Справа № 0124/6801/12 (2а/0124/534/12)
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/38685/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 31 жовтня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02 липня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Ялтинської міської ради, виконавчого
комітету Ялтинської міської ради
Автономної Республіки Крим,
комунального підприємства
"Алупкінське управління міського
господарства", треті особи: комунальне
підприємство "Алупкінське бюро
технічної інвентаризації", ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Рссстраційна служба
Ялтинського міського управління
юстиції про скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 31
жовтня 2012 року залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2013 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
незаконним та скасування п.1.37 рішення
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради народних депутатів №752 (І)
від 30 вересня 1991 року «Про затвердження
актів оцінки державних квартир, що
продаються громадянам в особисту
власність» про продаж квартири АДРЕСА_1
в приватну власність.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями у справі, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, п. 1.37 рішення виконавчого
комітету Ялтинської міської ради
народних депутатів від 30.09.1991 р. № 752 (І)
«Про затвердження актів оцінки
державних квартир, яки продаються
громадянам в приватну власність»
затверджено акт оцінки і дозволено
продаж державної квартири
громадянину ОСОБА_8 на суму 4439 руб. по
АДРЕСА_1.

Вказане рішення виконавчого комітету
Ялтинської міської ради від 30.09.1991 р. №
752 (І), прийнято у відповідності з
постановою Ради Міністрів УРСР і
Української республіканської ради
професійних спілок від 19 травня 1989 р.
№ 142, яким затверджено Положення про
продаж громадянам у власність квартир
у будинках державного і громадського
житлового фонду, їх утримання і ремонт»
(діючого під час виникнення спірних
правовідносин), відповідно до якого
продаж квартир здійснюється на
підставі заяви громадянина, який бажає
придбати у власність займану квартиру
(будинок) (п. 9 Положення); рішення про
продаж у власність громадян квартир
(будинків), що входять до житлового
фонду місцевих Рад народних
депутатів, приймають виконавчий
комітет районної, міської, районної у
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів (п. 14 Положення),
виконавчі комітети місцевих Рад
народних депутатів, підприємства,
об'єднання і організації замовляють в
органах технічної інвентаризації план
квартири (будинку), що намічається до
продажу, складений після її обстеження
(п. 10 Положення).

Відмовляючи в позові про скасування
зазначеного рішення, суди прийшли до
висновку, що воно прийнято виконавчим
комітетом на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. При
цьому, суди врахували обставини,
встановлені рішенням судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду АР
Крим від 22.02.2011 р.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на їх правомірність та
обґрунтованість і вважає за доцільне
зазначити про таке.

З матеріалів справи вбачається, що
домоволодінняАДРЕСА_2 раніше цілком
належало ОСОБА_9. Спірні споруди були
розташовані на прибудинковій
території. В послідуючому будинок було
розділено на дві квартири. ОСОБА_10
прибудував до кв. № 2 деякі приміщення,
які були прийняті в експлуатацію та
взяті на баланс ЖЕО.

Згідно рішення народного суду м. Ялта
від 19 грудня 1972 р. за позовом ОСОБА_10
до ОСОБА_9. про розділ жилої площі,
квартира №? 2 була розділена на дві
квартири: ОСОБА_10 з членами сім'ї було
виділено у користування кв. № 3, що
складається з жилих кімнат 14-1 кв.м, а
ОСОБА_9. - кв.2 з жилими кімнатами 17,3 кв.м
та 11,9, верандою 17, 1 кв.м. Сарай площею 11, 2
кв. м, підвал 17,6 кв. м залишено в
загальному користуванні сімей ОСОБА_10
та ОСОБА_9.

Вказані квартири розташовані на 1-му
поверсі будинку та у них стала
нумерація відповідно квартир № 1, в
котрій проживала сім'я ОСОБА_8 та
квартира № 2, в котрій проживала сім'я
ОСОБА_9. Сім'я ОСОБА_10 стала проживати в
квартирі № 3 на 2 і 3 поверсі вказано
будинку.

В 1991 році ОСОБА_9. та ОСОБА_8 звернулися
до виконавчого комітету Ялтинської
міської ради із заявами про викуп
квартир, в яких вони проживають, у
власність.

Спірним рішенням виконавчого комітету
Ялтинської міської ради № 752 (І) від 30
вересня 1991 р. був затверджений акт
оцінки державних квартир, які
продаються громадянам в приватну
власність, зокрема, громадянину ОСОБА_11
на суму 4098 руб. (п. 1.34 рішення виконкому);
громадянину ОСОБА_8 на суму 4439 руб. по
(п.1.37 рішення виконкому).

29 жовтня 1991 р. згідно договору
купівлі-продажу ОСОБА_8 придбала у
місцевої ради квартиру № 1 (13/50 частки),
загальної площею 69,4 кв.м, яка
складалась з двох житлових кімнат 30,1
кв.м. В цьому договору зазначено, що в
складі квартири № 1 у власність
покупця перейшли: у жилому літ. «А»
жила кімната 1-1 пл. 17,5 кв. м, жила кімната
1-2 пл. 12,8 кв.м, засклена веранда 1-3 пл.
9,7 кв.м, засклена веранда 1-4 пл. 4,8 кв.м,
топічна 1-5 6,5 кв.м, коридор 1-6 пл. 1,6 кв.м,
камора 1-7 пл. 7 кв.м, касора 1-8 3,8 кв.м,
санвузол 1-9 пл. 4 кв. м., засклена веранда
1-1 пл. 2,9 кв.м, розташовані на земельній
ділянці душ літ. «Д», навіс літ «К».

ОСОБА_11 викупив кв. № 2 (12/50 частки), яка
складається з приміщення у літ. «А»:
жилої кімнати 2-1 - 17,2 кв.м, заскленої
веранди 2-2 пл. 10 кв.м, тамбура 2-3 пл. 4,8
кв.м та підвалу-сараю І під будинком пл..
17 кв.м та надвірних споруд: літня кухня
літ. «З», сараї літ. «В», «І», «Н», «М».

За актом конкретного користування
жилими та допоміжними приміщеннями,
складеному у жовтні 1991 р. майстром по
експлуатації та управляючим домами м.
Алупки, встановлено, що до квартири
№1, в якій проживає ОСОБА_8, на
придомової території належить сарай
літ. М» - поломаний, літ. «Д» - душ, літ.
«К» - навіс, літ. «З» - навіс. До квартирт
№ 2, в якій проживає ОСОБА_11, на
придомовій території належить літ.
«Н» і літ «В» - сараї, літ. І» - сараї, літ.
«Е» - бесідка, літ. З» - кухня.

До квартири № 3, в який проживає ОСОБА_13
на домової території належить: літ. «Р»
- гараж,, літ. «П» - майстерня, літ. О -
сараї, літ. «Б» - санвузол літ. «л» -
навіс Літ. «Д» - літня кухня.

У загальному користуванні ОСОБА_13 та
ОСОБА_11 знаходяться підвал 17,8 кв.м під
літ. «І».

Зазначені обставини встановлені
рішенням судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду АР Крим від
22 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 до виконавчого
комітету Алупкінської міської ради,
ОСОБА_5, комунального підприємства
«Алупкінське бюро технічної
інвентаризації», 3-я особа - комунальне
підприємство «Алупкінське управління
міського господарства» про
припинення права власності ОСОБА_5 на
приміщення 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, віднесених до
квартири № 1, а також навісу літ. «К»,
душу літ. «Д»; припинення права
власності на помилково віднесені до
квартири № 2 приміщення підвалу літ «І»
площею 17,8 кв.м., визнання за ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 права спільної сумісної
власності на зазначені приміщення, які
знаходяться на території
домоволодіння за адресою АДРЕСА_2, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 про визнання права
власності.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справ, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України
«Про власність» від 07.02.1991 р. №697-ХІІ,
якій введений в дію з 15.04.1991 р.
постановою Верховної Ради України від
26.03.91 р. № 885-ХІІ (втратив чинності у
зв'язку з прийняттям Закону України від
27.04.1007 р. № 997-У) (діяв під час виникнення
спірних правовідносин) наймач жилого
приміщення в будинку державного чи
громадського житлового фонду та члени
його сім'ї мають право придбати у
власність відповідну квартиру або
будинок шляхом їх викупу або на інших
підставах, передбачених
законодавством України.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_4 став власником 1/4 частки
квартири АДРЕСА_1 у квітні 2005 р., що
підтверджується правовстановлюючими
документами. Згідно плану квартири № 3
до неї включені приміщення на
ділянці: гараж літ «Р», майстерня літ.
«Б», навіс літ «Л», літня кухня літ. «Г»,
відкрита площадка а-5 .

До передачі квартири №3 у власність
позивача та членам його сім'ї, наймачем
зазначеної квартири була ОСОБА_13
(померла 23 лютого 2002 р.), яка під час
встановлення актом конкретного
користування від 11.10.1991 р. та у
подальшому не оскаржувала право
користування приміщеннями літ. 1-5, 1-6, 1-7,
1-8, 1-9, душу «Д» і навісом «К» мешканцями
квартири № 1, що свідчить про її
добровільну згоду саме з таким
розподілом приміщень, що знаходились
на прибудинкової території.

При цьому, квартира №? 1 була вже
неодноразово предметом цивільних
правових угод. За останнім договором
купівлі-продажу від 07 грудня 2010 року
ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_16 та
ОСОБА_7, що не оскаржувалось позивачем.

Таким чином та враховуючи, що позивач
став власником частки квартири № 3
тільки у квітні 2005 р., відсутні правові
підстави вважати порушеними його права
внаслідок розподілу підсобних
приміщень, які знаходяться на
прибудинкової території, проведеного
ще у 1991 р.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для їх
скасування не вбачається. Доводи
касаційної скарги висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 31 жовтня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 02 липня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: