Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/69589/11

К/9991/3265/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційними скаргами Запорізької
митниці та Заступника прокурора
Запорізької області на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06 жовтня 2011 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтеренергогаз" до
Запорізької митниці, прокуратури
Запорізької області про визнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 06 жовтня 2011
року позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтеренергогаз"
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Запорізької митниці про визначення
митної вартості товарів №112000006/2010/000687/1
від 28 травня 2010 року, №112000006/2010/000689 від 28
травня 2010 року, №112000006/2010/000688/1 від 28
травня 2010 року, №112000006/2010/000831/1 від 10
червня 2010 року. В іншій частині позову
судом відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, Запорізька митниця
та Заступник прокурора Запорізької
області звернулися до суду з
касаційними скаргами, у яких просять їх
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційних скарг,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, 01.03.2010 між ТОВ
«Інтеренергогаз» та АрселорМіттал
Інтернешнл був укладений
зовнішньоекономічний контракт №AU-100
відповідно до якого АрселорМіттал
Інтернешнл зобов'язаний продати, а ТОВ
«Інтеренергогаз» оплатити та прийняти
першоякісний горячеоцинкований
сталевий лист в рулонах. Загальна
вартість вказаного контракту,
включаючи пакування, маркування та
доставку товару, складає 5000000,00 євро.

Для проведення митного оформлення
першої партії товару, позивачем до
митного органу 17.05.2010 була подана
вантажна-митна декларація
№112000010/2010/003450 №112000010/2010/003450 за формою
ДМВ-1, відповідно якої позивачем митна
вартість смоли була визначена за
основним метод (перший) визначення
митної вартості за ціною угоди, який
передбачено ст. 266, 267 МК України.

Митна вартість товару була визначена
позивачем відповідно до підпункту 1
частини 1 ст. ст. 266, 267 МК України в
розмірі відповідно до ціни контракту
(метод № 1) в іноземній валюті 214919,52
Євро, що у розрахунку у гривнях складає
2127925,47 грн., виходячи з ціни,
встановленої сторонами у
зовнішньоекономічному контракті на
умовах поставки DAF Тереховка,
транспортом продавця за рахунок
продавця.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару позивачем були надані
документи, а саме: облікова картка
№11200/2/03/00092 суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності (ТОВ
«Інтеренергогаз»); внутрішній
транзитний документ; залізничні
накладні; інвойси; пакувальні листи;
проформи; зовнішньоекономічний
контракт №AU-100 від 01.03.2010; додатки
№№100186, 100184 до зовнішньоекономічного
контракту №AU-100 від 01.03.2010; довідка про
відсутність за межами України валютних
цінностей; сертифікат походження ЕЕ
149564; сертифікати якості; платіжне
доручення в іноземній валюті; прас-лист
виробника; висновок Державного
підприємства «Державного
інформаційно-аналітичного центру
моніторингу зовнішніх товарних
ринків» при Міністерстві економіки
України від 12.05.2010 №6/237; експортна ВМД.

Відповідачем на ВМД №112000010/2010/003450 було
зроблено відмітку про визнання митної
вартості.

Для проведення митного оформлення
другої, третьої та четвертої партій
товару, позивачем до митного органу
26.05.2010 та 08.06.2010 були подані ВМД №
112000010/2010/003715, №112000010/2010/003714, №
112000010/2010/003712, № 112000010/2010/004175 та ВМД
№112000010/2010/003715, №112000010/2010/003714,
№112000010/2010/003712, №112000010/2010/004175 за формою
ДМВ-1, відповідно якої позивачем митна
товару була визначена за основним
метод (перший) визначення митної
вартості за ціною угоди, який
передбачено ст. 266, 267 МК України.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару позивачем були надані
документи аналогічні поданим під час
оформлення першої партії товару.

Митна вартість товару була визначена
позивачем відповідно до підпункту 1
частини 1 ст. ст. 266, 267 МК України в
розмірі відповідно до ціни контракту
(метод № 1): у ВМД №112000010/2010/003715 митну
вартість заявлено в іноземній валюті
132811,13 Євро, у розрахунку у гривнях у
розмірі 1286586,44 грн.; у ВМД №112000010/2010/003714 в
іноземній валюті 122484,74 Євро, у
розрахунку у гривнях у розмірі 1186551,20
грн.; у ВМД №112000010/2010/003712 в іноземній
валюті 215128,70 Євро, у розрахунку у
гривнях у розмірі 2084024,65 грн.; у ВМД
№112000010/2010/004175 в іноземній валюті 383703,85
Євро, у розрахунку у гривнях у розмірі
3634720,67 грн.

При цьому, Запорізькою митницею були
витребувані додаткові документи, про
що зазначено на зворотному боці ДМВ
№112000010/2010/003715, №112000010/2010/003714,
№112000010/2010/003712, №112000010/2010/004175, а саме:
експортна декларація країни
відправлення;згідно ст. 77 МК України
переклад документу про характеристики;
договір з третіми особами, що пов'язані
з договором (контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; відповідна бухгалтерська
документація; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прас-листи) фірми
виробника товару; калькуляція фірми
виробника товару; відомості про якісні
характеристики товару; інформація
зовнішньоторгівельних та біржових
організацій про вартість товару або
сировини.

28.05.2010 та 09.06.2010 позивачем додатково
надані Запорізькій митниці наступні
документи: переклад калькуляції ціни
товару; фінансова довідка про сплату за
товар; лист від 19.05.2010 про статус
компанії АрселорМіттал Інтернешнл;
калькуляція ціни товару.

Проте, митним органом прийняті рішення
від 28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010
№112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010
№112000006/2010/000688/1, від 10.06.2010 №112000006/2010/000831/1
про визначення митної вартості товару
за методом №2.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що позивачем до митниці надано
всі необхідні документи, визначені у п.
7 Порядку № 1766. Ці документи були
аналогічними тим, що подавались
позивачем під час митного оформлення
першої партії товару. Разом із тим,
витребувавши перелік документів,
передбачених п.11 Порядку № 1776, митний
орган не зазначив, які саме обставини
ці документи повинні підтвердити. При
цьому будь-яких посилань на те, що
первісно подані позивачем документи
були з недоліками оформлення, не
містили істотної інформації, тощо,
Запорізька митниця не вказує. Тому,
відповідачем не доведена
правомірність прийнятих рішень про
визначення митної вартості товарів від
28.05.2010 №112000006/2010/000687/1, від 28.05.2010
№112000006/2010/000689/1, від 28.05.2010
№112000006/2010/000688/1, від 10.06.2010
№112000006/2010/000831/1.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій з огляду на їх правомірність
та обгрунтованість та вбачає за
доцільне зазначити про таке.

Відповідно до ч.1 ст.267 Митного кодексу
України встановлено, що митною
вартістю за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті. Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
які повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає
сплаті»стосується тільки ціни
оцінюваних товарів. Дивіденди або інші
платежі покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Так, згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних товарів
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; 4) на основі
віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
визначення митної вартості.

Зі змісту норм п. 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та ч. 4 ст. 266 МК України вбачається, що
позивач не зобов'язаний надавати
повний перелік документів, визначених
п. 11 зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, митний орган, витребувавши
документи, передбачені п. 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
не зазначив, які саме обставини ці
документи повинні підтвердити, а також
не надав доказів того, що документи,
подані позивачем для митного
оформлення товару, є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації, а відтак
виключають визначення митної вартості
товару за першим методом.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджує висновок судів
попередніх інстанцій про
протиправність рішення митниці щодо
застосування другого методу
визначення митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Запорізької митниці
та Заступника прокурора Запорізької
області залишити без задоволення, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 09 лютого 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 06 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: