Справа № 159/3945/13-а, 2а-159/144/13
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
Справа № 876/11400/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Шацького
районного суду Волинської області від
29.07.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
у Шацькому районі Волинської області
про визнання відмови у призначенні
щомісячного грошового утримання як
судді у відставці неправомірною,
зобов»язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.13 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Шацькому районі Волинської області про
визнання відмови у призначенні
щомісячного грошового утримання як
судді у відставці неправомірною та
зобов»язання до вичинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на
підставі Указу Президента України від
22.07.2004 року № 837/2004 відповідно до п. 9 ч. 5
ст. 126 Конституції України, ст. 43 Закону
України «Про статус суддів» звільнено
з посади судді Шацького райсуду
Волинської області у зв»язку з
поданням заяви про відставку за станом
здоров»я, що перешкоджає продовженню
виконання обов»язку. 20.03.2013 року
звернувся до відповідача із заявою про
призначення йому щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці (далі - грошове утримання),
однак, листом від 22.03.2013 року № 646/02 - 10 - 33
відмовлено у призначенні такого з
мотивів недостатності необхідного
стажу.

Постановою Шацького районного суду
Волинської області від 29.07.2013 року суду
відмовлено в задоволенні позовних
вимог з тих підстав, що стаття 43 Закону
України «Про статус суддів», на яку
посилається позивач та відповідно до
положень якої він був звільнений у
зв»язку з виходом у відставку, втратила
чинність з 1 січня 2011 року згідно із
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач, який просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про задоволення позову.

Апелянт обґрунтовує та мотивує свої
вимоги аналогічно обґрунтуванням
позовних вимог, окрім цього зазначає,
що суд першої інстанції не звернув
уваги на вимоги ст. 22 Конституції
України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
197 КАС, суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів у разі відсутності клопотань
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги колегія суддів суду апеляційної
інстанції визнала можливим розглядати
справу в порядку письмового
провадження.

У відповідності до вимог частини 6
статті 12 та частини 1 статті 41 КАС
України фіксація судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 на підставі
Указу Президента України від 22.07.2004
року № 837/2004 відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126
Конституції України, ст. 43 Закону
України «Про статус суддів» звільнено
з посади судді Шацького райсуду
Волинської області у зв»язку з
поданням заяви про відставку за станом
здоров»я, що перешкоджає продовженню
виконання обов»язку.

Позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України у
Шацькому районі Волинської області та
отримує пенсію відповідно до положень
Закону України «Про державну службу».

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 виповнилося 55
років, що стверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1

20.03.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою про переведення
з одного виду пенсії на інший та
отримав рішення про відмову у
призначенні довічного грошового
утримання судді у відставці згідно
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» від 01.10.2013 року, з
посиланням на те, що підстави для
призначення останньому довічного
грошового утримання судді у відставці
відсутні, оскільки стаж роботи на
посаді судді становить менше 20 років.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог зазначив,
що в позивача стаж судді становить 17
років, стаття 43 Закону України «Про
статус суддів», відповідно до положень
якої ОСОБА_1 звільнений у зв»язку з
виходом у відставку, втратила чинність
з 1 січня 2011 року.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції є невірними, оскільки вони не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, є суперечливими та не
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

На думку колегії, позиція суду першої
інстанції у справі, що розглядається,
щодо часу виникнення правовідносин між
сторонами та їх законодавчого
регулювання ґрунтується на
неправильному застосуванні ним норм
матеріального права.

Частиною четвертою ст.43 Закону України
«Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII ( у
редакції на час отримання судді у
відставці) визначено, що судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді менше 20 років і досяг
55-річного віку (для жінок - 50 років),
розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді.

Пунктом 1 п. 2 розділу XII «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» - Закон
України «Про статус суддів» визнаний
таким, що втратив чинність, крім статті
43, частин 5-13 статті 44, які втрачають
чинність з 1 січня 2011 року.

Відповідно до положень ст. 109 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, лише суддя,
який має стаж роботи на посаді судді не
менше двадцяти років, що визначається
ст. 131 цього Закону, має право на
тримання довічного грошового
утримання у зв»язку з відставкою.

Вирішуючи питання про застосування
зазначених норм закону у часі, колегія
суддів виходить із того, що згідно зі
статтею 22 Конституції України
закріплені нею права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать судді, оскільки
гарантії незалежності судді,
включаючи заходи щодо його правового
захисту, матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і
не можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами (рішення
Конституційного Суду України від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002, від 22.09.2005 року
№5-рп/2005 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду
України № 5-рп/2002 зазначено, що
зупинення пільг, компенсацій і
гарантій для військовослужбовців та
працівників правоохоронних органів
без відповідної матеріальної
компенсації є порушенням
гарантованого державною права на їх
соціальний захист та членів їхніх
сімей.

Виходячи із положень ч.4 ст.43 Закону
України від 15.12.1992 №2862-XII та
висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій суддів у відставці зміст та
обсяг досягнутих ними соціальних
гарантій не може бути звужено шляхом
внесення змін до законодавства, а
правовідносини щодо їхнього довічного
грошового утримання виникають не в
момент звернення за призначенням
такого, а в момент виникнення права на
призначення.

В даному випадку колегія суддів
зазначає, що відповідач, відмовляючи
позивачу у призначенні довічного
грошового утримання та посилаючись при
цьому на норми ст.109 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» стосовно
обов'язковості наявності для позивача
стажу роботи суддею 20 років, діяв
безпідставно, оскільки позивач вийшов
у відставку на підставі ст.43 Закону
України «Про статус суддів», яка
передбачала право на відставку за
станом здоров'я незалежно від стажу
роботи суддею і право на отримання
довічного грошового утримання при
досягненні 55-річного віку.

Таким чином, на позивача
розповсюджується норма частини другої
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», яка
передбачає, що суддя у відставці, який
не досяг пенсійного віку, отримує
неоподатковуване щомісячне довічне
грошове утримання.

Така правова позиція у подібних
правовідносинах узгоджується із
практикою Верховного Суду України
(постанова від 01.07.2014р. №21-244а/14), рішення
якого, згідно ст. 244-2 КАС України, у
подібних правовідносинах є
обов'язковими для всіх судів України.

Судом встановлено, що позивачем
одержано довідку від 12 лютого 2013 року
за №51, згідно якої суддівська
винагорода судді, який працює на
відповідній посаді станом на 01.01.2013
року складає - 11470 грн. посадовий оклад
та 1147 грн. доплата заперебування на
адміністративній посаді.

Одночасно необхідно зазначити, що
Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, частину третю і п'яту
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" викладено в
новій редакції, згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону). Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи"
обмеження пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання)
максимальним розміром, встановленим
цим Законом, не поширюється на
пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне
довічне грошове утримання) призначена
до набрання чинності цим Законом і в
яких розмір пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) перевищує максимальний
розмір пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання), встановлений цим
Законом, виплата пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання) (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої та третьої статті 42
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та проведення інших
перерахунків, передбачених
законодавством, до того часу, коли
розмір пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) (з урахуванням
надбавок, підвищень, додаткової пенсії,
цільової грошової допомоги, пенсії за
особливі заслуги перед Україною,
індексації та інших доплат до пенсії,
встановлених законодавством, крім
доплати до надбавок окремим категоріям
осіб, які мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) відповідатиме
максимальному розміру пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання), встановленому цим Законом.

Таким чином, щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці з 01.10.2011
року, визначається, виходячи з розміру,
встановленого на час призначення
довічного грошового утримання, з
урахуванням визначеної законом
граничної межі.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" встановлено, що у 2013
році прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, становить: з 1
січня - 894 гривні, з 1 грудня - 949 гривні.

Отже, максимальний розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з 01.01.2013 року не міг
перевищувати 8940 грн.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
задовольнні позовних вимог, оскільки
відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатні та
беззаперечні докази в обгрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, та не довів правомірність
прийнятого рішення.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 160, 197, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202,
ч.2 ст. 205, ст.207, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Скасувати постанову Шацького
районного суду Волинської області від
29.07.2013 року у справі у справі №159/3945/13-а
та прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Шацькому районі Волинської області в
призначенні ОСОБА_1 щомісячного
довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Шацькому районі
Волинської області призначити ОСОБА_1
щомісячне довічне грошове утримання у
відставці з 12.03.2013 року, відповідно до
частини ч.4 ст.43 Закон України «Про
статус суддів», виходячи із розміру
заробітної плати судді, який працює на
посаді голови Шацького районного суду,
але не більше десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність, на день
проведення виплати з урахуванням
нарахованих та виплачених сум.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Р.П. Сеник

І.М. Обрізко