Справа № 2а/1770/2770/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/48261/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Карася О.В.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.12.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2012

у справі № 2а/1770/2770/11

за позовом Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби

до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

про стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби (далі по тексту -
позивач, ДПІ у м. Рівному) звернулась до
суду з позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 (далі по тексту -
відповідач, СПД ФО ОСОБА_2) про
стягнення заборгованості в сумі 5786,49
грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.12.2011, яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2012, у
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на думку позивача, за
відповідачем рахується
заборгованість з податку на додану
вартість яка виникла на підставі:
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку із виявленням
помилки за червень 2010 року №6881 від
18.02.2011, де сума зобов'язання 14849,00 грн.;
податкової декларації з податку на
додану вартість № від 20.02.2011, де
сума зобов'язання 152,00 грн.; податкової
декларації з податку на додану
вартість №76427 від 20.04.2011, де сума
зобов'язання 114,00 грн.; податкової
декларації з податку на додану
вартість № від 19.05.2011, де сума
зобов'язання 58,00 грн., а також через
нарахування пені в сумі 53,49 грн., разом
15226,49 грн.

Згідно з розрахунком суми податкового
боргу з 18.02.2011 по 30.05.2011 відповідачу
зменшено податкові зобов'язання з ПДВ
на 28,00 грн. - за рахунок облікованої на
початок періоду переплати, на 6030,00 грн. -
у зв'язку з подачею уточнюючих
розрахунків в липні-грудні 2010 року, на
2403,00 грн. - внаслідок зарахування в
рахунок погашення заборгованості
від'ємного значення по декларації з ПДВ
за лютий 2011 року, на 34,62 грн. - зменшено
борг по пені та зараховано здійснені
відповідачем проплати у розмірі 9440,00
грн.

Відповідно, станом на 08.06.2011 за
підрахунками позивача сума недоїмки
складає 5786,49 грн., в тому числі 5767,62 грн.
за основним зобов'язанням та 18,87 грн. -
по пені.

24.02.2011 ДПІ у м. Рівне виставлено для
відповідача податкову вимогу №466, якою
було визначено, що податковий борг
станом на 24.02.2011 становить 14821,00 грн.

Разом з тим, податкову вимогу Державної
податкової інспекції у м. Рівне №466 від
24.02.2011 було оскаржено відповідачем в
судовому порядку і постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 28.04.2011 у
справі №2а/1770/1177/2011, за позовом СПД ФО
ОСОБА_2 до ДПІ у м. Рівне про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії, зазначену податкову
вимогу скасовано. Вказана постанова
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2011
залишена без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних обставин, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 60.1 статті 60
Податкового кодексу України податкова
вимога вважається відкликаною,
зокрема, якщо рішенням суду, що набрало
законної сили, скасовується сума
податкового боргу, визначена в
податковій вимозі.

В силу вимог пункту 95.1 та пункту 95.2
статті 95 Податкового кодексу України
орган державної податкової служби
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги .

Враховуючи наведене, у податкового
органу відсутні підстави для стягнення
в судовому порядку заборгованості, на
яку не виставлена податкова вимога.

Таким чином, враховуючи ту обставину,
що податкова вимога №466 від 24.02.2011 на
суму 14821,00 грн. відкликана, у ДПІ у м.
Рівне відсутні підстави щодо стягнення
з відповідача заборгованості в розмірі
5786,49 грн.

Крім того, в силу вимог статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до цього, судами правомірно
прийняті без доказування обставини,
встановлені постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
28.04.2011 у справі №2а/1770/1177/2011, а саме те, що
документ під назвою «Уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок» у звітності СПД ФО ОСОБА_2 за
червень 2010 року, не може вважатися
податковою звітністю, позаяк не
містить відбитку печатки платника
податків та, що у податкового органу не
було підстав для реєстрації
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2010 року, як податкової
звітності відповідача, а тому посадові
особи ДПІ в м. Рівне не мали підстав для
внесення її показників до зворотного
боку картки особового рахунку позивача
за таким видом платежу, як податок на
додану вартість.

Враховуючи ту обставину, що у
розрахунку податкового боргу
відповідача наявна заборгованість з
податку на додану вартість, яка виникла
на підставі уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку із виявленням
помилки за червень 2010 року №6881 від
18.02.2011 в розмірі 14849,00 грн., який не
визнаний судом як податкова звітність,
та ту обставину, що сума
заборгованості, пред'явлена до
стягнення за позовом (5786,49 грн.) є меншою
за вказану суму заборгованості (14849,00
грн.), правових підстав для її стягнення
з відповідача немає.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
відхилити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.12.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.07.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис)М.О.
Федоров