Справа № 381/2513/14-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Буймова Л.П.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого -
судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О. Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління соціального
захисту населення Фастівської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання
протиправною бездіяльності,
зобов'язання вчинити певні дії, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 23 червня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року позивач звернувся у
суд із позовом до Управління
соціального захисту населення
Фастівської районної державної
адміністрації Київської області, в
якому просив визнати протиправною
бездіяльність відповідача та
зобов'язати його здійснити
перерахунок, нарахування і виплату
одноразової компенсації за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 45
мінімальних заробітних плат та
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
за період з 1996 року по 2013 рік включно
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням виплачених сум, а також
зобов'язати відповідача в подальшому
нараховувати і виплачувати йому
щорічну допомогу на оздоровлення у
вказаному розмірі згідно зазначеної
норми.

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 23 червня 2014 року адміністративний
позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
одноразова компенсація за шкоду,
заподіяну здоров'ю, та щорічна допомога
на оздоровлення виплачувалась
позивачу відповідно до чинного
законодавства. Разом з цим, розглядаючи
справу, місцевий суд не звернув уваги
на дотримання позивачем строків
звернення до суду з вимогами за період,
починаючи з 1996 року.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_2
є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильскій АЕС 2 категорії
- до 22.01.2013 року, а після зазначеної дати
- 1 категорії, що підтверджується
посвідченнями серії НОМЕР_1 та серії
НОМЕР_2, копії яких наявні в матеріалах
справи. З 16.11.2012 року позивачу
встановлено ІІ групу інвалідності
внаслідок захворювання, пов'язаного з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС.

Відповідно до положень ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
виплачується у розмірі 45 мінімальних
заробітних плат, а щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам ІІ групи та
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії - у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Із матеріалів справи вбачається, що
одноразова компенсація за шкоду,
заподіяну здоров'ю, була виплачена
позивачу 27.04.2013 року у розмірі 284,40 грн -
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а щорічна допомога на
оздоровлення відповідачем
виплачувалась, починаючи з 2002 року,
щорічно - у розмірах, встановлених
вищевказаною постановою Уряду та
постановою №562 від 12.07.2005 року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Так,
зокрема, за 2012 рік позивачу виплачено 100
грн щорічної допомоги на оздоровлення -
21.02.2013 року, а за 2013 рік (у розмірі 120 грн)
- 14.01.2014 року. Зазначені обставини
підтверджуються довідкою відповідача
від 30.04.2014 року №388 (а.с. 5).

Разом з тим, позовні вимоги заявлені
ОСОБА_2 шляхом подання позову до суду
лише 23.05.2014 року.

З огляду на викладене, судова колегія
зазначає, що відповідно до положень
статті 99 КАС України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

За приписами вказаної норми початком
перебігу вищевказаного строку
звернення до суду визнається день, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Колегія суддів зауважує, що позивач про
порушення своїх прав з боку
відповідача мав дізнатись у момент
отримання відповідних виплат у меншому
ніж встановлено законом розмірі та не
був позбавлений можливості своєчасно
звернутись із відповідним позовом до
суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене, колегія суддів
доходить висновку, що в частині вимог,
що стосуються визнання протиправною
бездіяльності відповідача та
зобов'язання його здійснити
нарахування, перерахунок і виплату
одноразової грошової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю, та щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 1996
року по 2012 рік позивачем пропущено
встановлений ст. 99 КАС України строк
звернення до адміністративного суду.

При цьому, колегія суддів не враховує
посилання позивача на положення Закону
України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку», яким у
частині 1 статті 76, визначено, що право
на подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, не обмежується строком
давності, позаяк предметом даного
публічно-правового спору є не
відшкодування ядерної шкоди, а
правомірність бездіяльності суб'єкта
владних повноважень щодо нарахування
одноразової та регулярних грошових
виплат соціального призначення. З тих
же підстав колегія суддів не враховує
покликання апелянта на положення
Віденської Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від
21.05.1963 року.

Положеннями частини 1 статті 100 КАС
України встановлено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Враховуючи відсутність в матеріалах
справи доказів поважності причини
пропущення строку звернення позивача з
вимогами, що виходять за межі
шестимісячного строку, встановленого
ст. 99 КАС України, колегія суддів
доходить висновку про необхідність
залишення без розгляду вищезазначених
вимог позивача на підставі ч. 1 ст. 203 та
п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Обговорюючи решту вимог позивача, які
стосуються перерахунку та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат та подальшого
нараховування і виплати цієї допомоги,
колегія суддів зважає на наступне.

Як вже зазначалось, при визначенні
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу за 2013 рік
Управління соціального захисту
населення Фастівської районної
державної адміністрації Київської
області керувалося постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Аналізуючи правомірність проведеної
виплати, колегія суддів зважає на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
України за Законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй
діяльності керується Конституцією та
Законами України (ст. 113 Конституції
України).

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 визнано
можливість Верховної Ради України
делегувати право Кабінету Міністрів
України встановлювати розміри
соціальних виплат, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України на основі і на виконання Закону
України Про Державний бюджет України
на відповідний рік.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» встановлено,
що у 2013 році положення ст. 48 Закон
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
зауважує, що у 2013 році Кабінетом
Міністрів України окремої постанови
щодо визначення розмірів щорічної
допомоги на оздоровлення не
приймалося. Тобто, Уряд України не
використав свого права на визначення
механізму реалізації вказаного Закону
в частині встановлення порядку та
розміру виплати допомоги на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, у 2013 році.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку про
необґрунтованість покликання
відповідача на те, що виплата щорічної
допомоги на оздоровлення повинна
проводиться позивачу відповідно до
урядової постанови від 12.07.2005 року № 562,
оскільки встановлена нею сума була
розрахована на виконання бюджетної
програми на 2005 рік, у якій були
закладені мінімальні бюджетні
гарантії, що не відповідають потребам
людини у 2013 році.

Таким чином, у спірних правовідносинах
щодо визначення розміру допомоги на
оздоровлення позивачеві застосуванню
підлягають положення ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»,
відповідно до якої з 01.12.2013 року
мінімальна заробітна плата становить
1218 грн., а відтак розмір недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення
позивачеві, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії -
інваліду ІІ групи за 2013 рік складає 5970
грн (1218 * 5 - 120).

З огляду на завдання адміністративного
судочинства, яким, зокрема, є захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч. 1
ст. 2 КАС України), колегія суддів
доходить висновку, що відповідач,
нараховуючи позивачу допомогу на
оздоровлення за 2013 в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005
року № 562, діяв неправомірно та з
порушенням вимог законодавства. Тому,
відповідна вимога позивача є законною
та підлягає задоволенню.

Вищевикладене не прийнято до уваги
місцевим судом.

Разом з тим, не підлягають задоволенню
вимоги позивача про зобов'язання
відповідача в подальшому нараховувати
і виплачувати йому щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат згідно статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
оскільки судовому захисту підлягають
лише порушені права, свободи і інтереси
фізичних або права і інтереси
юридичних осіб, а не можливість їх
порушення в майбутньому.

Адміністративний суд не може
розглядати вимоги щодо зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчиняти
дії у майбутньому у зв'язку із
вірогідним настанням певних наслідків,
оскільки у суду, на час розгляду справи,
відсутні підстави вважати, що такі не
будуть відповідати вимогам законності.
Таким чином, позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга - підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню, з постановленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 2, 155, 160, 197, 198, 202, 203, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 23 червня 2014
року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 в
частині вимог щодо визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання Управління соціального
захисту населення Фастівської
районної державної адміністрації
Київської області здійснити
нарахування, перерахунок і виплату
одноразової грошової компенсації та
щорічної допомоги на оздоровлення за
період до 2012 року (включно) відповідно
до статті 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» залишити без розгляду.

У решті адміністративний позов ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління соціального захисту
населення Фастівської районної
державної адміністрації Київської
області щодо здійснення ОСОБА_2
нарахування і виплати щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління соціального
захисту населення Фастівської
районної державної адміністрації
Київської області здійснити
перерахунок і виплату ОСОБА_2 щорічної
допомоги на оздоровлення за 2013 рік у
розмірі 5 мінімальних заробітних плат
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням проведених виплат.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2, що не
залишені без розгляду, - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М