Справа № 822/4077/14
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/4077/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБлонського
В.К. при секретаріДехтярук В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Шепетівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Євробусінг" м.
Шепетівка Хмельницької області про
стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
відповідача, в якому просить стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Євробусінг" м.
Шепетівка Хмельницької області суму
податкового боргу в розмірі 16386,60 грн., з
рахунків у банках, обслуговуючих
вказаного платника податків, за
рахунок готівки, що належить платнику
податків для погашення податкового
боргу.

Свій позов позивач мотивує тим, що
відповідач як платник податків
зобов'язаний сплачувати їх своєчасно
та в повному обсязі.

За відповідачем рахується податковий
борг в сумі 16386,60 грн.

Так як відповідач в порушення вимог
закону добровільно не сплатив
узгоджену суму податкового
зобов'язання у встановлені строки, тому
податковий борг необхідно стягнути з
відповідача примусово в сумі 16386,60 грн.,
на користь Державного бюджету України
в рахунок погашення податкового боргу.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, хоча позивач був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи належним чином, та
подав заяву про розгляд справи за
відсутності його представника, в якій
вказав, що позовні вимоги підтримує
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоча відповідач
був повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи належним чином, заяви
про розгляд справи за його відсутності
до суду не подавав.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позов підлягає задоволенню, з таких
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач зареєстрований як юридична
особа та відповідно до статтей 15, 16
Податкового кодексу України є
платником податків, зборів і
зобов'язана стати на облік у
контролюючих органах в порядку,
встановленому законодавством України,
вести в установленому порядку облік
доходів і витрат, складати звітність,
що стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки і збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Частиною 1.1 статті 1 Податкового
кодексу України передбачено, що він
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно розрахунку суми заборгованості
відповідача сума податкового боргу по
орендній платі за земельні ділянки
державної або комунальної власності
становить 16386,60 грн., який виник на
підставі поданих відповідачем
податкових декларацій № від
20.02.2013 року та № від 19.02.2014 року, та
на підставі прийнятого податкового
повідомлення-рішення № від 19.11.2013
року.

Частиною 2 підрозділу 10 розділу 20
Податкового кодексу України
встановлено, що збори (плата, внески), не
встановлені цим Кодексом як
загальнодержавні або місцеві, але
встановлені законодавчими актами
України як обов'язкові платежі до
набрання чинності цим Кодексом,
справляються за правилами,
встановленими цими законодавчими
актами України, до набрання чинності
законом про адміністративні послуги та
іншими законами, що регулюватимуть
справляння відповідних зборів (плати,
внесків).

Згідно статтей 9, 10 Податкового кодексу
України орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності не належить до
загальнодержавних податків та зборів,
а також до місцевих податків та зборів,
але встановлена законодавчими актами
України як обов'язковий платіж до
набрання чинності цим Кодексом.

Земельним кодексом України від 25
жовтня 2001 року № 2768-3, зокрема статтею
124, передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування чи
договору купівлі - продажу права оренди
земельної ділянки (у разі продажу права
оренди) шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.

Відповідно до статтей 1, 3, 4, 5
Закону України «Про оренду землі» від 6
жовтня 1998 року оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності. Об'єктами оренди
землі є земельні ділянки, що
перебувають у власності громадян,
юридичних осіб, комунальній або
державній власності. Орендодавцями
земельних ділянок, що перебувають у
державній власності, є районні,
обласні, Київська і Севастопольська
міські державні адміністрації, Рада
Міністрів АРК та Кабінет Міністрів
України в межах повноважень,
визначених законом. Орендарями
земельних ділянок є юридичні або
фізичні особи, яким на підставі
договору оренди належить право
володіння і користування земельною
ділянкою.

Згідно статті 13 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Однією із істотних умов договору
оренди земельної ділянки як це
передбачено статтею 15 Закону України
«Про оренду землі» є орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України «Про
оренду землі» встановлено, що орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до вимог
Закону України «Про плату за землю»).

Відповідно до статтей 2, 5 Закону
України «Про плату за землю» від 3 липня
1992 року № 2535 - 12, використання землі в
Україні є платним. Плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати, що
визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка, а також земельна
частка (пай), яка перебуває у власності
або користуванні, у тому числі на
умовах оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, також земельної частки (паю), і
землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно статтей 13, 14, 17 Закону України
«Про плату за землю» підставою для
нарахування земельного податку є дані
земельного кадастру, а орендної плати
за земельну ділянку, яка перебуває у
державній або комунальній власності, -
договір оренди такої земельної
ділянки. Платники земельного податку, а
також орендної плати за земельні
ділянки державної або комунальної
власності (крім громадян) самостійно
обчислюють суму земельного податку та
орендної плати щороку за станом на 1
січня і до 1 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частки за місяцями.

Податкове зобов'язання по
земельному податку, а також по орендній
платі за землі державної та
комунальної власності, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за базовий податковий (звітний) період,
який дорівнює календарному місяцю,
щомісячно протягом 30 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.

Пунктом 288.7 статті 288 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий період, порядок обчислення
орендної плати, строк сплати та порядок
зарахування її до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статтей 285-287 розділу 13 цього Кодексу, а
саме: базовим податковим (звітним)
періодом є календарний рік; платники
орендної плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
орендної плати за землю щороку станом
на 1 січня і до 1 лютого поточного року
подають відповідному податковому
органу державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями; податкове
зобов'язання щодо орендної плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
орендарями земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Одним із обов'язків платників
податків і зборів згідно статті 16
Податкового кодексу України є
обов'язок сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання це сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Як передбачено у пункті 54.1 статті
54 Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Визначення податкової
декларації, порядок її складення і
подання до органів державної
податкової служби, внесення змін до
податкової звітності регулюється
главою 2 розділу 2 Податкового кодексу
України.

Так згідно пункту 49.1 статті 49
Податкового кодексу України податкова
декларація подається за звітний період
в установлені цим Кодексом строки
органу державної податкової служби, в
якому перебуває на обліку платник
податків.

Відповідач на виконання вимоги
статті 14 Закону України «Про плату за
землю», вимог статтей 285, 286 Податкового
кодексу України 28.02.2012 року подав до
Шепетівської об'єднаної державної
податкової інспекції податкові
декларації з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності) № від
20.02.2013 року та № від 19.02.2014 року.

Згідно пункту 56.11 статті 56
Податкового кодексу України податкові
зобов'язання самостійно визначені
відповідачем як платником податків у
податкових деклараціях з плати за
землю (земельний податок та/або орендна
плата за земельні ділянки державної
або комунальної власності) у яких
відповідач самостійно визначив
податкові зобов'язання по орендній
платі за землю на 2013, 2014 роки,
оскарженню не підлягають, тобто
вважаються узгодженими з дати подання
податкових декларацій.

Оскільки відповідач 20.02.2013 року та
19.02.2014 року подав податкові декларації
з плати за землю (земельний податок
та/або орендна плата за земельні
ділянки державної або комунальної
власності) у якій він самостійно
визначив податкові зобов'язання по
орендній платі за землю на 2013 та 2014
роки, тому із цих дат суми податкових
зобов'язань вважаються узгодженими.

Всупереч обов'язку встановленому
статтею 16 Податкового кодексу України
відповідач не сплатив податкові
зобов'язання з орендної плати за землю
визначені ним у податкових деклараціях
у строки встановлені статтею 287
Податкового кодексу України.

Податковим боргом відповідно до
підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
визнається сума грошового зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгодженого
платником податків або узгодженого в
порядку оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Так як відповідач у повному
обсязі не сплатив самостійно узгоджену
суму податкового зобов'язання з
податку на землю, визначену ним у
податкових деклараціях у строки
встановлені Податковим кодексом
України, таке податкове зобов'язання
необхідно вважати податковим боргом.

Як вже зазначалося сума податкового
боргу відповідача по земельному
податку становить 16386,60 грн., який
включає в себе також суму податкового
боргу який виник на підставі
прийнятого Шепетівською об'єднаною
державною податковою інспекцією
податкового повідомлення-рішення №
від 19.11.2013 року та нарахованій
пені.

Відповідно до підпункту 54.3.1 пункту 54.3,
пункту 54.5 статті 54 Податкового кодексу
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок щодо утримання податків у
джерела виплати, в тому числі
податкового агента, свідчать про
порушення правил нарахування,
утримання та сплати до відповідних
бюджетів податків і зборів,
передбачених цим Кодексом, у тому числі
податку на доходи фізичних осіб таким
податковим агентом.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума
грошового зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність і повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Шепетівською об'єднаною державною
податковою інспекцією було проведено
камеральну перевірку відповідача
стосовно податкової звітності з
податків та зборів.

За результатами даної перевірки
посадовими особами позивача складено
акт № 487/1501/38089284 від 01.11.2013 року.

Даним актом встановлено, що відповідач
порушує терміни сплати самостійно
визначених грошових зобов'язань.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки Шепетівською об'єднаною
державною податковою інспекцією
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 19.11.2013
року, яким відповідачу визначено суму
грошового зобов'язання за платежем
орендна плата за землю в розмірі 1080
грн.

Пунктом 58.1 статті 58 Податкового
кодексу України визначено, що у разі
коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу,
такий контролюючий орган надсилає
(вручає) платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення №
від 19.11.2013 року було вручено
відповідачу 19.11.2013 року.

Згідно пунктів 56.1, 56.3 статті 56
Податкового кодексу України рішення,
прийняті контролюючим органом, можуть
бути оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

Скарга подається до
контролюючого органу вищого рівня у
письмовій формі протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
платником податків податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується.

Процедура адміністративного
оскарження закінчується днем,
наступним за останнім днем строку,
передбаченого для подання скарги на
податкове повідомлення-рішення або
будь-яке інше рішення відповідного
контролюючого органу у разі, коли така
скарга не була подана у зазначений
строк (підпункт 56.17.1 пункту 56.17. статті 56
Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 56.17.5 пункту 56.17
статті 56 Податкового кодексу України
встановлено, що день закінчення
процедури адміністративного
оскарження вважається днем узгодження
грошового зобов'язання платника
податків.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56
Податкового кодексу України при
зверненні платника податків до суду з
позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Оскільки відповідач не скористався
своїм правом на адміністративне
оскарження податкового
повідомлення-рішення, а також
оскарженням його в судовому порядку,
суму грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності) нарахованих згідно такого
податкового повідомлення-рішення
необхідно вважати узгодженою.

Податковим боргом відповідно до
підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
визнається сума грошового зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгодженого
платником податків або узгодженого в
порядку оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Строки сплати податкового
зобов'язання встановлені статтею 57
Податкового кодексу України.

Згідно пункту 57.3 статті 57
Податкового кодексу України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Так як відповідач не розпочав
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу і не сплатив
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, таку суму
грошового зобов'язання необхідно
вважати податковим боргом.

Відповідно до пунктів 59.1, 59.4, 59.5 статті
59 Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається також
платникам податків, які самостійно
подали податкові декларації, але не
погасили суми податкових зобов'язань у
встановлені цим Кодексом строки, без
попереднього надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Вимога № 2 від 11.01.2013 року вручена
представнику відповідачу 11.01.2013 року.

У разі коли у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується,
погашенню підлягає вся сума боргу
такого платника податку, що виник після
надіслання (вручення) податкової
вимоги, тобто направляти податкову
вимогу відповідачу після збільшення
йому податкового боргу в зв'язку із
проведеним нарахуванням на підставі
податкового повідомлення-рішення
необхідності не було.

Податковий борг відповідача
підтверджується копіями податкових
декларацій, копією акту перевірки,
копією податкового
повідомлення-рішення, копією корінця
податкової вимоги, розрахунком суми
позовних вимог, які додані до
матеріалів справи.

Пунктом 87.2 статті 87 Податкового
кодексу України встановлено, що
джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-яке майно
такого платника податків з урахуванням
обмежень, визначених цим Кодексом, а
також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пунктів 95.1, 95.2
статті 95 Податкового кодексу України
орган державної податкової служби
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
його недостатності-шляхом продажу
майна такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Згідно пункту 95.3 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Також відповідно до пункту 95.4
статті 95 Податкового кодексу України
орган державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.

Так як відповідачем не сплачена
сума податкового боргу в розмірі 16386,60
грн., суд вважає за необхідне стягнути
його в примусовому порядку шляхом
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків і стягнення
коштів у рахунок погашення податкового
боргу за рахунок готівки, що належить
такому платнику податків.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що позов
обґрунтований та доведений у судовому
засіданні дослідженими доказами, тому
його необхідно задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 1, 14, 15, 16, 54, 56, 57, 58, 59, 87, 94, 95
Податкового кодексу України, статтями
9, 11, 71, 69, 86, 159 - 163, 167 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Євробусінг" м.
Шепетівка Хмельницької області на
користь Державного бюджету України
податковий борг в розмірі 16368,60 грн.,
(шістнадцять тисяч триста шістдесят
вісім гривень шістдесят копійок)
шляхом стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків і стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу за рахунок
готівки, що належить такому платнику
податків.

В повному обсязі постанова буде
виготовлена 21.10.2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21
жовтня 2014 року

Суддя/підпис/В.К. Блонський"Згідно з
оригіналом" Суддя В.К. Блонський