Справа № 821/3840/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3840/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді
- Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Курмановій І.І.,

за участі: представник позивача
- ОСОБА_2 (довіреність від 08.02.2013 р.),

представник
відповідача - Палінічак К.О.
(довіреність від 28.02.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 (далі
- позивач, або ФОП ОСОБА_4.) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- відповідач, або ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
05.03.2013 року № .

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 квітня
2014 року вказаний адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову, наголошуючи,
зокрема, на правомірності винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав вимоги вказаної
апеляційної скарги, з підстав
викладених в поданій апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача та просив залишити останню
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, в
період з 18.12.2012 року по 29.12.2012 року
відповідачем була проведена
документальна планова виїзна
перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складено акт від
14.01.2013 року № 379/17-2/НОМЕР_1 (а.с.17-58 т.1).

На підставі висновків зазначеного акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.03.2013 року №
, яким позивачеві збільшено
грошові зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 1382361,52 грн., у
тому числі, за основним платежем на
950072,85 грн. та за штрафними санкціями на
432288,67 грн. (а.с.12 т.1).

Не погодившись із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся до суду з даним позовом про
визнання його протиправним та
скасування.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскаржуване позивачем податкове
повідомлення-рішення винесено
податковим органом неправомірно,
безпідставно та в порушення положень
чинного податкового законодавства
України, з урахуванням наступного.

Так, як вбачається зі змісту акту
спірної перевірки підставою для
визначення позивачу грошових
зобов'язань, спірним податковим
повідомленням - рішенням, стали
господарські операції ФОП ОСОБА_4 з ПП
«Югтрансагро», ТОВ «СП «Декла», ПП «КФ
«Агротранс», ПП «КФ Руал» та ТОВ
«Кміс-торгмаш МК».

Зі змісту матеріалах справи
вбачається, що, як під час проведення
спірної перевірки, так і під час
судового розгляду справи, на
підтвердження фактичності здійснення
господарських операцій з вказаними
суб'єктами господарювання позивачем
було надано: угоди, акти виконаних
робіт, видаткові, податкові та
товарно-транспортні накладні, рахунки -
фактури, платіжні доручення,
банківські виписки, реєстри отриманих
та виданих податкових накладених, акти
звірки взаємних розрахунків,
оборотно-сальдові відомості (а.с.100-105,
119-126, 151, 178-197, 200-247 т.1, 1-249 т.2, 1-250 т.3, 1-43 т.4,
92-101 т.5).

Також, суд першої інстанції звернувся
із запитами до суб'єктів
господарювання, яким позивач поставляв
продукти харчування у перевірений
період, для підтвердження таких
поставок та встановив, що ФОП ОСОБА_4
здійснював поставки продуктів
харчування (овочів та фруктів), в тому
числі, і спеціалізованим закладам
оздоровлення, що знаходяться на
території АР Крим. Більшість закладів є
державними, тому ФОП ОСОБА_4 брав участь
та переміг у відповідних конкурсах на
тендерні закупівлі. Зокрема,
підтвердили поставку ФОП ОСОБА_4 товару
наступні СПД: ДП «Кримавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
Національний університет «Львівська
політехніка», ДП «Санаторій «Ай -
Петрі» ЗАТ лікувально - оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», ТОВ «Дон Крим»,
Санаторій «Чорномор'є» Служби безпеки
України, Державний заклад
Спеціалізований санаторій
«Південнобережний» Міністерства
охорони здоров'я України, Кримська
республіканська установа «Клінічний
санаторій «Сімеїз», Державне
управління справами Державне
підприємство «Південний», ТОВ
«Фонтан», КТ «ТОВ «Ялтинський
м'ясозавод» Фірма «Т.М.М.» - ТОВ,
Центральні спілка споживчих товариств
України (а.с.173-200 т.4, 1-62, 69-77 т.5).

Як вбачається зі змісту акту спірної
перевірки та поданої апеляційної
скарги, відповідач не заперечує, що
первинні документи, на підставі яких
позивачем сформовані валові витрати за
перевіряємий період, належним чином
оформлені, а також відповідають даним
податкових декларацій. Тобто, під час
проведення спірної перевірки до
наявної у позивача первинної
документації по операціям з його
контрагентами у податкового органу не
виникло жодних претензій, як і до
правильності її оформлення, так і до
відображення у бухгалтерському та
податковому обліку.

Поряд з цим, як зазначено в апеляційній
скарзі відповідача, що, також,
відображено в акті спірної перевірки,
висновки щодо порушення позивачем
вимог податкового законодавства були
здійснені податковим органом лише
виходячи зі змісту актів про
неможливість проведення зустрічних
звірок/перевірок, складені органами
державної податкової служби відносно
контрагентів позивача (а.с.57-140 т.4), не
беручи до уваги первинну документацію
позивача.

Однак, колегія суддів вважає
недостатніми для висновків акту
перевірки про порушення позивачем
податкового законодавства, посилання в
ньому лише на акти про неможливість
проведення зустрічних
звірок/перевірок, складені органами
державної податкової служби відносно
контрагентів позивача, оскільки без
визначення в акті перевірки і
дослідження договорів позивача з його
контрагентами, які на думку
перевіряючих не відповідають закону,
поставок та інших господарських
операцій, умов цих договорів, їх
виконання з посиланням на первинні
документи, такі висновки не
ґрунтуються на законодавстві і не
можуть бути підставою для прийняття
рішень про донарахування податкових
зобов'язань та застосування штрафних
санкцій відносно позивача.

На думку колегії суддів, такого роду
обґрунтування, взагалі не припустимі в
офіційних документах суб'єктів владних
повноважень, на підставі яких
приймаються акти індивідуальної дії,
на зразок оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, оскільки,
по-перше, приписами ч. 2 ст. 19
Конституції України чітко визначено,
що органи державної влади та їх
посадові особи можуть діяти виключно
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, тобто, роблячи
висновок про допущення будь-яким
суб'єктом правовідносин порушення
діючого законодавства, орган державної
влади зобов'язаний чітко встановити
склад такого порушення, зазначивши, в
якій саме події воно полягає та якими
саме фактичними даними (доказами) це
підтверджується, та жодним чином не
викладати припущення щодо порушення
законодавства за відсутності належних
доказів на підтвердження їх вчинення.
По-друге, суб'єкт владних повноважень
повинен бути здатним підтвердити
правомірність зроблених ним висновків
у законодавчо визначеному порядку.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне наголосити, що, як вбачається
зі змісту актів про неможливість
проведення зустрічних
звірок/перевірок, які були використані
відповідачем при проведенні спірної
перевірки та фактично стали підставою
для визначення позивачу грошових
зобов'язань оскаржуваним податковим
повідомленням - рішенням, під час
проведення зазначених зустрічних
звірок/перевірок відносини, що виникли
між позивачем та його контрагентами не
досліджувались перевіряючими.
Висновки вказаних актів ґрунтуються
виключно на тому, що в ланцюгах
постачальників контрагентів позивача
маються підприємства з ознаками
фіктивності, а також виключно на
аналізі податкової звітності вказаних
суб'єктів господарювання, без
дослідження взаємовідносин зазначених
підприємств, зокрема, з позивачем.

Тобто, висновки податкового органу
щодо порушення позивачем вимог
податкового законодавства, які в
подальшому і стали підставою для
визначення позивачу грошових
зобов'язань, оскаржуваним податковим
повідомленням - рішень, ґрунтуються
виключно на наявній податковій
інформації щодо його контрагентів,
висновках податкового органу щодо
відсутності посадових осіб вказаних
підприємств за податковою адресою та
відсутності у вказаних підприємств
виробничих можливостей на здійснення
господарської діяльності, а також на
тому, що в ланцюгах постачальників
контрагентів позивача маються
підприємства з ознаками фіктивності.

Разом з тим, колегія суддів наголошує,
що не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку,
оскільки відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Можливі ж порушення податкового
законодавства з боку контрагентів
позивача при здійсненні господарських
операцій в ланцюзі постачання з
третіми особами для зниження об'єкту
оподаткування, доказів чого податковим
органом до суду надано не було, не
можуть бути самостійною та достатньою
підставою для висновку про відсутність
фактичного здійснення господарських
операцій для позивача та відсутність у
останнього, як покупця товару/послуг,
права на формування валових витрат за
рахунок таких операцій.

Крім того, колегія суддів вважає, також,
за необхідне зазначити, що діючим
законодавством, не передбачено і не
визначено обов'язку підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації.

Це відповідає практиці Верховного Суду
України у подібних правовідносинах.
Так, у постанові від 11 грудня 2007 року
(справа № 21-1376во06) Верховний Суд
України дійшов висновку, що у разі
невиконання контрагентом зобов'язання
зі сплати податку до бюджету,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цієї особи.
Ця обставина не є підставою для
позбавлення платника ПДВ права на його
відшкодування у разі, коли цей платник
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має необхідні документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Така позиція, також, узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Крім того, для того, щоб стверджувати
про відсутність поставок в ланцюгу,
податкова інспекція, в першу чергу,
повинна була встановити тотожність
товару, який переміщувався за цим
ланцюгом, але акт перевірки таких даних
не містять.

Також, колегія суддів зазначає, що у
разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, постачальники
були включені до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, покупець не може
нести відповідальність ні за несплату
податків продавцями та їх
постачальниками, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач та його контрагенти на момент
укладання та виконання спірних
договорів були зареєстровані в ЄДР,
знаходились на податкову обліку в ДПІ,
що не заперечується апелянтом.

Щодо посилань апелянта, в
обґрунтування правомірності винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, на відсутність
у контрагентів позивача основних
фондів, складських приміщень, трудових
резервів, відсутність цих суб'єктів
господарювання за юридичною адресою,
що, на думку останнього, унеможливлює
здійснення ними будь-якої
господарської діяльності, колегія
суддів зазначає, що позивач за законом
не зобов'язаний був отримувати у своїх
контрагентів документи з метою
доведення ким саме безпосередньо
виконувались роботи/надавались
послуги за укладеними договорами або
перевіряти кількість працюючих осіб
контрагентів. Чинним законодавством
чітко не регламентована обов'язкова
кількість необхідних ресурсів для
здійснення тої чи іншої діяльності.
Представник відповідача, також, не зміг
надати пояснення стосовно того, яка
кількість працюючих осіб достатня для
такого виду діяльності, за яким було
здійснено господарські операції між
позивачем та його контрагентами.

Враховуючи викладене, посилання
апелянта на той факт, що у контрагентів
позивача для здійснення відповідних
господарських операцій із позивачем
були відсутні основні фонди, технічний
персонал, виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби, а також
те, що ці підприємства не знаходяться
за юридичною адресою, колегією суддів
не приймаються до уваги з мотивів
безпідставності та недоведеності.

Також, як вірно наголошено судом першої
інстанції, у розділі 3.2.2 акту перевірки
відповідач визнає завищеними витрати
позивача за результатами придбання
продуктів харчування та
транспортно-експедиційних послуг у ПП
«Агропрайд» у липні 2010 року на суму
витрат 537100,0 грн. та ТОВ «ТФ «Діаніт» у
липні, серпні 2011 року на суму витрат
290984,45 грн., проте у висновках акту
перевірки зазначені підприємства
відсутні.

Для з'ясування вказаної обставини суд
першої інстанції витребував у
відповідача розрахунок донарахованого
зобов'язання у розрізі контрагентів,
проте дана вимога суду виконана не
була, представник відповідача не
змогла пояснити щодо яких контрагентів
суми завищених витрат брали участь у
розрахунку податку на доходи ФОП, не
надано таких пояснень і під час
апеляційного розгляду справи.

Крім того, за текстом акту перевірки
ДПІ за перевірений період визнає
завищеними податкові зобов'язання та
податковий кредит із ПДВ позивача
через визнання безтоварними угод
придбання товарів і послуг у ПП
«Агропрайд», ПП
«Югтрансагро», ТОВ «СП «Декла», ТОВ «ТФ
«Діаніт», ПП «КФ «Агротранс», ПП «КФ
Руал» та ТОВ «Кміс-торгмаш МК» та
подальшої реалізації придбаного
товару. За результатами перевірки ДПІ
провела «згортання» задекларованого
позивачем податкового зобов'язання та
податкового кредиту, що в результаті не
призвело до визначення зобов'язання із
ПДВ. Проте, досліджуючи ті самі
господарські операції позивача із
придбання товарів і послуг і
подальшого продажу товарів, ДПІ визнає
завищеними витрати, проте доходи,
задекларовані позивачем із продажу
придбаних товарів, угоди за якими ДПІ
визнає нікчемними, приймає повністю.
Таким чином, ДПІ під час перевірки
правильності декларування ПДВ вважає,
що не було ні придбання товарів, ні
подальшої їх реалізації, а під час
перевірки правильності декларування
податку на доходи за тими самими
господарськими операціями, вважає
завищеними лише витрати, приймаючи до
уваги задекларовані доходи, незважаючи
на те, що доходи отримані у
безготівковому порядку за
результатами господарських операцій,
визнаних ДПІ нікчемними.

Окрім того, як обґрунтовано було
враховано судом першої інстанції,
господарські операції позивача із ТОВ
«СП Декла» та ТОВ «Діаніт» вже були
предметом документальних перевірок
позивача, оформлених актами: від 17.01.2012
року № 148/17-2/НОМЕР_1 (щодо господарських
операцій із ТОВ «Діаніт»), на підставі
якого прийняте податкове повідомлення
- рішення від 23.01.2012 року № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 58196,00
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 14549,00 грн.; від 27.09.2011 року №
4303/17-2/НОМЕР_1 (щодо господарських
операцій із ТОВ «СП Декла»), на підставі
якого прийняте податкового
повідомлення-рішення від 11.10.2011 року №
, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 443160 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 221580 грн.

Зазначені ППР оскаржені ФОП ОСОБА_4 до
суду та скасовані постановою від 13.03.2012
року справа № 2а-224/12/2170, яка набрала
законної сили на підставі ухвали
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2014 року
(щодо господарських операцій із ТОВ «СП
Декла») та постановою від 28.03.2012 року
справа № 2а-403/12/2170, яка набрала законної
сили на підставі ухвали Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 року (щодо господарських
операцій із ТОВ «Діаніт»).

В обох справах суд прийшов до висновку
про безпідставність висновків
податкового органу про визнання
правочинів нікчемними та зменшення у
зв'язку із цим податкового кредиту
позивача.

Таким чином, оскільки висновок
податкового органу щодо порушення
позивачем податкового законодавства
ґрунтується лише на висновках актів
про неможливість проведення
зустрічних звірок/перевірок, складених
органами державної податкової служби
відносно контрагентів позивача,
висновки, яких ґрунтуються виключно на
тому, що в ланцюгах постачальників
зазначених суб'єктів господарювання
маються підприємства з ознаками
фіктивності та виключно на аналізі
податкової звітності вказаних
підприємств, без дослідження
господарських відносин позивача з його
контрагентами, а також враховуючи, що,
як під час розгляд справи в суді першої
інстанції, так і під час апеляційного
розгляду справи, представник
відповідача не зміг пояснити щодо яких
контрагентів позивача суми завищених
витрат брали участь у розрахунку
податку на доходи ФОП, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем не доведено
правомірність винесення оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення.

Доводи апеляційної скарги
встановлених обставин справи та
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається лише на ті висновки, які
викладено в акті перевірки, що став
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.
Натомість, вказаним висновкам, як
зазначено вище, судом першої інстанції
надано належну правову оцінку.

Більш того, колегія суддів наголошує,
що в апеляційній скарзі апелянтом
вказано, що позивачем не обґрунтовано
сформовані валові витрати за рахунок
операцій лише з ПП «Агропрайд» та ПП
«Югтрансагро», в той час, як вже
зазначалось колегією суддів підставою
для визначення позивачу грошових
зобов'язань, спірним податковим
повідомленням - рішенням, стали
господарські операції ФОП ОСОБА_4 з ПП
«Югтрансагро», ТОВ «СП «Декла», ПП «КФ
«Агротранс», ПП «КФ Руал» та ТОВ
«Кміс-торгмаш МК», при цьому, у
висновках акту перевірки ПП
«Агропрайд» відсутнє.

Тобто, фактично відповідач не
заперечує, що останнім було
безпідставно визначено позивачу
грошові зобов'язання, спірним
податковим повідомленням - рішенням, на
підставі господарських операцій
останнього з ТОВ «СП «Декла»,
ПП «КФ «Агротранс», ПП «КФ Руал» та ТОВ
«Кміс-торгмаш МК».

З зазначених підстав колегія суддів
вважає і безпідставними посилання
апелянта на порушення кримінальної
справи відносно посадових осіб ПП
«Агропрайд», оскільки фактично зі
змісту висновків акту перевірки
вбачається, що господарські операції
позивача з вказаним підприємством не
були підставою для визначення йому
грошових зобов'язань, спірним
податковим повідомленням - рішенням.

Також, колегія суддів не приймає до
уваги доводи апелянта, в обґрунтування
правомірності визначення позивачу
грошових зобов'язань, спірним
податковим повідомленням - рішенням, на
порушення кримінальної справи
відносно посадових осіб ПП
«Югтрансагро» за фактом фіктивного
підприємництва за ч. 2 ст. 205 КК України,
оскільки факт порушення вказаної
кримінальної справи не має доказового
значення у спірних правовідносинах, з
огляду на встановлений ст. 62
Конституції України принцип
презумпції невинуватості особи, доки
її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком, проте відповідного вироку
суду відносно вказаних посадових осіб
відповідачем не надано та про його
наявність не зазначено.

Таким чином, оскільки висновки суду
першої інстанції обґрунтовані та
відповідають чинному законодавству, а
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують, колегія суддів, на
підставі ст. 200 КАС України, приходить
до висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 квітня 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 25 квітня
2014 року по справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів після набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний колегією суддів 24 жовтня
2014 року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/