Справа № 872/14114/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2014 рокусправа № 804/8618/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Іванова
С.М.

суддів: Чабаненко С.В.
Шлай А.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1
до управління Пенсійного фонду України
в м. Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
визнання протиправною та скасування
вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1.)
звернувся з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в м. Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області (далі -
відповідач або УПФУ в м. Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області), в якому
просив визнати протиправною та
скасувати вимогу відповідача про
сплату боргу (сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
6 456,64 грн.) від 03 травня 2013 року
№ 8471/02/14-9.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вимога відповідача про сплату боргу є
протиправною, оскільки він є фізичною
особою-підприємцем та знаходиться на
спрощеній системі оподаткування та
відповідно до ч.4 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільняється
від сплати єдиного внеску як пенсіонер
за віком.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2013 року адміністративний позов
задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу про сплату боргу (сплату
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування) в сумі
6 456,64 грн. від 03.05.2013 року № 8471/02/14-9.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що відповідач не надав
жодних належних доказів, якими б
підтверджувалася правомірність
нарахування позивачу заборгованості
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати вищезазначену постанову як
таку, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що у
відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС
України не перешкоджає розгляду справи
без фіксування судового засідання

технічними засобами.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_1 зареєстрований в якості
фізичної особи - підприємця Виконавчим
комітетом Нікопольської міської ради
Дніпропетровської області 08.08.2000 року
за реєстраційним номером 1002192.

З 09 вересня 2011 року перебуває на обліку
в УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області та
отримує пенсію за віком, що
підтверджується пенсійним

посвідченням серії НОМЕР_1.

УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському
районі позивачу направлено вимога про
сплату боргу зі сплати єдиного внеску
від 03.05.2013 року № Ф869 на суму 6 456,64 грн.
та додано відповідні розрахунки
доплати до мінімального страхового
внеску за листопад-грудень 2011 року, 2012
року та січень-березень 2013 року.

Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

При цьому, Законом України від 07 липня
2011 року № 3609-VI "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", який
набув чинності з 06 серпня 2011 року,
статтю 4 Закону №2464-VI доповнено
частиною четвертою, якою встановлено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 9 Закону України Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" визначені
наступні види пенсійних виплат: пенсія
за віком; пенсія по інвалідності
внаслідок загального захворювання (у
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства);
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (в редакції Закону України
від 08.07.2011 р. № 3668-VI) особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

За змістом пункту 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (доповненим
згідно із Законом України від 17.11.2005 р.
№ 3108-IV) до приведення законодавства
України у відповідність із цим Законом
положення Закону України "Про пенсійне
забезпечення" застосовуються в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до пункту "б" частини першої
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком,
незалежно від місця останньої роботи
працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за списком N 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах; жінки - після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених роботах. Працівникам, які
мають не менше половини стажу роботи з
шкідливими і важкими умовами праці,
пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої
роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої
роботи - жінкам.

Таким чином, законодавець не ставить в
залежність звільнення від сплати
єдиного внеску від того, чи досягла
особа пенсійного віку відповідно до
статті 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". В даному випадку не має
правового значення підстави
призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція суду
узгоджується з позицією Вищого
адміністративного суду України, яка
викладена в ухвала від 26.06.2013 року по
справі №К/9991/49733/12, від 06.06.2013 року №
К/800/11826/13, від 09.07.2013 року № К/800/30211/13.

Отже, оскільки позивач є пенсіонером,
отримує пенсію за віком відповідно до
ст. 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", на нього з вересня 2011
року згідно ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI не
розповсюджується обов'язок зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

У частині 2 статті 19 Конституції
України закріплено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

З огляду на те, що відповідач не надав
жодних належних доказів, якими б
підтверджувалася правомірність
нарахування позивачу заборгованості
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, при цьому
посилання відповідача на недосягнення
позивачем встановленого ст. 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
пенсійного віку є безпідставним.
Позивач отримує пенсію за віком на
пільгових умовах відповідно до ст. 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", у зв'язку з чим підпадає
під дію ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 01
серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі

Дніпропетровської області про
визнання протиправною та скасування
вимоги - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
А.В. Шлай