Справа № П/811/1867/14
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/1867/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2014 року

справа № П/811/1867/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № П/811/1867/14 за адміністративним позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у задоволенні адміністративного позову Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовлено.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в якій вказує на те, що Кіровоградським окружним адміністративним судом були повно з'ясовані обставини, які мають значення для справи. Крайня позиція фонду про невиконання ліміту працевлаштування інвалідів, і про стягнення штрафних санкцій невірна, тому що відсутні самі особи яким надано статус інвалідів, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і підприємство не може нести за це відповідальність.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи

застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Кіровоградському

обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, яке в своїй діяльності

використовує найману працю.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що свідчить наказ №19-в від 01.09.2006р. та положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, (а.с.30-33)

Відповідно до п.3.3 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ „Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів", затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004р. №338, у рядку 03 звіту відображається кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених підприємством, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Згідно даних, наданих відповідачем у звіті за 2012 рік, вбачається, що при середньообліковій чисельності працюючих на підприємстві відповідача у 2012 році - 100 осіб, та виходячи з нормативу, передбаченого ч.І ст.19 Закону №875-ХІІ, у відповідача мали бути працевлаштовані 4 інваліди.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що на підприємстві протягом січня-грудня 2012 року працювало 2 інваліди.

Згідно ч.З ст.181 Закону №875-ХІІ Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.І ст.18 Закону №875-ХІІ.

Згідно ст.20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається з наданих відповідачем звітів по формі № 3-ПН ТОВ "Прогрес", на виконання вимог законодавства, з січня по грудень 2012р. направляло до Новгородківського районного центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів (а.с.34-48).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в тому, що згідно листа Новогородківського районного центру зайнятості від 24.06.2014р. №03-251, підтверджено, що протягом 2012 року на підприємство не було направлено інвалідів в зв'язку з відсутністю підходящих кандидатур, (а.с.28)

Також, Управління соціального захисту населення Новгородківської районної державної адміністрації листом від 24.06.2014р. №860 повідомило, що протягом 2012 року до управління особи з обмеженими фізичними можливостями, які бажали б працевлаштуватися, не зверталися.

Таким чином, доказів відмови відповідача у працевлаштуванні направлених на вакантні посади інвалідів, не надано.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем було виконано всі вимоги, передбачені чинним законодавством України, щодо організації та створення робочих місць для інвалідів.

Колегія судців погоджується з думкою суду першої інстанції в тому, що сам факт відсутності на підприємстві працевлаштованого інваліда ще не є безспірною ознакою наявності відповідальності відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, в межах апеляційної скарги підстави скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.І ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № П/811/1867/14 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак