Справа № К/9991/18193/12-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/18193/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року у справі №2а-2331/11/0122 за позовом
ОСОБА_4 до Сімферопольської міської
ради про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Сімферопольської міської
ради в якому, з урахуванням уточнень
позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати
рішення 31 сесії 5 скликання
Сімферопольської міської ради від
30.11.2007 р. № 427 в частині відмови надати у
власність земельну ділянку для
будівництва та обслуговування жилого
будинку;

- зобов'язати відповідача протягом
місяця з дня набрання рішення суду
законної сили, прийняти рішення про
дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого дому в м.
Сімферополі.

В обґрунтування позову ОСОБА_4
зазначив, що відповідач неправомірно
відмовив у наданні земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку з підстав відсутності
потреби у поліпшенні житлових умов,
оскільки право на безоплатну
приватизацію землі він не
використовував, отже перешкод для
надання йому вперше земельної ділянки
не існує.

Постановою Центрального районного
суду м. Сімферополя від 07 квітня 2011 року
позов задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано п.4 рішення 31
сесії 5 скликання Сімферопольської
міської ради від 30 листопада 2007 року №
427 у частині відмови ОСОБА_4 у наданні
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуального жилого
будинку. Зобов'язано Сімферопольську
міську раду протягом місяця з дня
набрання рішення суду законної сили,
винести на сесію Сімферопольської
міської ради питання щодо надання
дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування жилого дому в м.
Сімферополі. В інших позовних вимогах
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2012 року постанову суду
першої інстанції скасовано, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції, та
залишити в силі судове рішення суду
першої інстанції, посилаючись на те, що
при прийнятті зазначеного судового
рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 11.09.2007 позивач
звернувся до відповідача із заявою про
надання у власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
жилого будинку.

Рішенням 31-ої сесії 5-го скликання
Сімферопольської міської ради від
30.11.2007 №427 позивачу відмовлено у
наданні земельної ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку у зв'язку з відсутністю потреби
у поліпшенні житлових умов.

Суд першої інстанції задовольнив
позовні вимоги з тих підстав, що
причини відмови вказані у рішенні № 427
від 30 листопада 2007 року є
безпідставними, оскільки Земельний
кодекс України не пов'язує право
громадянина на отримання у власність
земельної ділянки від житлових умов.

Між тим, суд апеляційної інстанції,
відмовляючи в задоволенні позову,
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог, оскільки на час
прийняття відповідачем спірного
рішення від 30.11.2007 генеральний план м.
Сімферополя не був затверджений, що в
свою чергу передбачено ст.39 ЗК України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
обґрунтованим такий висновок суду
апеляційного інстанції, враховуючи
наступне.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. «а», «б» ст.12
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад;
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання регулювання
земельних відносин.

У відповідності зі статтею 116 ЗК
України, безоплатна передача земельних
ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Згідно з частинами 1, 6 та 7 ст.118 ЗК
України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідно до статті 39 цього Кодексу
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

З огляду на те, що на час прийняття
відповідачем спірного рішення
генеральний план м. Сімферополя не був
затверджений, тому відповідач приймав
рішення №427 від 30.11.2007 з урахуванням
діючих на той час рішень
Сімферопольської міської ради.
Зокрема, рішення від 26.12.2002 р. №79, від
24.01.2006 р. №516, від 23.02.2006 р. №534.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що рішення №427 від 31.11.2007
стосовно ОСОБА_4 прийнято відповідачем
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законом.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: