Справа № 199/5568/14 (2-а/199/170/14)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2014 рокусправа № 199/5568/14
2-а/199/170/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014
року у справі №199/5568/14 (2-а/199/170/14) за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернувся з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська (далі - відповідач), в
якому просив визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови провести йому
перерахунок раніше призначеного
довічного грошового утримання судді у
відставці з 01.12.2013 року, та зобов'язати
відповідача здійснити йому
перерахунок та виплату щомісячного
грошового утримання з 01.12.2013 року у
розмірі 90 відсотків грошового
утримання працюючого судді, відповідно
до довідки Апеляційного суду
Дніпропетровського області №Б-С-7 від
08.01.2014 року, без обмежень максимальними
розмірами пенсій з урахуванням
фактично здійснених виплат.

Постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу. В скарзі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
відповідач просив скасувати постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду відповідно до
ст. 195 КАС України - в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
працював на посаді судді
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська. Постановою
Верховної Ради України від 21 травня 2009
року № 1408-VІ та наказом голови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 02 червня
2009 року №19 його звільнено з посади
судді Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська у
зв'язку з поданням заяви про відставку.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у
відповідача. Відповідно до довідки
Територіального управління державної
судової адміністрації України в
Дніпропетровській області № Б-С-7 від
08.01.2014 року, виданої на підставі
особового рахунку за грудень 2013 року,
заробітна плата позивача, яка
враховується при призначенні
(перерахунку) довічного грошового
утримання суддям у відставці, склала:
20706 грн. та складається з наступних
виплат: посадового окладу
у розмірі 12180 грн. та доплати за
вислугу років у розмірі 70 % від
посадового окладу - 8526 грн.

Матеріалами справи підтверджено,
що 06 лютого 2014 року позивачу листом
№Т16/03/18 було відмовлено у здійсненні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання, оскільки такий
перерахунок Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» не
передбачено.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Стаття 126 Конституції України
передбачає, що незалежність і
недоторканність суддів гарантуються
Конституцією і законами України.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Як зазначалось у рішенні
Конституційного Суду України № 4-рп2007
18.06.2007 року, щомісячне довічне грошове
утримання судді - це особлива форма
соціального забезпечення суддів, яка
виражається у гарантованій державою
щомісячній, звільненій від сплати
податків, грошовій виплаті, що
забезпечує їх належне матеріальне
утримання. Особливість щомісячного
довічного грошового утримання полягає
у правовому регулюванні, а також у
джерелах його фінансування, які
визначені Конституцією України,
Законом України «Про статус суддів».

Свого часу, при вирішенні питання
щодо перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці при збільшенні заробітної
плати працюючого судді, рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року було визнано
неконституційними положення пункту 63
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо зміни
існуючого порядку виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

Приймаючи вказане рішення,
Конституційний суд України виходив з
того, що фактичне позбавлення суддів у
відставці права на перерахунок
довічного грошового утримання у
зв'язку зі збільшенням розміру
заробітної плати працюючого судді,
суттєво звужує зміст і обсяг прав
судді, яке він мав, та обмежує його
конституційні гарантії незалежності.

Зазначене підтверджує право
судді на перерахунок довічного
грошового утримання у зв'язку зі
збільшенням розміру заробітної плати
працюючого судді

Як зазначено у рішенні
Конституційного Суду України від 14.12.2011
року № 18-рп/2011, правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
працюючого судді є однаковою, а самі ці
поняття - однорідними та
взаємопов'язаними. Щомісячне грошове
утримання ідентичне щомісячному
довічному грошовому утриманню.
Відмінність щомісячного грошового
утримання працюючого судді від
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці полягає у
тому, що судді, які мають право на
відставку та продовжують працювати на
посаді судді, цю виплату одержували
виключно з Державного бюджету України,
а судді у відставці - з Пенсійного фонду
України за рахунок коштів Державного
бюджету України.

Більш того, Рішенням
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними):

- частину третю, перше, друге,
третє речення частини п'ятої статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у
редакції Закону України "Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI;

- статтю 2 Закону України "Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI в
частині поширення її дії на Закон
України "Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI;

- абзац другий пункту 2 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого
вбачається, що виплата суддям пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 9
липня 2003 року № 1058-IV та без проведення
інших перерахунків, передбачених
законодавством.

Рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
Законів України, визнаних
неконституційними.

Отже, визнання неконституційними
положень законів, які обмежували
розмір як нарахування так і виплати
суддівської винагороди, свідчить про
те, що такі законодавчі норми не
породжують певних прав та обов'язків, а
тому Позивач з дня призначення
суддівської винагороди мав право на її
призначення у первісно призначеному
відсотковому розмірі від заробітної
плати працюючого судді та на її виплату
без будь-яких обмежень.

Розмір щомісячного грошового
утримання працюючого судді на час
виникнення спірних правовідносин
сторонами не оспорюється.

Вказане свідчить про те, що,
відмовляючи у здійсненні нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці у новому
розмірі, враховуючи збільшення
розміру суддівської винагороди
діючого судді на відповідній посаді та,
враховуючи визнання неконстутиційними
положення законодавчих норм, які
зменшували розмір як нарахування так і
виплати суддівської винагороди,
Відповідач діяв неправомірно.

Оскільки встановлено
протиправність дій відповідача щодо
відмови провести позивачу нарахування
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці у іншому розмірі, пов'язаному
з підвищенням суддівської винагороди
(заробітної плати) працюючим суддям на
підставі наданих довідок про
суддівську винагороду ( заробітну
плату), то у відповідності до ст. 162 КАС
України, поновлення порушених прав
необхідно здійснити шляхом
зобов'язання відповідача провести
відповідне нарахування розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
забезпечивши його виплату згідно з
положеннями частини 3 статті 138 «Про
судоустрій і статус суддів».

Посилання заявника апеляційної
скарги на те, що жодним
нормативно-правовим актом не визначено
прав та підстав для перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, та на те,
що у відповідності до діючого
законодавства на теперішній час ромір
щомісячного грошового утримання
обмежується 80%, визнаються колегією
суддів необґрунтованими, оскільки
положення статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» не містять
прямої заборони нарахування у новому
розмірі раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни розміру
грошового утримання діючих суддів
судів загальної юрисдикції, в той час,
як приписи статей 22,126 Конституції
України свідчать саме про те, що
незалежність і недоторканність суддів
гарантуються Конституцією і законами
України, при цьому конституційні права
і свободи не можуть бути скасовані.

За таких обставин та у межах
доводів апеляційної скарги підстави
для скасування чи зміни судового
рішення відсутні.

Керуючись ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська - залишити без
задоволення.

Постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014
року у справі №199/5568/14 (2-а/199/170/14) -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії, та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак