Справа № 809/3280/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" жовтня 2014 р.
справа № 809/3280/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника позивача: Управління
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області - Деренько
Н.С.,

представника відповідача: відкритого
акціонерного товариства "Хутрофірма
"Тисмениця" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області до
відкритого акціонерного товариства
"Хутрофірма "Тисмениця" про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій в загальному
розмірі 61 293,60 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним
адміністративним судом 13.10.2014 року
відкрито провадження у справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області (надалі по
тексту також - позивач) до відкритого
акціонерного товариства "Хутрофірма
"Тисмениця" (надалі по тексту також -
відповідач) про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій в загальному
розмірі 61 293,60 гривень.

Позов мотивовано тим, що відповідач в
порушення вимог пункту 1 статті 2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування",
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, допустив заборгованість з
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій по списку №2,
призначених на пільгових умовах
відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", виплата якої
пенсіонерам здійснена позивачем у
вересні 2014 року за рахунок коштів
Пенсійного фонду України в загальній
сумі 61 293,60 гривень.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю. До суду подала заяву про
роз'яснення позовних вимог. Із змісту
даної заяви слідує, що по пенсіонерці
ОСОБА_2 заборгованості складається за
серпень-вересень 2014 року і становить 2
926,68 гривень (по 1 463,34 гривень за місяць).
Також, позивач пояснила, що у зв'язку із
проведенням індексації грошових
доходів населення пенсіонерам ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21 і ОСОБА_2 позивачем виставлені
до відшкодування донараховані суми
такої індексації з травня по вересень
2014 року, суми яких зазначені в колонці
№15 відповідних розрахунків (а.с. 48-50).

Представник відповідача у судове
засідання призначене на 24.10.2014 року не
з'явився. Відповідач належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, що підтверджується
отриманим 15.10.2014 року рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке містяться в
матеріалах справи (а.с. 45). Причини своєї
неявки не повідомив, із клопотаннями
про відкладення розгляду справи чи
розгляду справи без участі
представника відповідача, останній до
суду не звертався. Своїм правом подання
письмового заперечення проти
адміністративного позову відповідач
не скористався.

Відповідно до приписів частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Судом, за умови належного повідомлення
відповідача про розгляд справи у
відповідності до вимог частини 3 статті
33 і частини 3 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства
України, продовжено розгляд справи за
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 коментованого
Кодексу.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши і оцінивши зібрані по
справі докази, в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Встановлено, що відкрите акціонерне
товариство "Хутрофірма "Тисмениця"
зареєстровано як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа (ідентифікаційний код 00300015), що
підтверджується Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 33-36).

Відповідач взятий Управлінням
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області на облік як
платник внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Із наявних у матеріалах справи
письмових доказів з'ясовано, що
колишнім 45-ом працівником, які
відпрацювали (здобули) відповідний
стаж роботи у відкритому акціонерному
товаристві "Хутрофірма "Тисмениця" із
шкідливими і важкими умовами праці та
досягли визначеного віку, призначено і
виплачується позивачем пенсія на
пільгових умовах по списку №2
відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (а.с. 13-14, 16-18, 20, 22, 25, 28, 31).

Суд, у відповідності до вимог частини 1
статті 161 Кодексу адміністративного
судочинства України, вирішуючи яку
правову норму слід застосувати до
спірних правовідносин, зазначає, що при
вирішенні даної справи керується
нормами Законів України "Про пенсійне
забезпечення", "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", інших Законів та
підзаконних нормативно-правових актів
в редакції, чинній на момент
врегулювання спірних правовідносин.

На час виникнення відносин між
позивачем і відповідачем виключно
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначалися: принципи та
структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків; стягнення
заборгованості за цими внесками, а
також умови відшкодування витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій.

Статтею 5 вказаного Закону його дію
поширено на регулювання відносин, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Порядок справляння та використання
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування по пенсіях, призначених
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення", визначається
Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування".

За змістом пункту 1 статті 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
суб'єкти підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднання, бюджетні, громадські та
інші установи та організації,
об'єднання громадян та інші юридичні
особи, а також фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників.

Щодо об'єкту оподаткування і ставки
збору за пільговими пенсіями,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", суд зазначає
наступне.

Згідно вимог абзацу четвертого пункту 1
статті 2 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" об'єктом оподаткування
для платників збору, визначених
пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, є
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до абзацу третього пункту 1
статті 4 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" на обов'язкове державне
пенсійне страхування, для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, встановлено ставки
збору в розмірі 100 відсотків від об'єкта
оподаткування, визначеного абзацом
четвертим пункту 1 статті 2 цього
Закону.

З приводу обов'язку відшкодування
пільгових пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", необхідно відмітити.

Абзацами 1-5 частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що до
запровадження пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні
фонди: особам, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком №1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком №2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
пенсії призначаються за нормами цього
Закону в разі досягнення пенсійного
віку та наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України "Про
пенсійне забезпечення". При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзацу 7 частини 2
Прикінцевих положень вказаного Закону
виплата пенсій особам, які були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників, за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, та особам,
пенсії яким призначені відповідно до
пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1
січня 2005 року - за рахунок коштів
Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Суд, виходячи із системного аналізу
вказаних вище приписів Законів
зазначає, що пенсії, призначені за
пунктами "б"-"з" відповідно до статті 13
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", підлягають обов'язковому
відшкодуванню.

З метою реалізації положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року за №21-1
затверджено Інструкцію про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України (надалі по тексту також -
Інструкція), яка встановлює обов'язок
підприємств здійснювати відшкодування
витрати Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Згідно вимог пункту 6.1. Інструкції
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в розмірі 100
відсотків фактичних витрат на виплату
і доставку пенсій, призначених
відповідно до абзацу першого частини 2
Прикінцевих положень Закону
застрахованим особам, які працювали
або працюють на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах.

Як вже встановлено судом вище колишнім
45-ом працівникам відповідача, які
досягли відповідного віку та отримали
право на пільгову пенсію за
відпрацьований у відповідача стаж,
призначено пенсію на пільгових умовах
у відповідності до пунктів "б"-"з" статті
13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення". У серпні-вересні 2014 року
позивачем по списку №2 понесено
витрати по виплаті таких пенсій по
пенсіонерах у загальному розмірі 61 293,60
гривень, в тому числі за серпень 2014 року
- 1 463,34 гривень, за вересень 2014 року - 52
324,40 гривень (а.с. 11).

Відповідно до Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2013 року №1078
проводиться обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації. Індексація грошових
доходів населення проводиться у разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищує поріг індексації,який
встановлюється в розмірі 101 відсоток.

Враховуючи вказану норму
матеріального права, у зв'язку із
проведенням індексації грошових
доходів, позивачем виставлені до
відшкодування донараховані суми такої
індексації з травня по вересень 2014
року, суми яких зазначені в колонці №15
відповідних розрахунків за вересень 2014
року по спису №2: ОСОБА_3 в розмірі 75,92
гривень; ОСОБА_4 в розмірі 75,92 гривень;
ОСОБА_5 в розмірі 75,92 гривень; ОСОБА_6 в
розмірі 75,92 гривень; ОСОБА_7І в розмірі
77,82 гривень; ОСОБА_8 в розмірі
75,92 гривень; ОСОБА_9 в розмірі 77,82
гривень, ОСОБА_10 в розмірі 77,82 гривень;
ОСОБА_11 в розмірі 77,82 гривень; ОСОБА_12 в
розмірі 77,82 гривень; ОСОБА_13 в
розмірі 77,82 гривень; ОСОБА_14 в розмірі
77,82 гривень; ОСОБА_15 в розмірі 75,92
гривень; ОСОБА_16 в розмірі 42,00 гривень;
ОСОБА_17 в розмірі 177,45 гривень;
ОСОБА_18 в розмірі 175,58 гривень; ОСОБА_19В
в розмірі 175,58 гривень;
ОСОБА_20 в розмірі 74,02 гривень; ОСОБА_21 в
розмірі 1 529,79 гривень; ОСОБА_2 в розмірі 4
331,18 гривень, всього на загальну суму 7
505,86 гривень (а.с. 51, 52, 53, 54, 55, 56,
57).

Проте, відкрите акціонерне товариство
"Хутрофірма "Тисмениця", на час
вирішення судом спору, не відшкодовано
позивачу вказані вище витрати. У
зв'язку із вказаним за відповідачем
рахується заборгованість по понесених
позивачем витрат на виплату і доставку
у серпні-вересні 2014 року пільгових
пенсій в загальній сумі 61 293,60 гривень
(а.с. 11).

Пунктом 6.4. Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України встановлено, що розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами надходження
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Згідно пункту 6.8. вказаної Інструкції
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладені норми, суд
зазначає, що обов'язок визначення сум
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій покладено на позивача,
відповідач в свою чергу зобов'язаний до
25-го числа щомісячно здійснити
відшкодування таких витрат в розмірах,
визначених позивачем. Підставою для
відшкодування є відповідні розрахунки
цих витрат, які надсилається
відповідачу.

Позивач у грудні 2013 року, січні, лютому,
березні, липні, серпні і вересні 2014 року
сформував і надіслав відповідачу
розрахунки №681/04 від 04.02.2014 року, №588/04
від 12.02.2014 року, №900/04 від 17.02.2014 року,
№1221/04 від 05.03.2014 року, №1318/04 від 11.03.2014
року, №3505/04 від 03.07.2014 року, №42/73/04 від
15.08.2014 року, №4616/04 від 05.09.2014 року і №17
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" (а.с. 13-14, 16-18, 20, 22,
25, 28, 31). Дані розрахунки 07.02.2014 року,
20.02.2014 року, 07.03.2014 року, 15.03.2014 року,
10.07.2014 року, 20.08.2014 року і 10.09.2014 року
отримані відповідачем, про що свідчить
запис на рекомендованому повідомленні
про вручення поштового відправлення,
копії яких міститься в матеріалах (а.с.
11, зворотній бік а.с. 15, 19, 21, 23, 26, 29).

На підставі даних розрахунків у
відповідача виник обов'язок
відшкодувати позивачу витрати на
виплату та доставку пільгових пенсій
по списку №2, здійсненої у
серпні-вересні 2014 року, в загальній
сумі 61 293,60 гривень.

Однак, відповідачем за
серпень-вересень 2014 року у передбачені
Інструкцією строки не проведено
відшкодування сум понесених позивачем
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах.

З огляду на вказане, суд дійшов
переконання про наявність у
відповідача до досягнення пенсійного
віку пенсіонерів, визначених вище,
обов'язку здійснювати відшкодування
витрат Пенсійного фонду України на
виплату і доставку зазначеним особам
пенсії, призначеної на пільгових
умовах.

Наявність заборгованості у відкритого
акціонерного товариства "Хутрофірма
"Тисмениця" перед Управлінням
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, підтверджується
розрахунками таких витрат на її
виплату і доставку з грудня 2013 року, з
березня 2014 року, з липня 2014 року, з
серпня 2014 року, з вересня 2014
року, з 2014 року №17, з 2014 року №558/04,
довідкою-розрахунком боргу із
відшкодування витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за
серпень-вересень 2014 року по списку №2
та витягом картки із особового рахунку
по відшкодуванню витрат за період з
01.06.2014 року по 25.09.2014 року (а.с. 13-14, 16-18, 20,
22, 25, 28, 31, 11, 32).

Належних та допустимих доказів, які б
свідчили про погашення заборгованості,
що є предметом стягнення або
спростування її наявності, відповідач
суду не надав.

З'ясовані вище судом обставини дають
можливість дійти висновку про те, що
несплата відкритим акціонерним
товариством "Хутрофірма "Тисмениця"
заборгованості з відшкодування витрат
на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" статті 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", в загальній
сумі 61 293,60 гривень вчинена всупереч
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", пункту
6 Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, а позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Відповідно до пункту 2.1, 2.2 і 2.4
Положення про головні управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого
Постановою правління Пенсійного фонду
України за № 11-2 від 27.06.2002 року
(із змінами та доповненнями), основними
завданнями Управління, серед іншого, є
забезпечення у відповідному регіоні
надходжень від сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, ведення обліку цих
надходжень, інших коштів відповідно до
законодавства.

Управління відповідно до покладених на
нього завдань, серед іншого,
організовує роботу підвідомчих
управлінь Фонду в районах, містах,
районах у містах, а також у містах та
районах щодо: забезпечення збору та
ведення обліку надходжень від сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (далі - страхові внески),
інших коштів, що надходять до бюджету
Фонду відповідно до законодавства;
стягнення у передбаченому
законодавством порядку своєчасно не
нарахованих та/або не сплачених сум
страхових внесків та інших платежів.

Управління має право стягувати
несплачені суми єдиного внеску,
страхових внесків та інших платежів з
їх платників.

Змістовний аналіз положень
коментованих нормативно-правових
актів про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, дає підстави
вважати, що Пенсійний Фонд України та
його структурні підрозділи на місцях,
вправі скеровувати підприємствам,
вимоги-розрахунки про відшкодування
понесених витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", по колишнім або дійсним
працівникам таких підприємств, які
відпрацювали в них відповідний стаж
роботи із шкідливими і важкими умовами
праці та досягли визначеного віку. У
випадку невиконання підприємствами
законодавства та вимог про
відшкодування понесених витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій, у
наведеному вище порядку, такі
структурні підрозділи наділені правом
звертатися до суду із позовом про їх
примусове стягнення.

Суд переконаний, що таке право
Пенсійного Фонду України та його
структурних підрозділів на місцях
випливає з покладених на них завдань
щодо державного контролю за
додержанням вимог законодавства про
пенсійне забезпечення і є невід'ємною
частиною передбаченого законом права
забезпечувати збирання та
акумулювання страхових внесків із
підприємств, на яких законом
покладений обов'язок їх сплачувати.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відкритого
акціонерного товариства "Хутрофірма
"Тисмениця" (ідентифікаційний код 00300015,
вул. Вербова, 9, м. Тисмениця,
Івано-Франківська область, 77400) на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області
(ідентифікаційний код 20550926)
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій в загальній
сумі 61 293
(шістдесят одна тисяча двісті
дев'яносто три) гривні 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Складання постанови в повному обсязі
було відкладено на 5 днів. У зв'язку із
вказаним постанова в повному обсязі
виготовлена 29.10.2014 року.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.