Справа № 872/13374/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2014 рокусправа № 808/4071/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - Вечерко М.М.
дов від 06.02.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року

у справі № 808/4071/13-а

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

до Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №№ 00016270, від
01.04.2013,-

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до Бердянської об'єднаної
податкової інспекції Запорізької
Державної податкової служби, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати податкові повідомлення
рішення №№ , від 01.04.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю дій податкового органу
щодо збільшення суми грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб та з податку на додану
вартість, оскільки витрати підприємця
підтверджені документально, а підстави
для переходу позивачем на загальну
систему оподаткування та для
реєстрації платником ПДВ були
відсутні.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
р. у справі № 808/4071/13-а у задоволенні
вищевказаного адміністративного
позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано
обґрунтованістю висновків податкового
органу щодо безпідставного збільшення
позивачем валових витрат з огляду на
ненадання підприємцем документів,
підтверджуючих витрати. Постанову суду
в частині донарахування податку на
додану вартість мотивовано
правомірністю висновків податкового
органу щодо наявності порушення
підприємцем приписів Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»,
Податкового кодексу України, оскільки
позивач, досягши граничного обсягу
оподатковуваних операцій, сума яких
сукупно перевищали 300000 грн., своєчасно
не перейшов на загальну систему
оподаткування та не зареєструвався
платником ПДВ.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову якою
задовольнити позов в повному обсязі.
Позивач зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги, що
позивачем цілком правомірно віднесено
до складу валових витрат добові
витрати та амортизаційні відрахування
протягом 2-4 кварталу 2011 року. При цьому,
безпідставним є послання податкового
органу на Наказ Міністерства фінансів
України від 13.03.98 № 59, оскільки позивач
не входить до переліку осіб, на якого
розповсюджується дія цього Наказу.
Крім того, судом першої інстанції не
досліджено порушення п.181.1 ст.181 ПК
України, оскільки в акті перевірки
відповідачем не зазначено ані
первинних документів, ані розрахунку,
на підставі чого обрахована сума 303 188
грн. - загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню отримана
позивачем протягом останніх 12
календарних місяців.

Позивач (його представник) в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання позивач
повідомлений судом належним чином.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, просить
залишити постанову суду першої
інстанції без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в
межах доводів апеляційних скарг,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає,що постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з огляду
на викладене.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, Бердянською ОДПІ
проведено планову документальну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 з
питання дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012, за
результатами якої складений акт від
18.03.2013 № 29/1720/НОМЕР_3 (т.1, а. с.6-13).

Перевіркою встановлено порушення:

- пп.140.1.7 п.140 ст.140, ст.146, п.177.4 ст.177
ПК України, яке полягає в тому, що
підприємцем завищено витрати,
безпосередньо пов'язані з отриманням
доходу, у сумі 472 994,83 грн. за рахунок
неправомірного віднесення до складу
витрат добових витрат та
амортизаційних відрахувань протягом 2-4
кварталу 2011 р., внаслідок чого
підприємцем занижено чистий
оподатковуваний доход протягом
вказаного періоду на суму 472 994,83 грн. та
податок з доходу за той же період
занижено на 79 843,52 грн., у зв'язку з
вищевказаним до декларації про доходи
за 2011 року підприємцем внесено
перекручені дані;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.195.1.3
п.195.1 ст.195 ПК України, яке полягає в
тому, що підприємцем занижено об'єкт
оподаткування - операції з постачання
послуг вантажного перевезення на
території України на 8 670 грн., операції
з міжнародного перевезення вантажів на
суму 2 980 грн., внаслідок чого
підприємцем занижено суму податку на
додану вартість, що підлягає сплаті у
2011 році на 11 650 грн.:

- п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 та п.203.1 ст.203 ПК
України, яке полягає в тому, що
підприємець не надав до Бердянської
ОДПІ податкову декларацію з ПДВ за
січень 2012 року.

01.04.2013 на підставі даного акту
перевірки Бердянською ОДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму 99
804,40 грн., у т. ч. за основним платежем -
79843,52 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 19 960,88 грн. (т.1, а. с.14);

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму 14
329 грн., у т. ч. за основним платежем - 11 650
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2 679 грн. (т.1, а. с.15).

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що податкове
повідомлення-рішення від 01.04.2013 №
прийнято за порушення п.185.1 ст.185,
п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.195.1.3 п.195.1 ст.195
ПК України, тобто стосовно збільшення
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість, а не з податку на
доходи фізичних осіб, як про це
зазначено в даному податковому
повідомленні-рішенні, що також
підтверджується розрахунком штрафних
санкцій (т.1, а. с.151).

Перевіркою встановлено і не
спростовується позивачем, що у період з
01.01.2010 по 31.03.2011 відповідно до ст.1 Указу
Президента «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» від
03.07.98 № 727/98 підприємець у 2010 році був
платником єдиного податку; з 01.01.2012 по
31.12.2012 позивач здійснював діяльність
відповідно до розділу ХІV Податкового
Кодексу України Глава 1 «Спрощена
система оподаткування» (а. с.8).

Відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК
України самозайнята особа - платник
податку, який є фізичною
особою-підприємцем або провадить
незалежну професійну діяльність за
умови, що така особа не є працівником в
межах такої підприємницької чи
незалежної професійної діяльності.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 01.04.2013 № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб

В акті перевірки від 18.03.2013 зазначено
про завищення позивачем витрат,
пов'язаних з одержанням доходу, у
зв'язку з невірно визначеним розміром
амортизаційних відрахувань, а саме:
здійснений їх розрахунок по ринковій
вартості автомобілів, визначеного
станом на 02.03.2011.

Порядок визначення вартості об'єктів
амортизації встановлений ст..146 ПК
України.

Згідно п.146.1 ст.146 ПК України облік
вартості, яка амортизується, ведеться
за кожним об'єктом, що входить до складу
окремої групи основних засобів, у тому
числі вартість ремонту, поліпшення
таких засобів, отриманих безоплатно
або наданих в оперативний лізинг
(оренду), як окремий об'єкт
амортизації.

У відповідності до п.146.2, п.146.3 ст.146 ПК
України амортизація об'єкта основних
засобів нараховується протягом строку
корисного використання (експлуатації)
об'єкта, установленого платником
податку, але не менше мінімально
допустимого строку, встановленого
пунктом 145.1 статті 145 цього Кодексу,
помісячно, починаючи з місяця, що
наступає за місяцем введення об'єкта
основних засобів в експлуатацію і
зупиняється на період його
реконструкції, модернізації,
добудови, дообладнання, консервації та
інших видів поліпшення та консервації.

Амортизаційні відрахування
розрахункового кварталу за кожним
об'єктом основних засобів визначаються
як сума амортизаційних відрахувань за
три місяці розрахункового кварталу,
обчислених із застосуванням обраного
платником податку методу нарахування
амортизації відповідно до кожної
групи основних засобів.

При цьому, за приписами п.146.4 ст.164 ПК
України придбані (самостійно
виготовлені) основні засоби
зараховуються на баланс платника
податку за первісною вартістю.

В свою чергу, згідно п.146.5 ст.164 ПК
України первісна вартість об'єкта
основних засобів складається з таких
витрат:

суми, що сплачуються постачальникам
активів та підрядникам за виконання
будівельно-монтажних робіт (без
непрямих податків);

реєстраційні збори, державне мито та
аналогічні платежі, що здійснюються у
зв'язку з придбанням/отриманням прав
на об'єкт основних засобів;

суми ввізного мита;

суми непрямих податків у зв'язку з
придбанням (створенням) основних
засобів (якщо вони не відшкодовуються
платнику);

витрати на страхування ризиків
доставки основних засобів;

витрати на транспортування,
установлення, монтаж, налагодження
основних засобів;

фінансові витрати, включення яких до
собівартості кваліфікаційних активів
передбачено положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку;

інші витрати, безпосередньо пов'язані
з доведенням основних засобів до
стану, в якому вони придатні для
використання із запланованою метою.

Позивачем для підтвердження
правильності нарахування
амортизаційних відрахувань надано до
перевірки Звіт № 0-26 про оцінку
транспортних засобів, складений
Бердянською філією Запорізької
торгівельно-промислової палати 02.03.2011
(т.1, а. с.189-202), в якому визначено ринкову
вартість колісних транспортних
засобів.

Проте, як вірно зазначено судом першої
інстанції, у вказаному Звіті відсутні
відомості про вартість придбання
транспортних засобів.

Тобто, Звіт № 0-26 про оцінку
транспортних засобів не містить даних,
на підставі яких підприємцем здійснено
розрахунок амортизаційних відрахувань
протягом періоду, що перевірявся.

Положеннями Кодексу адміністративного
судочинства України передбачений не
лише обов'язок суб'єкта владних
повноважень (відповідача у справі) щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71
КАС України), але й обов'язок кожної
сторони довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення
(ч.1 ст.71 КАС України).

Позивачем не надано суду доказів, які б
спростовували висновки податкового
органу щодо завищення підприємцем
витрат, пов'язаних з одержанням доходу
у зв'язку з невірно визначеним розміром
амортизаційних відрахувань.

Також в акті перевірки зазначено про
порушення позивачем п.140.1.7 ст.140 ПК
України, що полягає у неправомірному
віднесенні підприємцем протягом 2-4
кварталів 2011 року до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходу, суми 312308,27 грн. добових витрат.

Податковим органом зазначено, що на
перевірку підприємцем надано авансові
звіти, відношення яких до факту звіту
працівника перед роботодавцем
неможливо перевірити та підтвердити,
оскільки авансові звіти не складені та
не підписані працівниками; надані до
перевірки авансові звіти не
підтверджують факт відшкодування
працівнику добових витрат.

Згідно п.177.4 ст.177 ПК України до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат виробництва
(обігу) згідно з розділом III цього
Кодексу.

Не належить до витрат фізичної
особи-підприємця вартість придбаного
рухомого і нерухомого майна, що
підлягає державній реєстрації, у разі
якщо таке майно придбано до
державної реєстрації фізичної
особи-суб'єктом підприємницької
діяльності та/або не використовується
в такій діяльності.

У п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 ПК України
встановлено, що при визначенні об'єкта
оподаткування враховуються такі
витрати подвійного призначення:
витрати на відрядження фізичних осіб,
які перебувають у трудових відносинах
із таким платником податку або є
членами керівних органів платника
податку, в межах фактичних витрат
особи, яка відряджена, на проїзд (у тому
числі перевезення багажу, бронювання
транспортних квитків) як до місця
відрядження і назад, так і за місцем
відрядження (у тому числі на
орендованому транспорті), оплату
вартості проживання у готелях
(мотелях), а також включених до таких
рахунків витрат на харчування чи
побутові послуги (прання, чищення,
лагодження та прасування одягу, взуття
чи білизни), на найм інших жилих
приміщень, оплату телефонних розмов,
оформлення закордонних паспортів,
дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове
страхування, інші документально
оформлені витрати, пов'язані з
правилами в'їзду та перебування у місці
відрядження, в тому числі будь-які
збори і податки, що підлягають
сплаті у зв'язку із здійсненням таких
витрат.

Зазначені в частині першій цього
підпункту витрати можуть бути включені
до складу витрат платника податку лише
за наявності підтвердних документів,
що засвідчують вартість цих витрат у
вигляді транспортних квитків або
транспортних рахунків (багажних
квитанцій), у тому числі електронних
квитків за наявності посадкового
талона та документа про сплату за
всіма видами транспорту, в тому числі
чартерних рейсів, рахунків, отриманих
із готелів (мотелів) або від інших осіб,
що надають послуги з розміщення та
проживання фізичної особи, в тому числі
бронювання місць у місцях проживання,
страхових полісів тощо.

Не дозволяється включати до складу
витрат на харчування вартість
алкогольних напоїв і тютюнових
виробів, суми "чайових", за винятком
випадків, коли суми таких "чайових"
включаються до рахунку згідно із
законами країни перебування, а також
плату за видовищні заходи.

До складу витрат на відрядження
відносяться також витрати, не
підтверджені документально, на
харчування та фінансування інших
власних потреб фізичної особи (добові
витрати), понесені у зв'язку з таким
відрядженням у межах території
України, але не більш як 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати, що діяв
для працездатної особи на 1 січня
звітного податкового року, в
розрахунку на добу, а для відряджень за
кордон - не вище 0,75 розміру
мінімальної заробітної плати, що діяв
для працездатної особи на 1 січня
звітного податкового року, в
розрахунку на добу.

Сума добових визначається в разі
відрядження:

у межах України та країн, в'їзд громадян
України на територію яких не потребує
наявності візи (дозволу на в'їзд), -
згідно з наказом про відрядження та
відповідними первинними документами;

до країн, в'їзд громадян України на
територію яких здійснюється за
наявності візи (дозволу на в'їзд), -
згідно з наказом про відрядження та
відмітками уповноваженої службової
особи Державної прикордонної служби
України в закордонному паспорті або
документі, що його замінює.

За відсутності зазначених відповідних
підтвердних документів, наказу або
відміток уповноваженої службової
особи Державної прикордонної служби
України в паспорті або документі, що
його замінює сума добових не
включається до складу витрат платника
податку.

Таким чином, для включення до складу
витрат сум витрачених коштів
підприємця на відрядження працівників
необхідною умовою є наявність
документів, зазначених в п.п.140.1.7 п.140.1
ст.140 ПК України.

Первинні документи, які б
підтверджували витрати протягом 2-4
кварталів 2011 року на суму 312 308,27 грн.,
заявлені підприємцем як добові
витрати, ні під час перевірки,ні під час
вирішення спору не подані.

Отже, з огляду на відсутність
документального підтвердження добових
витрат на вказану суму, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок
податкового органу та суду першої
інстанції про порушення позивачем
п.140.1.7 ст.140 ПК України.

Разом з тим, посилання суду першої
інстанції та відповідача на положення
Наказу Міністерства фінансів України
від 13.03.98 р. № 59 «Про затвердження
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон» є
неправомірним в зв'язку з тим, що на
позивача, як на фізичну
особу-підприємця не розповсюджується
дія даного Наказу, оскільки згідно п.1
Інструкції службовим відрядженням
вважається поїздка працівника за
розпорядженням керівника органу
державної влади, підприємства,
установи та організації, що повністю
або частково утримується
(фінансується) за рахунок бюджетних
коштів (далі - підприємство), на певний
строк до іншого населеного пункту для
виконання службового доручення поза
місцем його постійної роботи (за
наявності документів, що підтверджують
зв'язок службового відрядження з
основною діяльністю підприємства).

Також неправомірним є посилання суду
першої інстанції на Наказ Міністерства
фінансів України від 05.12.2012 № 1276 "Про
затвердження форми Звіту про
використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, та Порядку
його складання", зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 26.12.2012 р.
за № 2185/22497, оскільки даний Наказ набрав
чинності 25.01.2013, а період перевірки
позивача охоплював період з 01.01.2010 по
31.12.2012.

Проте, застосування цих Наказів не
впливає на суть виявленого податковим
органом порушення приписів п.п.140.1.7
п.140.1 ст.140 ПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає обґрунтованою відмову суду
першої інстанції у задоволенні
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
01.04.2013 р. № , яким підприємцю
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 99 804,40 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 01.04.2013 № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість

В акті перевірки від 18.03.2013 зазначено,
що станом на 22.04.2011 загальна сума від
здійснення операцій з постачання
товарів/послуг, що підлягають
оподаткуванню отримана підприємцем
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищила 300 000 грн., а
саме: склала 303188 грн., в результаті чого
позивач повинен був перейти на
загальну систему оподаткування.

Тобто відповідачем в акті перевірки
від 18.03.2013 досліджений період часу з
22.04.2010 по 22.04.2011 (12 календарних місяців).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надає послуги з вантажного
перевезення (т.1, а. с.8).

Відповідно до ст.1 Указу Президента
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.98 № 727/98, який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин, запроваджено спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва, якою передбачено
надання фізичним особам права
перебувати на такій системі
оподаткування за умови, якщо вони
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 000грн.

Цією ж статтею Указу закріплено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до ст.5 Указу № 727/98 у разі
порушення вимог, установлених ст.1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Зазначене слід тлумачити так, що
суб'єкт господарювання, отримавши на
власний розрахунковий рахунок суму,
яка перевищує дозволений Указом № 727/98
розмір виручки, а саме: 500 000 грн.,
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, оскільки перебування на
спрощеній системі оподаткування
залежить від обсягів виручки, якою є
певна сума, а тому іншої форми
розрахунку, крім грошової, у спірній
ситуації бути не може.

При цьому, колегія суддів стосовно
податку на додану вартість вважає за
необхідне зазначити, що з 01.01.2011 набрав
чинності Податкового кодексу України.

До 01.01.2011 питання щодо оподаткування
податком на додану вартість
регулювались Законом Україна «Про
податок на додану вартість» від 03.04.97 №
168/97.

Так, пункт 185.1 статті 185 ПК України
визначає операції платників податку,
які є об'єктами оподаткування, а пункт
187.1 статті 185 ПК України визначає дату
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг.

При цьому, згідно п.181.1 ст.181 ПК України
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин) у разі якщо загальна
сума від здійснення операцій з
постачання товарів/послуг, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300 000
гривень (без урахування податку на
додану вартість), така особа
зобов'язана зареєструватися як
платник податку в органі державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
з дотриманням вимог, передбачених
статтею 183 цього Кодексу, крім особи,
яка є платником єдиного податку.

Аналогічні приписи містить пункт 2.3
статті 2 Закону № 168/97.

Відповідно до п.183.2 ст.183 ПК України у
разі обов'язкової реєстрації особи
як платника податку реєстраційна
заява подається до органу державної
податкової служби не пізніше 10 числа
календарного місяця, що настає за
місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій,
визначеного у статті 181 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 120.1 статті 120 ПК
України встановлено, що неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Таким чином, для виникнення такого
обов'язку у платника податку, як до 1
січня 2011 року, так і після 1 січня 2011
року необхідна наявність двох умов у
сукупності: перевищення загальної суми
від здійснення операцій з постачання
товарів/послуг сукупно 300 тис. грн. та
обрахування цієї загальної суми
сукупного доходу протягом останніх 12
календарних місяців.

Як зазначено вище, частиною 2 статті 71
КАС України обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Проте, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, всупереч вимог ч.2
ст.71 КАС України не наведено в акті
перевірки від 18.03.2013 та не надано
документальних доказів отримання
позивачем на власний рахунок або в касу
платежів на суму 303188 грн. за вказаний
період.

Отже, враховуючи викладене,
відповідачем не надано суду доказів, що
у періодах, які перевірялись, мало
місце перевищення підприємцем
загальної суми від здійснення операцій
з постачання товарів/послуг у
сукупності 300 тис. грн. при обрахуванні
такої загальної суми сукупного доходу
протягом останніх 12 календарних
місяців.

Наведене свідчить про безпідставність
висновків відповідача про
необхідність переходу підприємця на
загальну систему оподаткування, що, в
свою чергу, стало підставою для
неправомірного донарахування податку
на додану вартість, а також
застосування штрафних санкцій за
неподання податкової декларації з ПДВ
у сумі 170 грн.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
01.04.2013 № , яким Підприємцю
фактично збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 14 329 грн. , є
неправомірною і підлягає скасуванню в
цій частині.

Відповідно до ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, зокрема, є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Отже, постанова Запорізького окружного
адміністративного суду від 4 липня 2013
року у даній справі підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення
адміністративного позову частково.

Керуючись ст.196, п.3.ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207
КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 липня 2013
р. у справі № 808/4071/13-а скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Бердянської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби №
від 01.04.2013.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко