Справа № 180/452/14-а
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2014 рокусправа № 180/452/14-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чепурнова Д.В.

суддів: Нагорної
Л.М. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Надточія В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області

на постанову Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 02
квітня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області про
визнання дій протиправними та
зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою, в якій вказує, що під час
виконання своїх трудових обов'язків
він отримав виробничу травму.
Висновком МСЕК 21.09.2005 року йому
встановлено втрату працездатності в
розмірі 65%.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що після звернення до
Відповідача йому було призначено
щомісячні страхові виплати. Середній
заробіток був визначений виходячи із
його заробітної плати, що значно менше
ніж передбачено законодавством.

Постановою Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 02
квітня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець щодо
відмови у проведенні перерахунку
щомісячної страхової виплати з 01.10.2005
року ОСОБА_1 не законними. Зобов'язано
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
провести перерахунок щомісячних
страхових виплат ОСОБА_1 за період з
01.10.2005 року у відповідності до ст. 1197 ЦК
України, з урахуванням виплачених сум
та виплатити їх та в подальшому
нараховувати та виплачувати щомісячні
страхові виплати в розмірі,
встановленому ст.1197 ЦК України до зміни
обставин, що тягнуть перерахунок
страхових виплат.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просило
постанову суду скасувати та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Вказують на те, що
середньомісячний заробіток для
обчислення суми страхових виплат
потерпілому у зв'язку із втраченим ним
заробітком визначається згідно з
порядком обчислення середньої
заробітної плати для виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, що
затверджується Кабміном.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача надав
суду клопотання про задоволення
апеляційної скарги в частині обмеження
строку задоволення позовних вимог, а
саме просив задовольнити позовні
вимоги починаючи з 01 червня 2013 року.
Представник відповідача апеляційну
скаргу підтримав в повному обсязі,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати та відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
позивач отримав професійну травму, в
результаті якої йому 21 вересня 2005 року
була встановлена втрата професійної
працездатності в розмірі 65%.

29 січня 2014 року позивач звернувся з
заявою до відповідача з проханням про
перерахунок сум страхових виплат
згідно з ст. 1197 ЦК України за період з
жовтня 2005 року по січень 2014 року.

Відповідач листом від 12.02.2014 року №1/02-20
відмовив позивачу у виплаті
страхових виплат у зв'язку з
правомірністю нарахування сум
страхових виплат на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що при
призначенні виплат ОСОБА_1, середній
заробіток було визначено виходячи із
заробітної плати, яку мав позивач на
час нещасного випадку, відповідно до
Закону України" Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105 від 23 вересня 1999
року. Натомість, з 1 січня 2004 року набрав
чинності новий Цивільний кодекс
України, статтею 1197 якого
передбачається, що розмір втраченого
фізичною особою внаслідок каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я заробітку
(доходу), що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" законодавство про
страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Кодексу законів про працю
України, Закону України "Про охорону
праці" та інших нормативно-правових
актів.

Згідно з положеннями статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" сума
щомісячної страхової виплати
встановлюється відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума щомісячної страхової виплати не
повинна перевищувати
середньомісячного заробітку, що
потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

В той же час, за змістом статті 1197
Цивільного кодексу України розмір
втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я заробітку (доходу), що підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності -
загальної працездатності. Якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Аналізуючи співвідношення положень
статті 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та положень статті 1197
Цивільного кодексу України, колегія
суддів виходить з того, що
пріоритетному застосуванню до спірних
правовідносин підлягають положення
Цивільного кодексу України як такі, що
набрали чинності пізніше.

Крім того, вказані в апеляційній скарзі
доводи зазначеного вище не
спростовують, оскільки актами
цивільного законодавства не
встановлено неможливості застосування
положень статті 1197 Цивільного кодексу
України при визначенні заробітку
(доходу), втраченого внаслідок каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я
фізичної особи до відносин, випливають
із обов'язкового страхування.

Наведені судом апеляційної інстанції
доводи узгоджуються з позицією Вищого
адміністративного суду в ухвалі по
аналогічній справі за №К/9991/56265/12.

Проте, колегія суддів не може
погодитись із висновками суду першої
інстанції щодо застосування п.п. 3 п. 1
ст. 268 ЦК України, відповідно до якого
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю виходячи з
наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Положення статті 1197 Цивільного кодексу
України та відповідні зміни до нього, є
загальнодоступними для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строку для звернення до
суду за захистом порушених прав.

Так, згідно статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду з позовом 20 лютого 2013 року, а також
те, що позивач просить задовольнити
позов починаючи з 01.10.2005 року, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне позов ОСОБА_1 за період з 01
жовтня 2005 року по 19 серпня 2013 року,
включно, залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про часткове задоволення
позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями
202, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 02 квітня
2014 року - скасувати та винести нову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
Дніпропетровської області щодо
відмови у проведенні перерахунку
щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 20
серпня 2013 року.

Зобов'язати Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
провести перерахунок щомісячних
страхових виплат ОСОБА_1 за період з 20
серпня 2013 року у відповідності до ст. 1197
ЦК України, з урахуванням виплачених
сум та виплачувати в подальшому.

Позов ОСОБА_1 з 01 жовтня 2005 року по 19
серпня 2013 року, включно, - залишити без
розгляду.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03
жовтня 2014 року.

Головуючий:
Д.В. Чепурнов

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
С.В. Сафронова