Справа № К/9991/46386/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/46386/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про визнання рішення суб'єкта
владних повноважень незаконним,
зобов'язання до перерахунку державної
та додаткової пенсій, щомісячного їх
нарахування і виплати відповідно до
закону, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області на рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
27 серпня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Черкаської області
від 23 травня 2011 року і за касаційною
скаргою ОСОБА_5, - представника ОСОБА_4,
на постанову Апеляційного суду
Черкаської області від 23 травня 2011
року, -

встановив:

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом, у якому просив визнати
незаконним рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області щодо відмови в перерахунку
пенсій, зобов'язати відповідача
здійснити з липня 2007 року перерахунок
та виплату йому пенсії по інвалідності
і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до статтей 49, 50, 54, 67
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
(далі - Закон № 796-XII), виходячи з
мінімальної пенсії за віком, яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 27 серпня 2010 року
позов задоволено частково. Визнано
незаконними дії Управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області щодо відмови
зробити перерахунок пенсії ОСОБА_4
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок ОСОБА_4 основної та
додаткової пенсії по інвалідності і
виплатити йому нараховану суму за 2007-2010
роки, починаючи з 1 січня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року та з 1 січня 2010 року, за
виключенням коштів, виплачених у 2007-2010
роках відповідно до статтей 49, 50,
частини 4 статті 54 Закону № 796-XII,
виходячи із загальновстановленого
розміру мінімальної пенсії за віком,
який визначається з урахуванням
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, що втратили працездатність,
встановленого у законі про Державний
бюджет України на відповідний рік. У
решті позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Черкаської області від 23 травня 2011 року
рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 27 серпня 2010 року
змінено. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області здійснити нарахування і
виплату державної та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, ОСОБА_4 відповідно до вимог
статтей 50, 54 Закону № 796-XII за період з 27
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22
травня 2008 року по 27 липня 2010 року з
урахуванням фактично виплачених йому
за вказаний період сум. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Даний позов подано та розглянуто судом
першої інстанції за правилами
цивільного судочинства.

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 27 серпня 2010 року
та постанову Апеляційного суду
Черкаської області від 23 травня 2011
року.

ОСОБА_5, - представник ОСОБА_4, у
касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати постанову Апеляційного суду
Черкаської області від 23 травня 2011 року
і залишити в силі рішення
Тальнівського районного суду
Черкаської області від 27 серпня 2010
року.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд касаційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове
засідання не з'явились, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, то суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у ній матеріалами.

Касаційні скарги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1
категорії, є інвалідом II групи,
захворювання якого пов'язане з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС. Позивач
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 вказаного Закону в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів ІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Проте, пунктом 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2008 року, внесено
зміни до Закону № 796-ХІІ, зокрема: текст
статті 50 Закону викладено у такій
редакції: «Особам, віднесеним до
категорії 1, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах: інвалідам I групи -
30 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність;
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; інвалідам III
групи, дітям-інвалідам, а також хворим
внаслідок Чорнобильської катастрофи
на променеву хворобу - 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати додаткової пенсії
згідно із законом про Державний бюджет
України і не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами»; текст
частин 3, 4 статті 54 замінено чотирма
частинами такого змісту: «У всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: для учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році: по I групі інвалідності - 220
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Пенсія в разі
втрати годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям пенсія
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника), у
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 процентів
пенсії по інвалідності померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
процентів пенсії по інвалідності
померлого годувальника, визначеної
згідно із зазначеною статтею, що
розподіляється між ними рівними
частками. До непрацездатних членів
сім'ї померлого годувальника належать
особи, зазначені у статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати пенсії згідно із
законом про Державний бюджет України і
не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами». У зв'язку
з цим частину п'яту визнано частиною
сьомою.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені підпунктами 12, 15 пункту 28
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28 грудня 2007 року №
107-VI до Закону № 796-ХІІ, зокрема, до
статей 50, 54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності
підпунктів 12, 15 пункту 28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
вказані правові норми втратили
чинність і застосуванню не підлягали.

У 2009, 2010 роках положення статей 50, 54
Закону № 796-ХІІ зупинено чи змінено не
було.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди дійшли
вірного висновку про те, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме статтей 50, 54 Закону № 796-XII, а
не положення постанов Кабінету
Міністрів України, якими керувався
відповідач, оскільки такі істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав позивача.

З положень статтей 50, 54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими частиною 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року
№ 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
№ 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки судів щодо неприйняття в
даному випадку положень частини 3
статті 28 Закону № 1058-ІV, відповідно до
якої мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії і
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Згідно частини 3 статті 67 Закону №
796-ХІІ у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Таким чином, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, дійшов вірного висновку, що ОСОБА_4
має право на отримання державної
пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Разом з тим, змінюючи постанову суду
першої інстанції в частині періоду,
протягом якого відповідач зобов'язаний
провести перерахунок та виплату
державної пенсії і додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, суд
апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку щодо
встановлення кінцевої дати їх виплати -
27 липня 2010 року.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом
(стаття 1 Закону № 1058-ІV).

Отже, законом не встановлюється ні
строковість, ні обмеженість у часі цих
видів виплат. З самого визначення
поняття пенсії випливає, що ці виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу. В цьому випадку
визначається лише дата, з якої особа
має право на отримання пенсії (чи її
перерахунок). Кінцевий термін, або
строк, на який призначається пенсія не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

Станом на дату ухвалення судового
рішення зміни законодавства щодо
виплати пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, прийняті не були, а тому
підстав обмежувати виплати конкретною
датою не було.

Згідно статті 225 КАС України суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 225, 230, 232
КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області та ОСОБА_5, - представника
ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду
Черкаської області від 23 травня
2011 року - змінити, в абзаці третьому
резолютивної частини постанови слова
та цифри «по 27 липня 2010 року» -
виключити. В іншій частині постанову
Апеляційного суду Черкаської області
від 23 травня 2011 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.