Справа № 872/7844/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2014 рокусправа № 808/2056/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

секретар судового засідання:
Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2013 року у справі №808/2056/13-а за позовом
Державного підприємства „Національна
атомна енергогенеруюча компанія
„Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу „Атоменергомаш" до
директора виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
Каплій В.М. про визнання протиправним
та скасування рішення суб'єкта владних
повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Національна
атомна енергогенеруюча компанія
„Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу „Атоменергомаш" звернулось
до суду з позовом до директора
виконавчої дирекції Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності Каплій В.М., в
якому просило визнати протиправним та
скасувати рішення №450 від 07.12.2012 року
директора виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
Каплій В.М. в частині застосування до
позивача фінансових санкцій у сумі
виплаченої допомоги з тимчасової
непрацездатності за листком
непрацездатності №797687 у розмірі 4760,64
грн. та штрафу у розмірі 50% від
зазначеної суми (2380,32 грн.).

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2013 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від
07.12.2012 №450 в частині застосування до
Відокремленого підрозділу
„Атоменергомаш" Державного
підприємства „Національна атомна
енергогенеруюча компанія „Енергоатом"
фінансових санкцій у сумі виплаченої
допомоги з тимчасової
непрацездатності за листком
непрацездатності № 797687 у розмірі 4760,64
грн. та штрафу у розмірі 50% від цієї суми
- 2380,32 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла наступних висновків.

11.07.2011 року Енергодарською
медико-соціальною експертною комісією
працівнику позивача ОСОБА_2 було
встановлено 3-ю групу інвалідності за
загальним захворюванням.

В період з 09.07.2012 року по 07.08.2012 року
працівник позивача ОСОБА_2 проходив
стаціонарне лікування в КП
„Запорізький обласний
шкірно-венерологічний клінічний
диспансер" Запорізької обласної ради.

17.07.2012 року в період лікування
працівник позивача ОСОБА_2 пройшов
огляд в Енергодарській
медико-соціальній експертній комісії,
де йому було підтверджено 3-ю групу
інвалідності.

На підставі листків непрацездатності
серія АБГ №797613 та серія АБГ №797687,
виданих КП „Запорізький обласний
шкірно-венерологічний клінічний
диспансер" Запорізької обласної ради
за період стаціонарного лікування з
09.07.2012 року по 16.07.2012 року та з 17.07.2012
року по 07.08.2012 року відповідно,
працівнику позивача ОСОБА_2 інваліду 3-ї
групи за загальним захворюванням за
рахунок Фонду соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності
позивачем була виплачена допомога по
тимчасовій втраті працездатності.

В період з 20.11.2012 року по 21.11.2012 року
відповідачем проведено перевірку
дотримання порядку використання та
своєчасності і повноти повернення
невикористаних страхових коштів у
позивача.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 21.11.2012 року №683,
відповідно до пункту 4 якого зазначено,
що позивачем, крім іншого було порушено
абз. 1 ч. 2 ст. 35 Закону №2240, а саме:
комісією із соціального страхування
позивача (протокол від 13.08.2012 №65)
призначена допомога по тимчасовій
непрацездатності після встановлення
інвалідності медико-соціальною
експертною комісією. Сума переплати
склала 4760,64 грн.

28.11.2012 року позивачем подано
заперечення на зазначений акт
перевірки.

Листом від 07.12.2012 року №06-15-4088
відповідачем відмовлено у задоволенні
заперечень позивача на акт перевірки.

На підставі зазначеного акта перевірки
07.12.2012 року відповідачем прийнято
рішення №450, яким за порушення абз. 1, 2 ч.
2 ст. 35, ст. 53 Закону №2240, абз. 1 п. 7, абз. 1, 3
п. 20 Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплати
за загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 №1266, у
зв'язку з неправомірною витратою
страхових коштів у сумі 5420,51 грн. до
позивача застосовано фінансові
санкції в розмірі неправомірно
витрачених страхових коштів у сумі 5420,51
грн. та штраф у розмірі 50% суми
неправомірно витрачених страхових
коштів - 2710,26 грн., всього - 8130,77 грн.

За результатами адміністративного
оскарження зазначеного рішення, скарги
позивача залишені без задоволення.

Відповідно до ст. 1 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.1998 № 16/98-ВР загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом (далі - роботодавець),
громадянами, а також бюджетних та
інших джерел, передбачених законом.

Статтею 1 Закону №2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
передбачає матеріальне забезпечення
громадян у зв'язку з втратою заробітної
плати (доходу) внаслідок тимчасової
втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною,
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї),
вагітності та пологів, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
роботодавцем, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

У відповідності до п. 2 ст. 2 Закону №2240
застрахована особа - це найманий
працівник, а у випадках, передбачених
цим Законом, також інші особи
(громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України), на
користь яких здійснюється
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням.

Згідно до п.6 ст.2 Закону №2240 найманим
працівником є фізична особа, яка працює
за трудовим договором (контрактом) на
підприємстві, в установі, організації
незалежно від форм власності, виду
діяльності та господарювання або у
фізичної особи.

Відповідно до п. 8 ст. 2 Закону №2240
страховим випадком є подія, з настанням
якої виникає право застрахованої особи
або членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.1998 № 16/98-ВР до страхових випадків, з
настанням яких надаються матеріальне
забезпечення та соціальні послуги,
крім іншого, належить тимчасова
непрацездатність.

За змістом ч. 2 ст. 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
14.01.1998 № 16/98-ВР характеристика
страхових випадків, умови надання
соціальних послуг, їх види та розміри
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначаються
законами України з окремих видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, іншими
нормативно-правовими актами, які
містять норми щодо
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Частиною 1 статті 35 Закону №2240
встановлено, що допомога по тимчасовій
непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі
настання в неї одного з таких страхових
випадків:

1) тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві;

2) необхідності догляду за хворою
дитиною;

3) необхідності догляду за хворим
членом сім'ї;

4) догляду за дитиною віком до трьох
років або дитиною-інвалідом віком до 18
років у разі хвороби матері або іншої
особи, яка доглядає за цією дитиною;

5) карантину, накладеного органами
санітарно-епідеміологічної служби;

6) тимчасового переведення
застрахованої особи відповідно до
медичного висновку на легшу,
нижчеоплачувану роботу;

7) протезування з поміщенням у
стаціонар протезно-ортопедичного
підприємства;

8) санаторно-курортного лікування.

Враховуючи наведене, за період
тимчасової непрацездатності
застрахованій особі повинно
надаватися соціальне забезпечення у
формі допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 09.04.2008 № 189, погодженим крім
інших і виконавчою дирекцією Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 04.07.2008
за № 589/15280, затверджене Положення про
експертизу тимчасової
непрацездатності.

В пункті 1.3 зазначеного положення
наведені визначення понять тимчасова
непрацездатність та випадок
тимчасової непрацездатності,
відповідно до яких:

Тимчасова непрацездатність - це
непрацездатність особи внаслідок
захворювання, травми або з інших
причин, що не залежить від факту втрати
працездатності (пологи, карантин,
догляд за хворим тощо), яка має
тимчасовий зворотний характер під
впливом лікування та реабілітаційних
заходів, триває до відновлення
працездатності або встановлення групи
інвалідності, а в разі інших причин - до
закінчення причин відсторонення від
роботи. Тимчасова непрацездатність
застрахованих осіб засвідчується
листком непрацездатності.

Випадок тимчасової непрацездатності -
тимчасова непрацездатність, яка триває
безперервно від початку визначеного
захворювання, травми тощо,
підтверджується видачею листка
непрацездатності з можливим
продовженням лікування в одному або
декількох закладах охорони здоров'я до
відновлення працездатності, що
підтверджується закриттям листка
непрацездатності - „стати до роботи". У
разі, якщо особа стала непрацездатною з
приводу того самого захворювання,
травми до виходу на роботу або
відпрацювала неповний робочий день,
випадок тимчасової непрацездатності
не переривається. При виникненні
іншого захворювання, травми, відпустки
в зв'язку з вагітністю випадок
тимчасової непрацездатності
вважається новим.

З наведених визначень вбачається
наступне:

- тимчасова непрацездатність триває до
відновлення працездатності або
встановлення групи інвалідності,

- випадок тимчасової непрацездатності
триває безперервно від початку
визначеного захворювання до
відновлення працездатності, що
підтверджується закриттям листка
непрацездатності - „стати до роботи",

- факт проходження працівником огляду
МСЕК не перериває випадок тимчасової
непрацездатності.

Судом встановлено, що інвалідність
працівнику позивача була встановлена у
2011 році, тоді як випадок тимчасової
непрацездатності, щодо виплати
допомоги по якому точиться спір, стався
у 2012 році. Випадок тимчасової
непрацездатності тривав з 09.07.2012 року
по 07.08.2012 року - до моменту закриття
листка непрацездатності записом
„стати до роботи з 08.08.2012".

Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 35 Закону
№2240 визначено, що допомога по
тимчасовій непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві та
професійним захворюванням,
виплачується Фондом застрахованим
особам починаючи з шостого дня
непрацездатності за весь період до
відновлення працездатності або до
встановлення медико-соціальною
експертною комісією (далі - МСЕК)
інвалідності (встановлення іншої
групи, підтвердження раніше
встановленої групи інвалідності),
незалежно від звільнення
застрахованої особи в період втрати
працездатності у порядку та розмірах,
встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві,
здійснюється за рахунок коштів
роботодавця у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Тобто, починаючи з шостого дня
непрацездатності за весь період до
відновлення працездатності або до
встановлення медико-соціальною
експертною комісією (далі - МСЕК)
інвалідності (встановлення іншої
групи, підтвердження раніше
встановленої групи інвалідності)
допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві та
професійним захворюванням,
виплачується Фондом.

Статтею 27 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №
16/98-ВР визначено, що виплати та надання
соціальних послуг, на які має право
застрахована особа за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, може бути
припинено:

а) якщо виплати призначено на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості;

б) якщо страховий випадок стався
внаслідок дії особи, за яку настає
кримінальна відповідальність;

в) якщо страховий випадок стався
внаслідок умисної дії особи;

г) внаслідок невиконання застрахованою
особою своїх обов'язків щодо
загальнообов'язкового державного
соціального страхування;

д) в інших випадках, передбачених
законами.

Статтею 36 Закону №2240 визначено, що
допомога по тимчасовій
непрацездатності не надається:

1) у разі одержання застрахованою
особою травм або її захворювання при
вчиненні нею злочину;

2) у разі навмисного заподіяння шкоди
своєму здоров'ю з метою ухилення від
роботи чи інших обов'язків або
симуляції хвороби;

3) за час перебування під арештом і за
час проведення судово-медичної
експертизи;

4) за час примусового лікування,
призначеного за постановою суду;

5) у разі тимчасової непрацездатності у
зв'язку із захворюванням або травмою,
що сталися внаслідок алкогольного,
наркотичного, токсичного сп'яніння або
дій, пов'язаних з таким сп'янінням;

6) за період перебування застрахованої
особи у відпустці без збереження
заробітної плати, творчій відпустці,
додатковій відпустці у зв'язку з
навчанням.

Застраховані особи, які в період
отримання допомоги по тимчасовій
непрацездатності порушують режим,
встановлений для них лікарем, або не
з'являються без поважних причин у
призначений строк на медичний огляд, у
тому числі на лікарсько-консультативну
комісію (ЛКК) чи медико-соціальну
експертну комісію (МСЕК), втрачають
право на цю допомогу з дня допущення
порушення на строк, що встановлюється
рішенням органу, який призначає
допомогу по тимчасовій
непрацездатності.

Наведені положення ст. 27 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14.01.1998 №
16/98-ВР та ст. 36 Закону №2240 не
передбачають такої підстави для
відмови у наданні допомоги по
тимчасовій непрацездатності як
встановлення медико-соціальною
експертною комісією інвалідності
(встановлення іншої групи,
підтвердження раніше встановленої
групи інвалідності).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано зазначив, що у
наданні допомоги по тимчасовій втраті
працездатності такій особі не може
бути відмовлено на законних підставах.

У системному прочитанні норми абз. 1 ч. 2
ст. 35 із ст. 36 Закону №2240, а також інших
зазначених вище норм законодавства
України, вбачається, наступне:

- застрахованій особі на період
тимчасової втрати працездатності
державною гарантується виплата
допомоги по тимчасовій втраті
працездатності,

- така допомога сплачується за рахунок
коштів Фонду починаючи з шостого дня
втрати працездатності,

- у наданні такої допомоги не може бути
відмовлено з підстав не передбачених
ст. 36 Закону №2240.

Судом обґрунтовано не прийнято до
уваги посилання відповідача на норми
абз. 1 ч. 2 ст. 35 Закону №2240 як на
підставу, що виключає можливість
виплати застрахованій особі за рахунок
коштів Фонду допомоги по тимчасовій
втраті працездатності за період
тимчасової втрати працездатності
після підтвердження такій особі
медико-соціальною експертною комісією
раніше встановленої групи
інвалідності, з огляду на те, що таке
тлумачення зазначеної норми не
відповідає змісту норми ст. 46
Конституції України та ст. 36 Закону
№2240, значно звужує конституційні права
застрахованої особи.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про протиправність
оскаржуваного рішення в частині
застосування до позивача фінансових
санкцій у сумі виплаченої допомоги з
тимчасової непрацездатності за
листком непрацездатності №797687 у
розмірі 4760,64 грн. та штрафу у розмірі 50%
від цієї суми - 2380,32 грн. та його
скасування в цій частині.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи та правильно застосовано до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують. Підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу виконавчої дирекції
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності -
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2013 року у справі №808/2056/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання у повному
обсязі шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров