Справа № 461/8661/14-а
Суддя: Романюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/8661/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 р.
м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі - Підлужного Р.А.

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Крикавської І.В., Лещишина І.Я.

представника третьої особи - Кузів
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Львівської міської ради, з участю
третьої особи: Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання рішення виконавчого
комітету Львівської міської ради № 501
від 10.07.2014 р. протиправним та його
скасування, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_5 звернувся до суду
з адміністративним позовом до
відповідача Львівської міської ради, з
участю третьої особи: Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради, в якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
виконавчого комітету Львівської
міської ради №501 від 10.07.2014 р. «Про
скасування наказу директора
містобудування від 01.07.2013 р. №197».

В обгрунтування поданого позову
покликається на те, що наказом
директора департаменту містобудування
м. Львова від 01.07.2013 року №197 "Про
затвердження містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки на
проектування та будівництво
громадянином ОСОБА_5 торгового
комплексу на АДРЕСА_1 зі знесення
будівлі кафе" позивачу затверджено
містобудівні умови. Однак рішенням
виконавчого комітету Львівської
міської ради №501 від 10.07.2014 року "Про
скасування наказу директора
містобудування від 01.07.2013 року №197"
скасовано зазначений вище наказ
директора департаменту містобудування
м. Львова від 01.07.2013 року № 197. Вважає, що
в межах спірних правовідносин, згідно
делегованих повноважень департамент
містобудування діє як виконавчий орган
місцевого самоврядування,
покликаючись на "Положення про
розмежування повноважень між
виконавчими органами Львівської
міської ради», затвердженого ухвалою
Львівської міської ради від 19.10.2006 року
№219, а також покликаючись на п. 5 рішення
Конституційного Суду України від 16.04.2009
року №7-рп/2009 вважає оскаржуване
рішення протиправним та таким, що
підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надав пояснення аналогічні до позову.
Просить такий задоволити.

Представник відповідача подала
письмові заперечення за змістом яких
керуючись наданими повноваженнями
виконавчому комітету було прийнято
рішення №501 від 10.07.2014 «Про скасування
наказу директора департаменту
містобудування від 01.07.2013 №197», у
зв'язку із невідповідністю наказу
директора директора департаменту
містобудування від 01.07.2013 №197 та
поданих громадянином ОСОБА_5
документів, на підставі яких був
прийнятий наказ, вимогам Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності. Вважає, що
доводами які наводить позивач не
підтверджується порушення його прав
Львівською міською радою. У судовому
засіданні проти позову заперечила,
оскільки вважає його безпідставним та
таким, що не підлягає до задоволення.
Просить суд відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі.

Представник третьої особи у судовому
засіданні проти позову заперечив.
Просив у задоволенні такого відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали адміністративної
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Відповідно до ст.6 КАС України кожному
гарантується право на захист його прав,
свобод та інтересів належним і
неупередженим судом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України,
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу директора Департаменту
містобудування Львівської міської
ради від 01.07.2013 року "Про затвердження
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки на
проектування та будівництво
громадянином ОСОБА_5 торгового
комплексу на АДРЕСА_1 зі знесенням
будівлі кафе", останньому затверджено
містобудівні умови./а.с.31, 33-35/.

З наданих позивачем доказів,
вбачається, що на виконання
зазначеного наказу, останній продовжив
підготовку документації, необхідної
для виконання будівельних робіт та
вчинив дії щодо безпосередньої
реалізації набутих прав, а саме уклав
договір генерального підряду в
будівництві, отримав дозвіл Сихівської
районної адміністрації на тимчасове
порушення благоустрою №29, уклав
договір пайової участі №94 від 21.03.2014р..,
сплатив згідно договору внесок пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту в розмірі 10000,00 грн.,
зареєстрував декларацію про початок
виконання будівельних робіт

Натомість, рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради №501
від 10.07.2014 р. "Про скасування наказу
директора департаменту містобудування
від 01.07.2013 р. №197" скасовано наказ
директора департаменту містобудування
м.Львова від 01.07.2013 р. №197 "Про
затвердження містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки на
проектування та будівництво ОСОБА_5
торгового комплексу на АДРЕСА_1 зі
знесення будівлі кафе".

Відповідно до ч.1 ст.73 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Згідно ч. 3 ст. 52 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" сільська,
селищна, міська рада може прийняти
рішення про розмежування повноважень
між її виконавчим комітетом, відділами,
управліннями, іншими виконавчими
органами ради та сільським, селищним,
міським головою в межах повноважень,
наданих цим Законом виконавчим органам
сільських, селищних, міських рад.

Повноваження департаменту
містобудування Львівської міської
ради визначаються «Положенням про
розмежування повноважень між
виконавчими органами Львівської
міської ради», затвердженого ухвалою
міської ради від 19.10.2006 № 219.

Пунктом 86 Розділу ХІ згаданого
Положення до повноважень департаменту
містобудування віднесено видачу
наказів про затвердження вимог до
архітектурно-планувальної частини
проекту, що є документом, який визначає
комплекс архітектурно-технічних вимог
та умов проектування об'єкта у разі
проектування та реконструкції окремих
частин будівлі, споруди (у разі зміни
функцій житлового приміщення на
нежитлові, виробничі або навпаки, зміни
техніко-економічних показників),
реконструкції, реставрації, ремонту,
пристосування пам'яток культурної
спадщини національного, місцевого
значення. Порядок розробки, надання,
форму та зміст вимог до
архітектурно-планувальної частини
проекту визначає виконавчий комітет.

Отже, нормами положення чітко
розмежовано повноваження департаменту
та виконавчого комітету щодо
правовідносин погоджувального
характеру в містобудівній галузі.

Одночасно абз.абз. 2, 3 вступу Положення
про розмежування повноважень між
виконавчими органами Львівської
міської ради, визначено, що воно є
нормативним актом, що визначає
повноваження, а також межі
відповідальності виконавчих органів
міської ради. Положення розмежовує
повноваження між виконавчим комітетом,
департаментами, управліннями,
відділами, іншими виконавчими органами
ради у межах повноважень, наданих
Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні" та іншими
нормативними актами виконавчих
органів міської ради. Це Положення
визначає повноваження щодо прийняття
розпорядчих документів.

Абз. 4 Положення про розмежування
повноважень між виконавчими органами
Львівської міської ради врегульовано,
що в межах повноважень, визначених цим
Положенням, виконавчі органи ради
наділені правом виступати (діяти) від
імені міської ради та її виконавчого
комітету без окремого доручення.

Таким чином, департамент в межах даних
правовідносин діє як орган місцевого
самоврядування, згідно делегованих
йому повноважень.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
такі питання скасування актів
виконавчих органів ради, які не
відповідають Конституції чи законам
України, іншим актам законодавства,
рішенням відповідної ради, прийнятим у
межах її повноважень. Одночасно,
наведене виключає покликання
відповідача на положення п. 3 ч. 2 ст. 52 ЗУ
"Про місцеве самоврядування в Україні".

Таким чином, в межах правовідносин, які
виникли між сторонами, департамент
містобудування ЛМР діяв згідно
делегованих йому повноважень як
виконавчий орган місцевого
самоврядування.

Відповідно до п.5 рішення
Конституційного Суду України від 16.04.2009
р. №7-рп/2009, передбачено, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність. Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами. Таким чином, органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення. Це є
"гарантією стабільності суспільних
відносин" між органами місцевого
самоврядування і громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їхнє існуюче становище не буде
погіршене прийняттям більш пізнього
рішення.

Дане рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

Покликання відповідача щодо
незаконності скасованого наказу
директора департаменту містобудування
не можуть бути взяті до уваги судом,
оскільки в оскаржуваному рішенні
виконкому жодним чином не
аргументовано, в чому саме вбачається
невідповідність наказу директора
департаменту чинному законодавству,
оскільки ст.29 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
встановлює перелік вихідних даних.
Крім того, зазначеним рішенням
Конституційного Суду України від 16.04.2009
р. №7-рп/2009 зазначено конкретний
порядок скасування рішення органу
місцевого самоврядування з мотивів
його невідповідності Конституції
України та законам України.

Згідно ч. 3 ст. 24 ЗУ "Про місцеве
самоврядування в Україні" органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Згідно зі ст.144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території
України. Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Згідно п.10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Таким чином, за змістом норм чинного
законодавства органи місцевого
самоврядування не можуть в
односторонньому порядку скасовувати
свої попередні рішення, якщо на
підставі приписів цих рішень виникли
певні правовідносини і їх суб'єкти
заперечують проти їх припинення, та у
подібних випадках рішення можуть
визнаватися нечинними та
скасовуватись у судовому порядку

Конституційний Суд України в рішенні
№7-рп/2009 від 16.04.2009р. (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування, за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень ч.2 ст.19,
ст.144 Конституції України, ст.25, ч.14 ст.46,
ч.ч.1,10 ст.59 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні") дійшов
висновку про те, що органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Відповідно до зазначеного вище рішення
Конституційного Суду України
ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказ директора департаменту
містобудування м. Львова від 01.07.2013 року
№197 "Про затвердження містобудівних
умов та обмежень забудови земельної
ділянки на проектування та будівництво
громадянином ОСОБА_5 торгового
комплексу на АДРЕСА_1 зі знесення
будівлі кафе" є ненормативно-правовим
актом органу місцевого самоврядування
одноразового застосування та вичерпав
свою дію фактом його виконання,
оскільки позивач виконав умови щодо
виготовлення проектно-погоджувальної
документації та певні будівельні
роботи, а тому не може бути в подальшому
скасований.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки, у даній справі оспорюється
рішення суб'єкта владних повноважень,
суд, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС
України, перевіряє чи вчинено воно: 1) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Матеріали справи свідчать, що
відповідні положення ст. 2 КАС України
виконавчим комітетом Львівської
міської ради при прийнятті
оскаржуваного рішення дотримані не
були, що, в свою чергу, стало підставою
для звернення ОСОБА_5 до суду з
відповідним позовом про скасування
рішення суб'єкта владних повноважень.

З врахуванням усіх вищенаведених
обставин суд вважає, що позовні вимоги
є підставними та обґрунтованими,
оскільки виконавчий комітет при
прийнятті рішення №501 від 10.07.2014 року
"Про скасування наказу директора
містобудування від 01.07.2013 року №197" діяв
не на підставі та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому такі підлягають до
задоволення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до переконання в
обґрунтованості позовних вимог, так як
представник позивача довів обставини
на які посилається, а відповідач при
прийнятті оскаржуваного рішення не
дотримався вимог Закону, а тому таке
рішення є незаконним з моменту його
прийняття і підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, слід стягнути
з місцевого бюджету на користь ОСОБА_5
73,08 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції
України, ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Львівської міської ради №501 від 10.07.2014
р. «Про скасування наказу директора
містобудування від 01.07.2013 р. №197».

Стягнути з місцевого бюджету на
користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір
у розмірі 73,08 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів після
її проголошення або в порядку ч.2 ст.186
КАС України.

Головуючий суддя
В.Ф. Романюк