Справа № 826/13039/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/4820/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю «Екватор
Експрес»

на ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013

та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.10.2013

у справі № 826/13039/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екватор Експрес»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів в м. Києві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Екватор Експрес»
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів в м. Києві від
17.07.2013 № 8 та № 8.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.10.2013, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013 в
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Екватор-Експрес» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
діяльності з 01.04 по 30.11.2012, складено акт
№ 56/26-55-22-08/37449850 від 05.07.2013, в якому
зафіксовано порушення, зокрема: п. 185.1
ст. 185, п. п. 198.1, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п.
201.6, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість в розмірі 32
710 грн., в т.ч.: за травень 2012 року на суму
ПДВ - 5 060 грн. та жовтень 2012 року на суму
ПДВ 27 650 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 17.07.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № 8 про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 40 888 грн., в
т.ч.: 32 710 грн. основного платежу та 8 178
грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 8 про зменшення суми залишку
від'ємного значення, яка після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду «рядок
24 Декларації з податку на додану
вартість» у розмірі 9 039 грн.

В акті перевірки зазначено, що
посадовими особами ТОВ «Екватор
Експрес» до перевірки не надано
податкові накладні, виписані
підприємствами-постачальниками та які
підтверджують правомірність
віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
в квітні 2012 року, травні 2012 року, липні
2012 року, серпні 2012 року на загальну суму
41 748,91 грн., у тому числі за квітень 2012
року - 1 700 грн., травень 2012 року - 5 400 грн.,
липень 2012 року - 18 999,97 грн., серпень 2012
року - 15 648,94 грн., згідно реєстру
отриманих та виданих податкових
накладних.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що податкові
повідомлення-рішення є правомірними,
оскільки позивачем не було надано під
час перевірки податкові накладні, тому
позивач неправомірно включив
відповідні суми податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту.

Суд касаційної інстанції погоджується
з таким висновком судів попередніх
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. п. 85.2, 85.4 ст. 85 Податкового
кодексу України платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані з
предметом перевірки. Такий обов'язок
виникає у платника податків після
початку перевірки. При проведенні
перевірок посадові особи органу
державної податкової служби мають
право отримувати у платників податків
належним чином завірені копії
первинних фінансово-господарських,
бухгалтерських та інших документів, що
свідчать про приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, несплату
податків, зборів (обов'язкових
платежів), порушення вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 зазначеного
Кодексу У разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності. Якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

У разі якщо посадова особа
контролюючого органу, яка здійснює
перевірку, відмовляється з будь-яких
причин від врахування документів,
наданих платником податків під час
проведення перевірки, платник податків
має право до закінчення перевірки
надіслати листом з повідомленням про
вручення та з описом вкладеного або
надати безпосередньо до контролюючого
органу, який призначив проведення
перевірки, копії таких документів
(засвідчені печаткою платника податків
(за наявності печатки) та підписом
платника податків - фізичної особи або
посадової особи платника податків -
юридичної особи). Протягом п'яти
робочих днів з дня отримання акта
перевірки платник податків має право
надати до контролюючого органу, що
призначив перевірку, документи,
визначені в акті перевірки як відсутні.
У разі якщо під час проведення
перевірки платник податків надає
документи менше ніж за три дні до дня її
завершення або коли надіслані у
передбаченому абзацом першим цього
пункту порядку документи надійшли до
контролюючого органу менше ніж за три
дні до дня завершення перевірки,
проведення перевірки продовжується на
строк, визначений статтею 82 цього
Кодексу (п. 44.7 ст. 44 ПК України).

Враховуючи те, що на час проведення
перевірки та до моменту прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень платником податків
не було надано податковому органу
податкових накладних, вважається, що
вони відсутні, а податковий кредит з
податку на додану вартість відповідно
є таким, що не підтверджений.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову в задоволенні
позовних вимог є вірним, а касаційна
скарга позивача - необґрунтованою та
такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Екватор
Експрес» відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.12.2013 та
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.10.2013 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний