Справа № 826/14698/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., суддів Келеберди В.І.,
Данилишина В.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України
про визнання незаконним/протиправним і
нечинним Розпорядження від 10 вересня
2014 р. № 837-р.
До Окружного адміністративного
суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі
по тексту також - позивач) з позовною
заявою до Кабінету Міністрів України
(надалі також - відповідач), в якому
- визнати незаконним/протиправним
і нечинним Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 837-р від 10.09.2014 р.
«Про відсторонення ОСОБА_1 від
виконання повноважень за посадою
Голови Державного агентства земельних
В обґрунтування позовних вимог
покликався на невідповідність
спірного наказу положенням чинного
законодавства, що як наслідок
призводить до порушення законних прав
та інтересів позивача.
Відповідач у судове засідання
29.10.2014р. явку повноважного представника
не забезпечив явку, про дату, час і
місце проведення судового розгляду
справи повідомлявся належним чином.
Разом з тим, через канцелярію суду
від представника відповідача надійшли
письмові заперечення проти позову, у
яких останній покликався на
відповідність спірного рішення
вимогам законодавства та відсутність
правових підстав для задоволення
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справи у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов підлягає частковому задоволенню
з огляду про наступне.
Матеріалами справи підтверджено,
що 09 квітня 2014 р. Розпорядженням
Кабінету Міністрів України № 350-р від
09.04.2014 р. ОСОБА_1 було призначено на
посаду Голови Державного агентства
земельних ресурсів України.
Згідно з наказом Державного
агентства земельних ресурсів України
від 11 квітня 2014р. № 37-к ОСОБА_1 приступив
до виконання обов'язків Голови.
10 вересня 2014 р. видано
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 837-р від 10.09.2014 р. «Про
відсторонення ОСОБА_1 від виконання
повноважень за посадою Голови
Державного агентства земельних
Позивач вважаючи, що
розпорядження Кабінету Міністрів
України № 837-р від 10.09.2014р. є
безпідставним та необґрунтованим,
таким, що не відповідає вимогам чинного
законодавства, порушує права та
законні інтереси позивача, звернувся
до Окружного адміністративного суду
Відповідач у письмових
запереченнях проти позову покликався
на те, що зі змісту статті 22 Закону
України «Про державну службу»
вбачається, що рішення про
відсторонення від виконання обов'язків
за посадою може бути прийнято також для
з'ясування інших обставин, що пов'язані
з проходженням особою державної служби
на певній посаді або з метою
відтермінування часу для прийняття
іншого рішення відносно такої
посадової особи. Також відповідач
зазначав, що вищевказана норма не
вказує на обов'язковість проведення
службового розслідування при
прийнятті рішення про відсторонення
особи від виконання обов'язків.
Оцінивши за правилами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України надані сторонами докази та
пояснення представників позивача та
відповідача, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
не погоджується з такими доводами
відповідача виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
При цьому, оцінюючи правомірність
дій та рішень органу владних
повноважень, суд керується критеріями,
закріпленими у ст. 2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з п.1 Положення про
Державне агентство земельних ресурсів
України, затвердженим Указом
Президента України від 8 квітня 2011 року
№ 445/2011, Державне агентство земельних
ресурсів України (Держземагентство
України) є центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельних
відносин та топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Відповідно до п.1 ч.7 ст.21 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України» Кабінет Міністрів України
призначає на посаду та звільняє з
посади за поданням Прем'єр-міністра
України керівників центральних
органів виконавчої влади, які не
входять до складу Кабінету Міністрів
України.

В абз.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»
визначено, що керівник центрального
органу виконавчої влади призначається
на посаду та звільняється з посади
Кабінетом Міністрів України за
поданням Прем'єр-міністра України.

Згідно з п.9-2 ст.116 Конституції
України Кабінет Міністрів України
призначає на посади та звільняє з посад
за поданням Прем'єр-міністра України
керівників центральних органів
виконавчої влади, які не входять до
складу Кабінету Міністрів України.

Відповідно до вимог ст.6
Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах
та відповідно до законів України.

Таким чином, системний аналіз
вищевказаних норм права свідчить, що
законодавець не надає Кабінету
Міністрів України повноважень щодо
відсторонення керівників центральних
органів виконавчої влади від виконання
повноважень за посадою.

З огляду на вищевикладене,
оскільки ОСОБА_1 є Головою Державного
агентства земельних ресурсів України,
тобто, керівником в розумінні Закону
України «Про центральні органи
виконавчої влади», центрального органу
виконавчої влади - Державного
агентства земельних ресурсів України
і, а відтак в силу закону, Кабінет
Міністрів України, видаючи
Розпорядження про відсторонення
позивача від виконання повноважень за
посадою Голови Держземагентства
України, діяв поза межами своїх
повноважень, передбачених
Конституцією та законами України.

Окрім того, відповідачем як
суб'єктом владних повноважень не
доведено наявність правових підстав
для прийняття спірного розпорядження.

Як встановлено матеріалами
справи, позивач є державним службовцем.

Разом з тим, суспільні відносини,
які охоплюють діяльність держави щодо
створення правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, загальні засади
діяльності, а також статус державних
службовців, які працюють в державних
органах та їх апараті встановлений
Законом України «Про державну службу».

Статтею 22 Закону України «Про
державну службу» встановлено, що
невиконання службових обов'язків, що
призвело до людських жертв або
заподіяло значної матеріальної чи
моральної шкоди громадянинові,
державі, підприємству, установі,
організації чи об'єднанню громадян, є
підставою для відсторонення
державного службовця від виконання
повноважень за посадою із збереженням
заробітної плати. Рішення про
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою
приймається керівником державного
органу, в якому працює цей службовець.

Зазначений перелік підстав є
виключним.

Зі змісту ст.22 Закону України «Про
державну службу» слідує, що прийняттю
рішення про відсторонення державного
службовця від виконання повноважень,
має передувати встановлення
невиконання державним службовцем
покладених на нього службових
обов'язків, матеріальних наслідків
цього невиконання, а також визначення
кола суб'єктів, яким, у зв'язку з цим
було заподіяно значної шкоди, або таке
невиконання призвело до людських
жертв. Лише після встановлення
підстави для відсторонення державного
службовця від виконання повноважень за
посадою може розглядатися питання
власне про його відсторонення.

В той час, у спірному Розпорядженні не
вказана підстава для відсторонення
позивача від виконання повноважень за
посадою Голови Державного агентства
земельних ресурсів України, чим на
переконання суду, відповідачем
порушено приписи ст.22 Закону України
«Про державну службу».

При цьому, суд звертає увагу на те,
що приписи вищевказаної норми, на
законодавчому рівні встановлюють
перелік випадків відсторонення
державного службовця від виконання
повноважень за посадою.

Так, ст.22 Закону України «Про
державну службу» імперативно зазначає,
що відсторонення від повноважень
можливе у разі невиконання державним
службовцем обов'язків, що призвело до
людських жертв або завдало значну
шкоду. Разом із тим, дії чи
бездіяльність службової особи,
наслідком якої є людські жертви або
завдання значної шкоди, становлять
підвищену суспільну небезпеку, отже за
них передбачена обов'язкова
відповідальність згідно з нормами
Кримінального кодексу України.
Фактично ст.22 Закону України «Про
державну службу» передбачено
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень лише у
випадку вчинення ним злочину.

Відповідно до ст.62 Конституції
України, особа вважається невинуватою
у вчиненні злочину і не може бути
піддана кримінальному покаранню, доки
її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком суду. Обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

В межах судового розгляду справи
відповідачем не доведено існування
будь-якого рішення суду, що доводить
вину ОСОБА_1 у вчиненні злочинів на
посаді Голови Держземагентства
України.

З огляду на вищевикладене, суд
дійшов до висновку проте, що
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 837-р від 10.09.2014р. було прийнято
безпідставно, оскільки суду не надано
відомостей про жертви або завдання
значної матеріальної чи моральної
шкоди громадянинові, державі,
підприємству, установі, організації чи
об'єднанню громадян, які були
спричинені діями ОСОБА_1, як Голови
Держземагентства України.

Також в ході судового розгляду
справи, суд дійшов до висновку про не
дотримання відповідачем процедури
підготовки та прийняття оскаржуваного
розпорядження, з огляду про наступне.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону
України «Про державну службу»
тривалість відсторонення від
виконання повноважень за посадою не
повинна перевищувати часу службового
розслідування, що безумовно пов'язує
«відсторонення» виключно зі службовим
розслідуванням. Службове
розслідування проводиться у строк до
двох місяців у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 п.2 Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 13.06.00 №950 (далі -
Порядок проведення службового
розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування
або Порядок) рішення щодо проведення
службового розслідування приймається
вищими посадовими особами України,
Першим віце-прем'єр-міністром України,
керівником державного органу
(посадовою особою), що призначив на
посаду особу, уповноважену на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, стосовно
якої планується проводитися службове
розслідування, керівником органу, в
якому працює зазначена особа.

Згідно з абз.1 п.4 згаданого
Порядку службове розслідування
проводиться з відстороненням особи,
уповноваженої на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
від виконання повноважень за посадою
або без такого відсторонення.

Таким чином, положення вказаних
вище нормативних актів передбачають,
що відстороненню державного службовця
від виконання повноважень передує
рішення щодо проведення службового
розслідування.

Окрім того, з аналізу
законодавства вбачається, що рішення
про відсторонення приймається
керівником органу - посадовою особою
одноосібно, а не колегіальним органом,
яким є Кабінет Міністрів України, до
того ж такого органу, у якому працює
особа. позивач не є членом КМУ і у ньому
не працює. Отже, оскільки КМУ є
колегіальним органом, а не посадовою
особою - керівником органу державної
влади, в якому працює позивач, а
повноваження на відсторонення надані
виключно саме такій посадовій особі, що
на переконання суду є підтвердженням
відсутності у КМУ компетенції на
прийняття оскаржуваного
Розпорядження.

Як вже було судом встановлено,
єдиною законодавчо визначеною
підставою для відсторонення особи від
виконання повноважень за посадою є
проведення стосовно неї службового
розслідування.

Проте, відповідачем не доведено,
що стосовно ОСОБА_1, як Голови
Держземагентства України, проводилося
службове розслідування, а відтак
спірне Розпорядження було прийнято без
попереднього проведення службового
розслідування стосовно позивача, що
суперечить положенням ст.22 Закону
України «Про державну службу» та
Порядку проведення службового
розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування.

Також у межах розгляду справи
встановлено відсутність ініціювання
міністром, до сфери управління якого
відноситься Держземагентство України,
питання проведення службового
розслідування стосовно ОСОБА_1

Зокрема, згідно з п.15, ч.2 ст.18 Закон
України «Про центральні органи
виконавчої влади» міністр ініціює
питання щодо проведення службового
розслідування стосовно керівника
центрального органу виконавчої влади,
його заступників, інших державних
службовців і працівників апарату
центрального органу виконавчої влади
та його територіальних органів,
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери його управління.

Згідно з абз.1 п.4 Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, рішення про
відсторонення приймається за поданням
голови комісії з проведення службового
розслідування керівником органу
державної влади, в якому працює особа.

Відповідачем не надано суду
доказів внесення головою комісії з
проведення службового розслідування
належного подання про відсторонення
ОСОБА_1 від виконання повноважень за
посадою, оскільки щодо ОСОБА_1 не
проводилось службового розслідування.

Поряд з цим, суд звертає увагу на
те, що лист Прем'єр-міністра України про
відсторонення ОСОБА_1 від виконання
обов'язків за посадою від 10.09.14р.
№34876/0/1-14 наданий представником
відповідача суду, не є належним
документом який є правовою підставою
для прийняття оскаржуваного
Розпорядження, позаяк законодавством
чітко регламентований порядок
відсторонення державного службовця
від виконання повноважень за посадою.

Підсумовуючи вищенаведене, судом
встановлено, що Розпорядження
прийнято без попереднього проведення
службового розслідування стосовно
позивача, до того ж ініційованого
належним міністром, до сфери
управління якого належить
Держземагентство України, без подання
голови комісії з проведення такого
службового розслідування, що
суперечить положенням ст.22 Закону
України «Про державну службу» та
Порядку проведення службового
розслідування стосовно осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
а отже підлягає визнанню незаконним.

При цьому, матеріалами справи
підтверджено, що відсторонення
позивача від виконання повноважень за
посадою відбулось у період перебування
його у відпустці, що також не
узгоджується з нормами чинного
законодавства.

Стаття 43 Конституції України
гарантує кожному право на працю. Стаття
45 Конституції України також гарантує
кожному право на відпочинок.

Відповідно до ст.4 Закону України
«Про державну службу» право на
державну службу мають громадяни
України незалежно від походження,
соціального і майнового стану, расової
і національної приналежності, статі,
політичних поглядів, релігійних
переконань, місця проживання, які
одержали відповідну освіту і
професійну підготовку та пройшли у
встановленому порядку конкурсний
відбір, або за іншою процедурою,
передбаченою Кабінетом Міністрів
України.

Як зазначено у ч.1 ст.2 Закону
України «Про відпустки» право на
відпустки мають громадяни України, які
перебувають у трудових відносинах з
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи.

В аспекті вищевикладеного, суд
звертає увагу на те, що перебуваючи у
відпустці з 27.08.2014 по 10.09.2014рр. включно,
позивач реалізував своє право,
гарантоване Конституцією України та
законами України.

Згідно з ч.2 ст.22 ЗУ «Про державну
службу» тривалість відсторонення від
виконання повноважень за посадою не
повинна перевищувати часу службового
розслідування. Службове розслідування
проводиться у строк до двох місяців у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п.7 Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування особа,
уповноважена на виконання функцій
держави або органів місцевого
самоврядування, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право отримувати інформацію про
підстави проведення такого
розслідування.

Отже, з метою забезпечення права
особи, уповноваженої на виконання
функцій держави, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
орган, що проводить дане розслідування
зобов'язаний повідомити таку особу
про проведення стосовно неї
службового розслідування, вказавши в
повідомленні про підстави його
проведення.

Окрім того, абз.3 п.3 Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, закріплено,
що період проведення службового
розслідування не включає час
тимчасової втрати працездатності
особою, уповноваженою на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, стосовно якої
проводиться таке розслідування, час її
перебування у відпустці або службовому
відрядженні чи відсутності з інших
причин, час отримання інформації, що
стосується предмета службового
розслідування, від установ,
підприємств, організацій інших держав,
а також час ознайомлення такою особою,
уповноваженою на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
та керівником органу, в якому вона
працює, з актом службового
розслідування.

З аналізу вказаних вище норм
обумовлюється висновок про те, що під
час перебування у відпустці осіб,
уповноважених на виконання функцій
держави або місцевого самоврядування,
стосовно них не може бути розпочато та
проведене службове розслідування, а
відтак і не може виникнути підстав для
відсторонення таких осіб від виконання
повноважень за посадою.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, суд
прийшов до висновку про протиправність
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 837-р від 10.09.2014р.

Разом з тим, суд звертає увагу на
те, що позовна вимога про визнання
Розпорядження Кабінету Міністрів
України № 837-р від 10.09.2014р. нечинним не
підлягає задоволенню, з огляду про
наступне.

Зокрема, частиною 2 статті 162 КАС
України передбачено, що у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання не чинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Встановлені ж статтями 105, 162 КАС
України способи захисту порушеного
права не є вичерпними. Разом з тим,
деякі із встановлених способів захисту
порушеного права носять обмежений
характер і не можуть бути застосовані
при виникненні будь-якого спору у сфері
публічних відносин. Так, вимога про
визнання не чинним акта може
стосуватись лише нормативно-правового
акта, а при визнанні протиправним -
індивідуального акта.

Таким чином, у тих випадках, коли
предметом спору є індивідуальний акт,
дія або бездіяльність позовною вимогою
за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
має бути визнання такого акта, дії чи
бездіяльності протиправними
(недійсними, незаконними,
неправомірними, скасування такого
акту), а в разі оскарження
нормативно-правового акту - визнання
його не чинним.

Враховуючи вищевикладене,
оскільки Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 837-р від 10.09.2014р. є
актом індивідуальної дії по відношенню
до позивача, а відтак в силу приписів
адміністративного процесуального
законодавства таке рішення не може
бути визнано нечинним.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірність
спірного розпорядження.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 837-р від
10.09.2014 р. «Про відсторонення ОСОБА_1 від
виконання повноважень за посадою
Голови Державного агентства земельних
ресурсів України».

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
І.А. Качур

Судді
В.І. Келеберда

В.М. Данилишин