Справа № 2а-9432/11/1370
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.
Справа № 151263/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу приватного підприємства
«Торгцентр» на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 24
листопада 2011 року у справі за позовом
приватного підприємства «Торгцентр»
до Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова про
скасування податкових повідомлень
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2011 року на розгляд Львівського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява приватного
підприємства «Торгцентр» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова про скасування
податкових повідомлень рішень №
та № від 08.06.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові повідомлення
рішення прийняті з порушенням норм
законодавства, оскільки правильність
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток підтверджується
усіма необхідними первинними
документами, а висновки відповідача
стосовно нікчемності правочинів з
контрагентами позивача, вказаними у
акті перевірки, є необґрунтованими та
не підтвердженими доказами. На
підтвердження розміру понесених
позивачем валових витрат під час
проведення перевірки були надані всі
первинні документи, які відповідачем
не були взяті до уваги. Відтак позивач
вважає оскаржувані податкові
повідомлення рішення протиправними та
такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року в задоволенні позовних вимог
приватного підприємства «Торгцентр»
до Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова про
скасування податкових повідомлень
рішень - відмовлено повністю.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач, вважає, що суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, порушив норми
матеріального та процесуального права.
Просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою позов задоволити
повністю. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначає, що
оскаржувані податкові повідомлення
рішення прийняті з порушенням норм
законодавства, оскільки правильність
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток підтверджується
усіма необхідними первинними
документами, а висновки відповідача
стосовно нікчемності правочинів з
контрагентами позивача, вказаними у
акті перевірки, є необґрунтованими та
не підтвердженими доказами. На
підтвердження розміру понесених
позивачем валових витрат під час
проведення перевірки були надані всі
первинні документи, які відповідачем
не були взяті до уваги. Відтак позивач
вважає оскаржувані податкові
повідомлення рішення протиправними та
такими, що підлягають скасуванню.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що жодних
інших доказів на підтвердження
позовних вимог, а саме:
товарно-транспортних документів на
перевезення товарів, сертифікатів
якості на товар, документів про оплату
послуг, придбаних у контрагентів
позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Судом встановлено, що ПП «Торгцентр»
зареєстровано 14.12.2001 року, що
підтверджено спеціальним витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців №
11893899. Позивача взято на облік органах
ДПС 24.01.2002 року за № 1151, що підтверджено
довідкою № 1 від 01.11.2011 року.

В період з 20.04.2011 року по 16.05.2011 року
Державною податковою інспекцією у
Галицькому районі м. Львова проведено
планову виїзну перевірку ПП
«Торгцентр», про що складено Акт №
1438/23-2/31804146 від 23.05.2011 року про
результати планової виїзної перевірки
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року.
Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. 1.23., 1.31. ст. 1, п. 4.1.1. п.
4.1. ст. 4, п. 5.1., п. п. 5.2.1. п. 5.2., п. п. 5.3.9. п. 5.3.
ст. 5, п. п. 11.2.1. п. 11.2., п. п. 11.3.1. п. 11.3. ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток у
сумі 736554 грн., а також вимог п. 1.4. ст. 1, п.
п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3, п. 4.2. ст. 4, п. п. 7.4.1., п. п.
7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього в сумі 589243 грн.

08.06.2011 року відповідачем на підставі
акта перевірки № 1438/23-2/31804146 від 23.05.2011
року прийнято податкове повідомлення
рішення форми «Р» № , яким
відповідно до п. 1.23., 1.31. ст. 1, п. 4.1.1. п. 4.1.
ст. 4, п. 5.1., п. п. 5.2.1. п. 5.2., п. п. 5.3.9. п. 5.3.
ст. 5, п. п. 11.2.1. п. 11.2., п. п. 11.3.1. п. 11.3. ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»збільшено суму
грошового зобовязання за платежем
податок на прибуток в сумі 920692,50 грн., у
тому числі основний платіж 736554 грн.,
штрафні (фінансові) санкції 184138,50 грн.

08.06.2011 року відповідачем на підставі
акта перевірки № 1438/23-2/31804146 від 23.05.2011
року прийнято податкове повідомлення
рішення форми «Р»№ , яким
відповідно до вимог п. 1.4. ст. 1, п. п. 3.1.1.
п. 3.1. ст. 3, п. 4.2. ст. 4, п. п. 7.4.1., п. п. 7.4.4. п.
7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»збільшено суму
грошового зобовязання за платежем
податок на додану вартість в сумі 736554
грн., у тому числі основний платіж 589243
грн., штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) 147311 грн.

Позивач з прийнятим податковими
повідомленнями рішеннями не погодився,
оскаржив вказані рішення в порядку
адміністративного узгодження. За
наслідками адміністративного
оскарження податкові повідомлення
рішення залишено без змін, а скарги
позивача - без задоволення.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Згідно п. 1.23. Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), безоплатно
надані товари (роботи, послуги) - це:
товари, що надаються платником податку
згідно з договорами дарування, іншими
договорами, які не передбачають
грошової або іншої компенсації
вартості таких матеріальних цінностей
і нематеріальних активів чи їх
повернення, або без укладення таких
угод; роботи та послуги, які надаються
платником податку без вимоги про
компенсацію їх вартості; товари,
передані юридичній чи фізичній особі
на відповідальне зберігання і
використані нею в її виробничому або
господарському обороті.

Згідно п. 1.31 ст. 1 цього ж Закону продаж
товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за плату або
компенсацію, незалежно від строків її
надання, а також операції з
безоплатного надання товарів.

Згідно п. п. 2.1.1. п. 2.1. ст. 2 цього ж Закону
платниками податку є суб'єкти
господарської діяльності, бюджетні,
громадські та інші підприємства,
установи та організації, які
здійснюють діяльність, спрямовану на
отримання прибутку як на території
України, так і за її межами.

Згідно п. 3.1. ст. 3 цього ж Закону об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно п. 4.1. ст. 4 цього ж Закону валовий
доход - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно п. п. 4.1.1. п. 4.1. ст. 4 цього ж Закону
валовий доход включає загальні доходи
від продажу товарів (робіт, послуг), у
тому числі допоміжних та обслуговуючих
виробництв, що не мають статусу
юридичної особи, а також доходи від
продажу цінних паперів, деривативів,
іпотечних сертифікатів участі,
іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів
операцій з нерухомістю (за винятком
операцій з їх первинного випуску
(розміщення), операцій з їх кінцевого
погашення (ліквідації) та операцій з
консолідованим іпотечним боргом
відповідно до закону).

Згідно п. 5.1. ст. 5 цього ж Закону валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно п. п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 цього ж Закону,
до складу валових витрат включаються,
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, з урахуванням обмежень,
установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї
статті.

Згідно п. п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 цього ж Закону
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно п. 5.11. ст. 5 цього ж Закону
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Згідно п. п. 11.2.1. п. 11.2. ст. 11 цього ж
Закону датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: - або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; - або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Згідно п. п. 11.3.1. п. 11.3. ст. 11 цього ж
Закону датою збільшення валового
доходу вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: - або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, у разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; - або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

Згідно п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість»(в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), платник податку - особа,
яка згідно з цим Законом зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, що сплачується
покупцем, або особа, яка імпортує
товари на митну територію України.

Згідно п. 1.4. ст. 1 цього ж Закону
поставка товарів - будь-які операції, що
здійснюються згідно з договорами
купівлі-продажу, міни, поставки та
іншими цивільно-правовими договорами,
які передбачають передачу прав
власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Згідно п. 1.7. ст. 1 цього ж Закону,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 цього ж Закону
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України, у тому числі операції з: -
передачі права власності на об'єкт
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця; - передачі об'єкта
фінансового лізингу в розпорядження
лізингоотримувача; - поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів автомобільним
транспортом, а також міжнародних
відправлень будь-яким видом транспорту
на відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту їх митного
оформлення, а також від пункту їх
митного оформлення до пункту
призначення (доставки) на митній
території України; - поставки послуг з
міжнародних перевезень пасажирів,
багажу та вантажів (крім міжнародних
відправлень) будь-яким видом
транспорту (крім автомобільного) на
відрізку від пункту їх відправлення
(прийняття для перевезення) на митній
території України до пункту проведення
прикордонного контролю з їх випуску за
межі державного кордону України, а
також від пункту прикордонного
контролю з їх впуску у межі державного
кордону України до пункту їх
призначення (доставки) на митній
території України; - в інших випадках,
визначених цим Законом.

Згідно п. 4.2. ст. 4. цього ж Закону у разі
поставки товарів (робіт, послуг) без
оплати або з частковою оплатою їх
вартості коштами у межах бартерних
(товарообмінних) операцій, здійснення
операцій з безоплатної передачі
товарів (робіт, послуг), натуральних
виплат у рахунок оплати праці фізичним
особам, що перебувають у трудових
відносинах з платником податку,
передачі товарів (робіт, послуг) у межах
балансу платника податку для
невиробничого використання, витрати на
яке не відносяться до валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.

Згідно п. п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Платники податку повинні
зберігати податкові накладні протягом
строку, передбаченого законодавством
для зобов'язань із сплати податків.

Згідно п. п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж Закону
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно п. п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно п. п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 цього ж Закону
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

На підтвердження позовних вимог
стосовно контрагента ТзОВ
«Крон-Інформ» позивачем надано копії: -
договору № 2529 від 30.11.2009 року, згідно
якого ПП «Торгцентр»(продавець)
зобов'язується передавати ПП
«ЛЬВІВКОМФОРТГРУП-К»(покупець)
продукти харчування, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити ціну відповідно до умов
договору ; - виписок із банківського
рахунка за січень-травень 2010 року; -
реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних.

На пропозицію суду жодних інших
доказів на підтвердження позовних
вимог у цій частині, а саме
товарно-транспортних документів на
перевезення товарів, сертифікатів
якості на товар позивачем не надано.
Крім того, як вбачається із
вищевказаних видаткових накладних,
одержувачем товару є ПП
«Львівкомфортгруп-К», а отримано товар
ТзОВ «Екопласт Львів». Вказане
свідчить про те, що вищевказані
первинні документи не відповідають
вимогам, які встановлені для
первинного документа, а тому не є
допустимими засобами доказування та не
можуть доводити ті обставини, які в цих
документах зафіксовані. Відтак суд
вважає недоведеними позовні вимоги в
частині господарських операцій із
контрагентом позивача ПП
«Львівкомфортгруп-К» та дійшов
висновку, що у задоволенні позовних
вимог, що стосуються господарських
операцій із вказаним контрагентом слід
відмовити.

Стосовно господарських відносин
позивача із контрагентом ТзОВ
«Екопласт-Львів» та на підтвердження
позовних вимог позивачем надано копії:
- договору № 2554 від 01.02.2010 року, згідно
якого ПП «Торгцентр» зобов'язується
передавати ТзОВ «Екопласт-Львів»
продукти харчування , а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити ціну відповідно до умов
договору; - податкових та видаткових
накладних згідно договору № 2554 від
01.02.2010 року, - виписок із банківського
рахунка за лютий-липень 2010 року; -
реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних;- договору № 24 про
надання маркетингових послуг від 02.08.2010
року, згідно якого ТзОВ
«Екопласт-Львів» (виконавець)
зобов'язується надавати ПП «Торгцентр»
послуги з реклами, маркетинговому
дослідженні ринку товарів, що
поставляються замовником, а замовник
зобов'язується за такі послуги
заплатити;- податкової накладної № 827004
від 27.08.2010 року на суму 48000 грн.; - акта №
27/08-07 від 27.08.2010 року здачі-прийняття
робіт (надання послуг) проведення
маркетингових досліджень ринку
згущеного молока;

Жодних інших доказів на підтвердження
позовних вимог у цій частині, а саме:
товарно-транспортних документів на
перевезення товарів, сертифікатів
якості на товар, документів про оплату
послуг, придбаних у контрагента ТзОВ
«Екопласт-Львів» позивачем не надано.
Крім того, договір № 24 від 02.08.2010 року
підписано ОСОБА_3, а податкова накладна
видана ОСОБА_1 Вказана особа є
одночасно посадовою особою ПП
«Львівкомфортгруп-К», про що свідчать
копії видаткових накладних, долучених
до матеріалів справи. Такі обставини
свідчать про те, що вищевказані
первинні документи не відповідають
вимогам, які встановлені для
первинного документа, а тому не є
допустимими засобами доказування та не
можуть доводити ті обставини, які в цих
документах зафіксовані. Щодо
маркетингових послуг, то позивачем не
надано суду звіту про проведені
маркетингові дослідження чи інших
документів, які підтверджують
виконання таких робіт та їх
використання у господарській
діяльності позивача. Відтак, суд вважає
недоведеними позовні вимоги в частині
господарських операцій із
контрагентом позивача ТзОВ
«Екопласт-Львів» та дійшов висновку, що
у задоволенні позовних вимог, що
стосуються господарських операцій із
вказаним контрагентом слід відмовити.

Позивач доводить господарські
операції з ТзОВ «Іртас» договором № 2576
від 07.04.2010 року, податковими накладними
№ 0775 від 17.05.2010 року на суму 47850 грн., №
0718 від 07.05.2010 року на суму 2175 грн., № 0299
від 19.04.2010 року на суму 15580 грн.,
накладними № 0182 від 17.05.2010 року на суму
47850 грн., № 0171 від 07.05.2010 року на суму 2175
грн., № 0089 від 19.04.2010 року на суму 15580
грн., підписаними з боку ТзОВ «Іртас»
ОСОБА_4 Суд вважає, що зазначені
документи в сукупності та кожен
зокрема не є допустимими доказами
господарських операцій, які у них
зафіксовані. Згідно Спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців керівником ТзОВ «Іртас» є
ОСОБА_5, а первинні документи (податкові
накладні, акти приймання робіт та ін.)
підписано ОСОБА_6 Відтак вказані
документи не можуть бути визнані
допустимими засобами доказування,
оскільки немає можливості
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Суд дійшов висновку, що вищевказані
первинні документи не відповідають
вимогам, які встановлені для
первинного документа, а тому не є
допустимими засобами доказування та не
можуть доводити ті обставини, які в цих
документах зафіксовані. Крім того,
позивачем не надано доказів оплати
товару, придбаного у контрагента ТзОВ
«Іртас»та товарно-транспортних
документів на перевезення товарів.
Відтак суд вважає недоведеними позовні
вимоги в частині господарських
операцій із контрагентом позивача ТзОВ
«Іртас» та дійшов висновку, що у
задоволенні позовних вимог, що
стосуються господарських операцій із
вказаним контрагентом слід відмовити.

Стосовно господарських відносин
позивача із контрагентами ПП
«Вілмат-електрик» та ТзОВ «ВІКТОР КО»
та на підтвердження позовних вимог
позивачем надано копії: - податкової
накладної № 0036 від 15.01.2010 року на суму
28000 грн.; - акта № 15/01-01 здачі-прийняття
робіт (надання послуг) від 15.01.2010 року -
проведення маркетингових досліджень
ринку соняшникової олії на суму 28000
грн.;- виписки з банківського рахунку
від 11.02.2010 року; - договору № 15 про
надання маркетингових послуг від 07.05.2010
року, згідно якого ТзОВ «ВІКТОР КО»
(виконавець) зобов'язується надавати ПП
«Торгцентр» (замовник) маркетингові
послуги з дослідження ринку збуту та
просунення товару на ринок, а замовник
зобов'язується оплатити надані
послуги; - податкової накладної № 0413
від 17.06.2010 року на суму 54720 грн.; - акта №
17/06-01 здачі-прийняття робіт (надання
послуг) від 17.06.2010 року - проведення
маркетингових досліджень ринку
овочевої маринованої консервної
продукції на суму 54720 грн.

На пропозицію суду жодних інших
доказів на підтвердження позовних
вимог у цій частині, а саме договору із
контрагентом ПП «Вілмат-електрик» на
проведення маркетингових досліджень,
доказів оплати послуг контрагента ТзОВ
«ВІКТОР КО» позивачем не надано. Відтак
суд вважає недоведеними позовні вимоги
в частині господарських операцій із
контрагентами позивача ПП
«Вілмат-електрик» та ТзОВ «ВІКТОР КО»
та дійшов висновку, що у задоволенні
позовних вимог, що стосуються
господарських операцій із вказаним
контрагентом слід відмовити.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
правомірність прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень рішень №
та № від 08.06.2011 року, оскільки
Судом встановлено наявність в діях
позивача порушень вимог п. 1.23., 1.31. ст. 1,
п. 4.1.1. п. 4.1. ст. 4, п. 5.1., п. п. 5.2.1. п. 5.2., п. п.
5.3.9. п. 5.3. ст. 5, п. п. 11.2.1. п. 11.2., п. п. 11.3.1. п.
11.3. ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», а
також вимог п. 1.4. ст. 1, п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3,
п. 4.2. ст. 4, п. п. 7.4.1., п. п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», зазначених у Акті перевірки.

Враховуючи вищевикладене, у
задоволенні позовних вимог ПП
«Торгцентр» до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
про скасування податкових повідомлень
рішень № та № від 08.06.2011
року слід відмовити повністю.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України,
суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Торгцентр» - залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 листопада
2011 року у справі № 2а-9432/11/1370 - залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар