Справа № 826/8535/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8535/14
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Пилипенко
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про скасування наказу, поновлення на
роботі, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач - ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Міністерства внутрішніх справи
України про визнання звільнення з
органів внутрішніх справ відповідно до
наказу Міністерства внутрішніх справ
України № 64 від 27.01.2010 року - незаконним;
скасування наказу Міністерства
внутрішніх справ України № 64 від 27.01.2010
року про звільнення позивача з органів
внутрішніх справ; поновлення позивача
на роботі в органах внутрішніх справ.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 червня 2014 року
залишено без розгляду позовну заяву
ОСОБА_2, у зв'язку з пропущенням ним
строку звернення до суду з даним
позовом.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 червня 2014 року та направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції. Свої вимоги
апелянт обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального права, неповно, не
всебічно та не об'єктивно розглянуто
всіх обставин справи у їх сукупності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а
ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 червня 2014 року - без
змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про залишення
позовної заяви без розгляду, суд першої
інстанції дійшов висновку про
неповажність причин пропущення строку
звернення до суду з даним позовом, а
відтак і відсутність правових підстав
для поновлення строку звернення до
суду встановленого ст. 99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

З матеріалів позовної заяви
убачається, що позивач проходив службу
в органах внутрішніх справ. Наказом МВС
України № 64 о/с від 27.01.2010 року позивача
звільнено з органів внутрішніх справ.

14.06.2014 року позивач звернувся з даною
позовною заявою про оскарження
звільнення, що підтверджується
штемпелем пошти.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 Кодексу адміністративного
судочинства України публічна служба -
це діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Тобто, до публічної служби у
встановлених випадках відноситься
державна служба. Так, за змістом статті
1 Закону України "Про державну службу"
від 16 грудня 1993 року №3723-XII державна
служба - це професійна діяльність осіб,
що займають посади в державних органах
та їх апараті з метою практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують зарплату за рахунок
державних коштів. Віднесення служби до
державної, тобто публічної, можливе,
якщо це: професійна діяльність осіб,
які її обіймають, здійснюється на
основі Конституції, законів та інших
нормативно-правових актів, за змістом
полягає у виконанні завдань та і
функцій держави, оплачується з
державних коштів.

Разом з тим, як встановлено ст. 1 Закону
України "Про міліцію", міліція в Україні
- державний озброєний орган виконавчої
влади, який захищає життя, здоров'я,
права і свободи громадян, власність,
природне середовище, інтереси
суспільства і держави від протиправних
посягань.

З огляду на наведене у зв'язку з тим, що
органи Міністерства внутрішніх справ
України є державними органами
виконавчої влади, службу в органах
внутрішніх справ України слід
розглядати як публічну службу.

Частиною 1 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

При цьому, строк звернення до
адміністративного суду - це проміжок
часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів. Після закінчення цього часу
особа не втрачає права звернутися із
адміністративним позовом, але у
задоволенні цього позову може бути
відмовлено на тій підставі, що
пропущено строк звернення.

Відповідно до частини 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Водночас, для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк (частина
3 статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (частина 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

В той час, як поважними причинами
пропуску строку звернення до суду
відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства України
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

Як в позовній заяві та і в апеляційній
скарзі, позивач вказує, що 14.04.2014 року
ним отримано наказ Міністерства
внутрішніх справ України №323 о/с від
27.02.2014 року (По особовому складу), з
якого йому стало відомо, про те, що його
звільнено з органів внутрішніх справ у
відставку (зі зняттям з військового
обліку) за п. 66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу). Підставою для
звільнення був спірний наказ
Міністерства внутрішніх справ України
№64 від 27.01.2010 року.

Разом з тим, позивач зазначає, що
оскільки на сьогодні ним не отримано
копії наказу про його звільнення, то
враховуючи приписи ст. 233 КЗпП України,
згідно якої працівник у справах про
звільнення може звернутися з заявою
про вирішення трудового спору до суду в
місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення. Відтак, зважаючи
на факт не отримання позивачем наказу
про звільнення на його переконання ним
дотримано строк звернення до суду,
визначений законом.

Суд першої інстанції вказані посилання
позивача на місячний строк звернення
до суду з заявою про вирішення
трудового спору, встановленого ст. 233
КЗпП України, до уваги не прийняв,
оскільки чинне законодавство
розмежовує поняття "трудовий спір" та
"публічно - правовий спір з приводу
прийняття, проходження та звільнення з
публічної (державної служби)" та
встановлює особливості відповідних
правовідносин.

Водночас, колегія суддів звертає увагу
на те, що відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Тобто, з наведеного випливає, що
позивач мав право звернутися з заявою
про вирішення трудового спору до суду в
місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. При цьому, трудову
книжку позивач повинен був отримати в
день звільнення, тобто 27.01.2010 року.

Враховуючи, що позивач дії чи
бездіяльність відповідача щодо
невидачі йому трудової книжки або її
видачі не у встановлений законом строк,
не оспорює, то суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про
пропущення позивачем встановленого
місячного строку для звернення до суду.

Відтак колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
неповажність причин пропущення строку
звернення до суду з даним позовом, а
відтак і відсутність правових підстав
для поновлення строку звернення до
суду.

Суд також звертає увагу на те, що
встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Відповідно до ч. 2 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а ухвалу
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 червня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 червня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 28.10.2014 року.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.