Справа № 810/4564/14
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4564/14
Головуючий у 1-й інстанції: Терлецька
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
підприємство «Датекс» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач - Київське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
підприємство «Датекс» про стягнення
санкцій у розмірі 31 576,92 грн. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 1 250,37 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду міста від 15
серпня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2014
року та прийняти нове рішення яким
позовні вимоги задовольнити. Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції при
постановленні оскаржуваного рішення
було порушено норми матеріального
права.

У судове засідання не з'явилися всі
особи, які беруть участь у справі,
причини неявки суду невідомі, про
розгляд справи були повідомлені
належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2014
року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що Закон
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
зобов'язує підприємство інформувати
центри зайнятості про можливість
прийняти інвалідів, а відповідний
центр зайнятості - підібрати робоче
місце і направити інваліда для
працевлаштування. При цьому
законодавством встановлено, що
працевлаштування інвалідів на
підприємстві можливо лише за двох
обставин: по-перше, коли інвалід сам
звертається безпосередньо на
підприємство з метою працевлаштування;
по-друге, коли інваліда направляє на
підприємство державна служба
зайнятості. Відтак суд дійшов висновку,
що працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача у 2013 році
відповідно до нормативів, встановлених
ст. 19 Закону «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» не
відбулося за умов відсутності порушень
з боку відповідача, що, в свою чергу,
виключає відповідальність у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій, про застосування яких
звернувся позивач до суду.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, відповідач подав до Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів Звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік по формі 10-ПІ,
затверджений наказом Мінпраці та
соціальної політики від 10.02.2007 року № 42
(а.с.5).

Згідно даних зазначеного звіту,
відповідач вказав, що середньооблікова
кількість працівників облікового
складу підприємства у 2013 році
становила 26 осіб та 0 - осіб, яким
встановлена інвалідність, при цьому
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати
складає 1 особу.

Вважаючи, що відповідачем у 2013 року не
було виконано нормативу, встановленого
статтею 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», Київським міським
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів було нараховано відповідачу
адміністративно-господарські санкції
та пеню на загальну суму 32 827,29 грн., які
позивач просить суд стягнути з
відповідача в примусовому порядку
(а.с.6).

Обговорюючи правомірність вимог
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №
875-ХІІ із змінами і доповненнями,
передбачено, що діяльність держави
щодо інвалідів виявляється у створенні
правових, економічних, політичних,
соціальних, психологічних та інших
умов для забезпечення їхніх прав і
можливостей нарівні з іншими
громадянами для участі у суспільному
житті.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом»

У відповідності до частини 3 статті 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця, у тому числі
спеціальні робочі місця, створювати
для них умови праці, з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації і
забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини 1
статті 218 Господарського кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що він ужив усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
доповнено статтею 18-1, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Такий висновок суду апеляційної
інстанції узгоджується із висновками
Верховного Суду України, викладеними у
постановах від 16 квітня 2013 року №21-81а13
від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем Фонду соціального
захисту інвалідів звіт за формою №10-ПІ
подавався у визначені строки. В той час,
як позивачем не здійснювалася
перевірка виконання відповідачем
нормативів робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Крім того, з наявних в матеріалах
справи копій звітів про наявність
вакансій, поданих до територіального
центру зайнятості, вбачається, що
відповідач протягом 2013 року
систематично повідомляв центр
зайнятості про наявні вакансії із
зазначенням характеру та режиму
роботи, умов праці, вимог до
претендента на вакансію (а.с.20-41).

Зазначене свідчить, що відповідачем
здійснювалися всі можливі заходи щодо
створення робочих місць та
працевлаштування інвалідів. З боку
позивача ж не надано доказів того, що
підприємство та його структурні
підрозділи відмовляли в укладенні
трудових угод, чи припиняли трудові
угоди з підстав інвалідності.

Отже враховуючи, що апелянтом жодних
доказів на спростування встановлених
судом першої інстанції фактичних
обставин справи не наведено, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про те, що
працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача у 2013 році
відповідно до нормативів, встановлених
ст. 19 Закону «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» не
відбулося за умов відсутності порушень
з боку відповідача, що, в свою чергу,
виключає відповідальність у вигляді
адміністративно - господарських
санкцій, про застосування яких
звернувся позивач до суду.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2014
року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.