Справа № 872/15932/13
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2014 рокусправа № 808/6865/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А.
Лукманової О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року

по справі за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
"ПМК №28 Водбуд" до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Приватне акціонерне
товариство "ПМК №28 Водбуд" (далі - ПАТ
"ПМК №28 Водбуд") звернувся до суду з
позовом до відповідача Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - ДПІ у Жовтневому районі
м. Запоріжжя), в якому просив суд
визнати протиправними та скасувати
винесені 06.08.2013 року податкове
повідомлення-рішення №-22-01, яким
збільшено грошові зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 308 563,50 грн., з яких за
основним платежем в сумі 250 355 грн., за
штрафними санкціями в сумі 58 208,50 грн.,
та податкове повідомлення-рішення
№-22-01, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в сумі 157 520 грн.

Відповідач заперечував проти позову,
просив суд в задоволенні позову
відмовити.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року позовні вимоги задоволені,
визнані протиправними та скасовані
винесені відповідачем 06.08.2013 року
податкові повідомлення-рішення
№-22-01 та №-22-01 на користь
позивача стягнений судовий збір в сумі
2 294 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя подано
апеляційну скаргу, в якій апелянт
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та відмовити в
задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Судом першої інстанції встановлено, та
матеріалами справи підтверджено, що в
період з 04.03.2013 року по 15.04.2013 року
податковим органом проведена планова
виїзна перевірка позивача ПАТ "ПМК №28
Водбуд" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року, за результатами якої 22.04.2013
року складено акт №70/22-11/30694113.

Перевіркою виявлено порушення
підприємством в тому числі п.198.1, пп.198.3
ст.198 ПК України, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" що призвело до зниження
податку на додану вартість на загальну
суму 372 236 грн. за той же період часу, а
також завищено залишок від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду: за лютий 2011 року в
розмірі 2351 грн.; за серпень 2011 року в
розмірі 1418 грн.; за вересень 2011 року в
розмірі 3085 грн.; за січень 2012 року в
розмірі 20703 грн.; за липень 2012 року в
розмірі 33360 грн.; за серпень 2012 року в
розмірі 49610 грн.; за вересень 2012 року в
розмірі 46993 грн. на суму 191 130 грн.

Позиція податкового органу про
недійсність даних у податковій
звітності позивача ґрунтується на
тому, що надані до перевірки документи
по господарських операціях позивача з
контрагентами ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП
ОСОБА_4, ТОВ "Одіс-2009" не містять усіх
необхідних реквізитів, у показаннях
свідків та поясненнях, відібраних під
час проведення перевірки, є
суперечливості, внаслідок чого
податковий орган дійшов висновку, про
відсутність факту реального
здійснення господарських операцій з
зазначеним контрагентом.

На підставі акту перевірки податковим
органом прийняті 17.05.2013 року податкові
повідомлення-рішення, які за скаргами
позивача скасовані, та відповідачем
прийняті 06.08.2013 року податкові
повідомлення-рішення №-22-01, яким
збільшено грошові зобов'язання з
податку на додану вартість у
загальному розмірі 308 563,50 грн., з яких за
основним платежем в сумі 250 355 грн., за
штрафними санкціями в сумі 58 208,50 грн.,
та податкове повідомлення-рішення
№-22-01, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в сумі 157 520,00 грн.

Позивач оскаржив зазначені податкові
повідомлення-рішення в судовому
порядку.

За приписами пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; з метою подальшого
використання у виробництві та/або
поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до приписів п. 198.1, п.198.3
ст.198 ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, в тому
числі з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку в тому числі
з придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; з метою подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Як свідчать матеріали справи, між
позивачем та контрагентами ПП ОСОБА_2,
ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_5, ТОВ "Одіс-2009"
укладено договора надання
транспортних послуг: договір №4 від
05.07.2010 року (ПП ОСОБА_2), договір без
номера від 01.06.2010 року (ПП ОСОБА_3.),
договір №2 від 17.05.2010 року (ПП ОСОБА_5.),
договори без номерів від 01.05.2011 року та
від 02.04.2012 року ТОВ "Одіс-2009".

Виконання позивачем договорів з ПП
ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_5, ТОВ
"Одіс-2009" з надання послуг з перевезення
вантажів автотранспортом
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами,
оформленими згідно вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №
996-XIV(далі Закон № 996-XIV), а саме:
податковими накладними, актами
здачі-прийняття робіт, талонами
замовника, товарно-транспортними
накладними, виписками по рахунку про
оплату за надані послуги в
безготівковій формі тощо.

Щодо відсутності у позивача
товарно-транспортних накладних, суд
першої інстанції правильно зазначає,
що спільним наказом Міністерства
транспорту України та Міністерства
статистики України №488/346 від 29.12.1995
року затверджено типові форми
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля та введено їх у дію з 01 січня
1996 року, а відтак талони замовника які
оформлялися при отриманні послуг
позивачем, є однією з форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля
нарівні з товарно-транспортною
накладною.

Суми ПДВ за вищезазначеними
податковими накладними позивачем
правомірно включені до складу
податкового кредиту перевіреного
періоду, та відображені у реєстрі
отриманих податкових накладних,
оскільки чинне податкове
законодавство України не ставить в
залежність право сторони в договорі на
податковий кредит від проведення
перевірок податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Оскільки відповідачем не надані
належні докази фіктивності
(нікчемності) укладених позивачем з
контрагентами ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП
ОСОБА_5, ТОВ "Одіс-2009" правочинів,
відсутні рішення суду про визнання їх
такими, також не існує судових рішень,
якими контрагенти позивача визнані
фіктивними, а їх установчі документи -
недійсними, а тому позивач не мав
підстав вважати діяльність зазначених
контрагентів протиправною, так як на
час дії угоди ці контрагенти були
зареєстровані в установленому порядку
як платники ПДВ, мали право виписувати
та надавати податкові накладні, не були
виключені із Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

В силу викладеного суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що відповідачем висновок про
фіктивність діяльності контрагентів
ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, ПП ОСОБА_5, ТОВ
"Одіс-2009" зроблений на припущеннях.

Оскільки в податковому
повідомленні-рішення від 06.08.2013 року
№-22-01, яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість, відповідач
зазначає порушення позивачем вимог
пп.135.1 ст.135, п.135.2 ст.135, п.138.1, п.138.2 ст.138 ПК
України, суд першої інстанції вірно
зазначив, що вказані норми регулюють
порядок визначення доходів та витрат,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, а не порядок формування
податкового кредиту чи від'ємного
значення суми ПДВ.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи те, що відповідачем не
доведено правомірність своїх дій та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України , суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень № №№-22-01 від
06.08.2013 року та №-22-01 від 06.08.2013 року
є обґрунтованим та вірним.

Судом першої інстанції правомірно у
відповідності до приписів ст. 94 КАС
України, стягнені на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені судові витрати в розмірі
судового збору в сумі 2294,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції по справі.

За таких обставин суд вважає, що судом
першої інстанції в достатньому обсязі
з'ясовано обставини справи та ухвалене
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова