Справа № 260/10386/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/12733/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Єрьоміна А.В.,
Голяшкіна О.В.,провівши попередній
розгляд справи за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Ленінського
районного суду м. Донецька від 10 січня
2014 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Донецької міської Ради, третя
особа Автогаражний кооператив
«Сталь-3» про визнання незаконним
рішення та зобов'язання прийняти
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2013 року ОСОБА_4 пред'явив
позов до Донецької міської Ради, третя
особа Автогаражний кооператив
«Сталь-3» про визнання незаконним
рішення Донецької міської ради № 28/67
від 27 березня 2013 року про відмову члену
автогаражного кооперативу ОСОБА_4 в
приватизації земельної ділянки під
гаражем № НОМЕР_1 на території
автогаражного кооперативу «Сталь-3» по
вул. Стратонавта Українського, 69 «а»,
гараж НОМЕР_1 в Ленінському районі;
зобов'язання відповідача прийняти
рішення, яким надати дозвіл на
приватизацію земельної ділянки
розміром 0,004 га, на якій розташований
приватизований гараж № НОМЕР_1 на
території автогаражного кооперативу
«Сталь - 3» по вул. Стратонавта
Українського, 69 «а» в Ленінському
районі м. Донецька.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 10 січня 2014 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 лютого 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
судів першої та апеляційної інстанцій
скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове судове рішення, яким
позов задовольнити.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
відхиленню.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Донецької
міської ради № 5/94-2 від 3 березня 1976 року
кооперативу «Сталь - 3» надано дозвіл на
проектування та будівництво
кооперативних гаражів боксового типу
на 200 місць на земельній ділянці площею
1 га в кварталі 596 по вулиці Совхозній
Ленінського району. На виконання
вказаного рішення складено та
затверджено у відповідних інстанціях
проектну документацію. На підставі
проекту здійснено будівництво 218
боксів, яке було завершено 20 лютого 1980
року та оформлено ордери на право
користування боксами.

Рішенням виконавчого комітету
Донецької міської ради № 292/7 від 16
вересня 1998 року затверджено проект
відведення земельної ділянки
автогаражному кооперативу «Сталь-3»
площею 1,7052 га під розміщення
індивідуальних гаражів громадян та
організації в'їзду по вул. Стратонавта
Українського, 69а в Ленінському районі;
надано автогаражному кооперативу
«Сталь-3» земельну ділянку загальною
площею 1,7052 га, в тому числі: 1,6489 га в
постійне користування та 0,0563 га (без
права забудови) у тимчасове
довгострокове користування строком на
10 років під розміщення існуючих
індивідуальних гаражів громадян та
організації в'їзду по вул. Стратонавта
Українського, 69а в Ленінському районі
(із інших земель міської ради).

Згідно з Державним актом на право
постійного користування землею І-ДН №
004417 від 24 листопада 1998 року
автогаражному кооперативу «Сталь-3»,
розташованому по вул. Стратонавта
Українського, 69а в м. Донецьку, надано у
постійне користування земельну
ділянку площею 1,6489 га для розміщення
індивідуальних гаражів громадян та
організації в'їзду по вул. Стратонавта
Українського, 69а в Ленінському районі
м. Донецька.

Судами також встановлено, що ОСОБА_4 є
членом гаражного кооперативу «Сталь-3».

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 15 жовтня 2004 року
гараж № НОМЕР_1 гаражного кооперативу
«Сталь-3» належить позивачу на праві
приватної власності на підставі
рішення виконавчого комітету
Ленінської районної ради м. Донецька
від 22 вересня 2004 року № 613/2.

15 серпня 2012 року позивач звернувся до
Донецької міської ради із заявою про
безоплатну передачу у власність
земельної ділянки площею 0,0040 га, на
якій розміщено гараж № НОМЕР_1 по вул.
Стратонавта Українського, 69а
автогаражного кооперативу «Сталь-3» у
Ленінському районі м. Донецька для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Рішенням Донецької міської ради від 27
березня 2013 року № 28/67 ОСОБА_4 відмовлено
в приватизації земельної ділянки для
будівництва індивідуального гаражу по
вул. Стратонавта Українського, 69а,
гараж НОМЕР_1 в Ленінському районі у
зв'язку з розташуванням земельної
ділянки (гараж № НОМЕР_1) на території
автогаражного кооперативу «Сталь-3»,
якому земельна ділянка надана в
постійне користування.

Водночас встановлено, що вищенаведені
рішення виконавчого комітету
Донецької міської ради не скасовано,
автогаражний кооператив «Сталь-3» від
права постійного користування
земельною ділянкою, розташованою під
гаражем № НОМЕР_1, добровільно не
відмовлявся, у судовому чи іншому
встановленому законом порядку
зазначена земельна ділянка не
вилучена.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, пославшись
на положення Земельного кодексу
України, прийшов до висновку, що
прийняте Донецькою міською радою
рішення про відмову ОСОБА_4 у
приватизації земельної ділянки
відповідає вимогам законодавства з тих
підстав, що зазначена земельна ділянка
вже була передана у постійне
користування автогаражному
кооперативу «Сталь-3», а надання в
користування земельної ділянки, що
перебуває у власності або в
користуванні інших осіб, провадиться
лише після вилучення (викупу) її в
порядку, передбаченому Земельним
кодексом України.

Водночас, суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог щодо покладення
зобов'язання на Донецьку міську раду
прийняти певне рішення на користь
позивача, зазначив, що прийняття
відповідних рішень є компетенцією
зазначеного органу самоврядування.

Суд апеляційної інстанції із висновком
суду першої інстанції погодився та
залишив постанову Ленінського
районного суду м. Донецька від 10 січня
2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
правову позицію судів першої та
апеляційної інстанцій вірною із огляду
на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу, надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 92
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) право постійного
користування земельною ділянкою - це
право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній або комунальній власності,
без встановлення строку.

Згідно частин 1, 2 статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права власності громадянами та
юридичними особами на земельні ділянки
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних
гаражів у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання
до відповідного органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Статтею 141 Земельного кодексу України
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що підставами припинення
права користування земельною ділянкою
є: добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням;
систематична несплата земельного
податку або орендної плати; набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці;
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Згідно частини 5 статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) земельні ділянки, які
перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Оскільки гараж, який належить ОСОБА_4, у
комплексі з іншими гаражами розміщений
на території автогаражного
кооперативу «Сталь-3», земельну ділянку
загальною площею 1,6489 га по вул.
Стратонавта Українського, 69а в м.
Донецьку відповідно до Державного акту
на право постійного користування
землею від 24 листопада 1998 року надано у
постійне користування автогаражному
кооперативу «Сталь-3» для розміщення
індивідуальних гаражів громадян,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права та прийшли до вірного висновку,
що рішення Донецької міської ради від 27
березня 2013 року № 28/67 про відмову
ОСОБА_4 в приватизації земельної
ділянки для будівництва
індивідуального гаражу на території
автогаражного кооперативу «Сталь-3» по
вул. Стратонавта Українського, 69а,
гараж НОМЕР_1 в Ленінському районі є
правомірним.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
підстав для задоволення касаційної
скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Ленінського районного суду
м. Донецька від 10 січня 2014 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: