Справа № 0907/2а-4845/11
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
Справа № 163340/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Гулида Р.М.,

суддів:
Кузьмича С.М., Каралюса В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську на
постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 05.04.2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську про нарахування
підвищення до пенсії як дитині війни,-

В С Т А Н О В И
В:

В січні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до УПФУ про зобов»язання
відповідача нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії як дитині війни за
період з 01 червня 2010 року по 30.11.2010 року
включно.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 05.04.2011 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії відповідача.
Зобов'язано УПФУ здійснити нарахування
і виплату позивачу підвищення до
пенсії відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком за період з 01.06.2010 року по 05.04.2011
року, з врахуванням виплачених сум,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, УПФУ подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів, у відповідності до п.3
ч.1 ст.197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
наступних міркувань.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач є дитиною війни
та відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин мав право на
підвищення виплачуваної йому УПФУ
пенсії за віком.

У відповідності до ст.ст.99, 100 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Відтак, судом першої інстанції
безпідставно не враховано, що позивач
пропустив строк звернення до
адміністративного суду, оскільки
звернувся з позовом лише 18.01.2011 року.
Оскільки стосовно ненарахованих
пенсій ніякими нормативно-правовими
актами, крім КАС України, не визначено
строк звернення до суду, то під час
вирішення спорів, які виникають із
вказаних правовідносин слід
застосовувати піврічний строк
звернення до суду.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про необхідність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст.99 КАС України та
залишення без розгляду позовних вимог
позивача в частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 01.06.2010 року по 17.07.2011
року включно.

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком з 18.07.2010 року по 30.11.2010 року,
оскільки дія норм ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» на
2010 рік не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами. Статтею 70
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком, а
тому доводи апелянта в цій частині є
необгрунтованими.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача за період з
18.07.2010 року по 30.11.2010 року включно, у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування ним обставин, які
мають значення для справи та
невідповідність його висновків
дійсним обставинам справи, що призвело
до неправильного вирішення спору по
суті. Відтак, оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нової, якою позовні вимоги слід
задовольнити частково.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.
195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.1,3,4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205,
ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И
В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 05.04.2011 року у справі №
0907/2а-4845/11 - скасувати та прийняти нову
постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську про нарахування та
виплату підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 01.06.2010 року по 17.07.2011
року включно залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську в частині відмови
ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті
підвищення до пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м.Івано-Франківську
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням абзацу 1 частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум за
період з 18.07.2011 року по 22.07.2011 року
включно.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України
допустити вищезазначену постанову до
негайного виконання у межах суми
стягнення за один місяць.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Р.М. Гулид

судді
С.М. Кузьмич

В.М. Каралюс