводи не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Павлоградської райдержадміністрації -
залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 жовтня 2012 року у спpaві за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Павлоградської
райдержадміністрації про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай