Справа № 2а/0470/11191/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/74979/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2012 року у справі за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до обласного комунального
підприємства культури
"Дніпропетровський академічний театр
опери та балету" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

в с т а н
о в и л а :

У вересні 2011 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося з позовом
про стягнення з відповідача
адміністративно- господарських
санкцій у розмірі 433765,50 гри. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 9759,75 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 05
жовтня 2011 року, позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто на
користь позивача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 347012,40 грн. та пеню та
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 7807,80 грн.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2012 року, рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове,
яким відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції,
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось з касаційною скаргою, у якій
просить його скасувати, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, що згідно звіту
відповідача про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою
№10-П1 за 2010 рік середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу складала 435 осіб,
фонд оплати праці штатних працівників -
18686800,00 грн., середньорічна заробітна
плата штатного працівника - 42958,16 грн.
Отже норматив робочих місць, створених
для інвалідів, на підприємстві
становить 17 місця. У 2010 році на
підприємстві працювало 7 інвалідів.

Судами встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що кількість
створених робочих місць для інвалідів
відповідала нормативу, встановленому
ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», відповідачем, здійснені всі
необхідні дії для працевлаштування
інвалідів, а саме: створені місця для
працевлаштування інвалідів, до Центру
зайнятості Кіровського району
м.Дніпропетровська щомісячно
подавалися звіти форми 3-ПН про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів.

Крім того, відповідачем до
Дніпропетровського обласного фонду
інвалідів, Дніпропетровського
обласного центру зайнятості та
районним центрам зайнятості
м.Дніпропетровська направлялися
листи-клопотання щодо сприяння у
підборі кадрів із числа осіб з
обмеженими фізичними можливостями
(інвалідів).

При цьому, направлені центром
зайнятості до ОКПК Дніпропетровський
академічний театр опери та балету
інваліди ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від
запропонованих вакансій відмовились.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції вказав, що
відповідач частково виконав норматив
для працевлаштування інвалідів, а отже
позов підлягає задоволенню.

Натомість, суд апеляційної інстанції
скасовуючи та приймаючи рішення про
відмову в задоволенні позову виходив з
відсутності в діях відповідача
порушень положень Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, з огляду на
наступне.

Згідно із ст.18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (у редакції до 18
березня 2006 року) працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом від 23 лютого 2006 року № 3483-1У
зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» доповнено статтею
18-1. за змістом якої пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Отже, до обов'язків роботодавців
стосовно забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування, крім створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, відноситься також надання
Державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів.

Такі вимоги Закону реалізуються
відповідно до ч.4 ст.20 Закону України
«Про зайнятість населення», за якою
підприємства, установи і організації
незалежно від форми власності
реєструються у місцевих центрах
зайнятості за їх місцезнаходженням як
платники збору до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України па
випадок безробіття, щомісяця подають
цим центрам адміністративні дані у
повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Частинами 1, 2, 3 ст.20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» передбачено, що
підприємства (об'єднання), установи і
організації, крім тих, що повністю
утримуються за рахунок коштів
державного або місцевого бюджетів,
незалежно від форми власності і
господарювання, де кількість працюючих
інвалідів менша, ніж установлено
нормативом, передбаченим ч.1 ст. 19 цього
Закону. Щороку спланують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднані), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплата
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється, виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою ст.19 цього Закону. При ньому до
правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені ст.250
Господарського кодексу України.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
прийшла до висновку, що відповідачем
вжиті всі заходи щодо працевлаштування
інвалідів, отже підстави для
задоволення позову та стягнення
адміністративно-господарських санкцій
відсутні.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом апеляційної
інстанції повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 липня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: