Справа № 22 а-13536/2012     
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/52129/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду
Луганської області від 17 квітня 2012 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
районної у місті Луганську ради про
визнання дій
неправомірними,перерахунок допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та стягнення суми
боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4звернулась до Артемівського
районного суду міста Луганська з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської районної у місті
Луганську ради, у якому з урахуванням
уточнень просила: визнати
неправомірною відмову відповідача
здійснити перерахунок допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму на дитину віком
до 6 років, встановленого ЗУ «Про
державний бюджет України» на 2007 р.;
зобов'язати відповідача зробити
перерахунок та виплату вказаної
допомоги виходячи з встановленого
прожиткового мінімуму на відповідні
роки, починаючи з 16.04.2007 р. по 31.12.2007р. у
розмірі 2817,52 грн.

Постановою Артемівського
районного суду міста Луганська від
07квітня 2009 року позов задоволений.

Постановою Апеляційного суду
Луганської області від 30 березня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволені позову
відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернулась до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить його
скасувати, та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Представник відповідача у письмових
заперечення, поданих ним до Вищого
адміністративного суду України,
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а оскаржуване нею рішення
- без змін.

Відповідно до частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивачка
є матір'ю малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і має право на отримання
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
№ 2811-XII від 21 листопада 1992 року.

Відмовляючи у задоволені заяви,
суд апеляційної інстанцій, з чим
погоджується колегія суддів, виходили
з того, що позивачем пропущено строк
звернення до суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Рішенням Конституційного Суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.20()07 року у
справі № 1-29/2007 про соціальні гарантії
громадян положення статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям
з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада 1992
року було зупинене у 2007 році, а
поновлене з 09.07.2009 року.

Відповідно до частини першої та
другої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, що діяла на час звернення
до суду) адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
Українипропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем взагалі не порушувалось
питання про поновлення строку
звернення до суду. При цьому, позивач з
позовом звернулась 26.08.2008 р., що
вбачається з вхідного штампу на
титульному аркуші позову, тобто з
пропуском річного строку звернення до
суду.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в
касаційній скарзі, висновків судів та
обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без
задоволення.

Постанову Апеляційного суду
Луганської області від 17 квітня 2012 року
у справі № 22а-13536/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець