Справа № 706/1001/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/22986/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

при секретарі судового засідання:
Марчук Л.А.,

за участі представника позивача:
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Христинівської
міської ради Черкаської області, за
участю третьої особи - ОСОБА_3, про
визнання недійсним та скасування
рішення Христинівської міської ради
Черкаської області № 10-2/17-V від 20 лютого
2007 року, касаційне провадження по якій
відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року,

у с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Христинівської міської ради
Черкаської області, за участю третьої
особи - ОСОБА_3, про визнання недійсним
та скасування рішення Христинівської
міської ради Черкаської області №
10-2/17-V від 20 лютого 2007 року "Про надання
земельної ділянки в оренду для
обслуговування існуючих складів".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає, що суб'єктом владних
повноважень всупереч вимог чинного
законодавства прийнято рішення №
10-2/17-V від 20 лютого 2007 року, згідно з яким
надано ОСОБА_3 у довгострокове
користування на умовах оренди,
терміном на 49 років для обслуговування
існуючих складів, земельну ділянку
площею 1 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Проте, на частині земельної ділянки,
яка надана у довгострокове
користування на умовах оренди спірним
рішенням ОСОБА_3, розташовані будівлі
та споруди, що належать позивачу на
праві приватної власності.

Згідно із статтею 120 Земельного кодексу
України ОСОБА_2 переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані у відповідності до
договору купівлі-продажу, придбані
позивачем будівлі та споруди.

Позивач зазначає, що на час ухвалення
Христинівською міською радою
Черкаської області оскаржуваного
рішення, ОСОБА_2 був співвласником 1/2
частини будівель та споруд всього
майнового комплексу продовольчої бази,
яка розташована на земельній ділянці
площею 1,0367 га, що по АДРЕСА_1, а
внаслідок ухвалення спірного рішення
частина будівель та споруд, яка
належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності стала перебувати на
земельній ділянці наданій ОСОБА_3 у
дострокову оренду, що унеможливлює
обслуговування належних позивачу
будівель та споруд.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 звернувся в суд з
вимогою про визнання вищевказаного
рішення незаконним та його скасування.

Постановою Христинівського районного
суду Черкаської області від 29 серпня
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Рішення Христинівської міської ради
Черкаської області № 10-2/17-V від 20
лютого 2007 року про надання громадянину
ОСОБА_3 в оренду на 49 років частини
земельної ділянки площею 1 га, що
знаходиться по АДРЕСА_1, як таке, що
ухвалене за межами повноважень
Христинівської міської ради
Черкаської області та з грубим
порушенням вимог ст. 377 ЦК України та
ст. 120 ЗК України, визнано незаконним та
скасовано.

Стягнуто з Христинівської міської ради
Черкаської області на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 35,00 гривень.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року постанову Христинівського
районного суду Черкаської області від
29 серпня 2013 року скасовано, та прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати його рішення та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги касаційної скарги
підтримав та просила її задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу від 09 лютого 2006 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
позивач придбав частину комплексу
(продовольчої бази), який знаходиться у
АДРЕСА_1

Зазначений договір зареєстрований 23
лютого 2006 року Христинівським
виробничим підрозділом Черкаського
обласного об'єднаного бюро технічної
інвентаризації за реєстраційним
номером 2475524, що підтверджується
Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 09 лютого 2006 року у приватну
власність позивачу передано:

- 1/2 частина прохідної "А", площею
10,7 кв.м;

- 1/2 частина солярного складу "В",
площею 200,0 кв.м;

- частина приміщення продбази "Г",
площею 1183,5 кв.м (в тому числі підвал
площею 601,0 кв.м);

- 1/2 частина вбиральні "Д", площею 3,3
кв.м.

Пунктом 9 договору купівлі-продажу від
09 лютого 2006 року роз'яснено сторонам
договору зміст статті 377 Цивільного
кодексу України щодо переходу позивачу
права власності або права користування
земельною ділянкою, на якій розміщені
вищевказані приміщення без зміни її
цільового призначення.

Вищевказаний комплекс розташований на
земельній ділянці, яка відповідно до
Державного акту на право постійного
користування землею серії ІІ-ЧР № 002433
від 29 вересня 1999 року, перебувала у
безстроковому користуванні
Христинівського районного споживчого
товариства Черкаської області до
прийняття рішення Христинівської
міської ради Черкаської області №
8-3/12-VI від 14 липня 2011 року, згідно із яким
вилучено та прийнято в комунальну
власність земельну ділянку площею 10367
кв. м в Христинівського районного
споживчого товариства Черкаської
області під комплексом продовольчої
бази в АДРЕСА_1, у зв'язку із відчуженням
даного об'єкта.

20 лютого 2007 року Христинівською
міською радою Черкаської області
прийнято рішення № 10-2/17-V, яким надано
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1 га по
АДРЕСА_1 у довгострокове користування
на умовах оренди терміном на 49 років
для обслуговування існуючих складів та
зобов'язано ОСОБА_3 на протязі двох
місяців виготовити необхідну
землевпорядну документацію, уклавши з
міською радою договір оренди земельної
ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення відповідача
прийнято поза межами його повноважень
та порушує права ОСОБА_2 стосовно
користування земельною ділянкою, у
зв'язку із придбанням останнім
відповідного нерухомого майна.

Київський апеляційний
адміністративний суд, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні адміністративного позову
виходив з того, що Христинівська міська
рада Черкаської області, передаючи в
оренду земельну ділянку ОСОБА_3, діяла в
межах своїх повноважень, що
передбачені нормами статей 19, 144
Конституції України, статтею 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" та положеннями Земельного
кодексу України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
цілому погоджується із висновками
суду першої інстанції, а рішення суду
апеляційної інстанції вважає
помилковим, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конституції України
встановлено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 12 Земельного
кодексу України повноваження районних
у містах рад у галузі земельних
відносин визначаються міськими радами.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; викуп земельних ділянок
для суспільних потреб відповідних
територіальних громад сіл, селищ, міст;
організація землеустрою; координація
діяльності місцевих органів земельних
ресурсів; здійснення контролю за
використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства; обмеження, тимчасова
заборона (зупинення) використання
земель громадянами і юридичними
особами у разі порушення ними вимог
земельного законодавства; підготовка
висновків щодо вилучення (викупу) та
надання земельних ділянок відповідно
до цього Кодексу; встановлення та зміна
меж районів у містах з районним
поділом; інформування населення щодо
вилучення (викупу), надання земельних
ділянок; внесення пропозицій до
районної ради щодо встановлення і
зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення
земельних спорів; вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Згідно із статтею 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

У відповідності до статті 141 Земельного
Кодексу України підставами припинення
права користування земельною ділянкою
є:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати.

За приписами статті 377 Цивільного
кодексу України (в його редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно із частиною 5 статті 116
Земельного кодексу України земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 117 Земельного
кодексу України передача земельних
ділянок державної власності у
комунальну власність чи навпаки
здійснюється за рішеннями відповідних
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування, які
здійснюють розпорядження землями
державної чи комунальної власності
відповідно до повноважень, визначених
цим Кодексом.

Порядок вилучення земельних ділянок
міститься у статті 149 Земельного
кодексу України, якою встановлено, що
земельні ділянки, надані у постійне
користування із земель державної та
комунальної власності, можуть
вилучатися для суспільних та інших
потреб за рішенням органів державної
влади, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування на підставі та в
порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Аналіз положень вищезазначених статей
дає колегії суддів Вищого
адміністративного суду України
підстави для висновку, що прийняття
оскаржуваного рішення порушує право
ОСОБА_2 на користування та
обслуговування належних йому на праві
власності об'єктів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є законним власником частини
комплексу (продовольчої бази) та
користується усіма передбаченими
законодавством гарантіями
непорушності права користування
належних йому об'єктів, які знаходяться
по АДРЕСА_1

Згідно із пунктом 9 договору
купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 09 лютого 2006 року, сторонам
було роз'яснено значення статті 377
Цивільного кодексу України, якою
встановлено, що до особи, яка придбала
житловий будинок, або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо житловий будинок, будівля, або
споруда розміщена на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розташовані, та частиною
земельної ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

При переході права власності на
будівлю або споруду до кількох осіб
право власності на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам осіб
у вартості будівлі та споруди, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження будівлі і споруди.

При укладанні договору купівлі-продажу
від 09 лютого 2006 року будь-яких обмежень
щодо розподілу між співвласниками
земельної ділянки, на якій
розташований комплекс будівель
продовольчої бази, крім того, що
передбачений статтею 377 Цивільного
кодексу України не передбачалося.

З матеріалів справи вбачається, що
спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1, на
якій розташований комплекс
продовольчої бази на підставі
Державного акту на право постійного
користування землею серії ІІ-ЧР № 002433
від 29 вересня 1999 року, перебувала у
безстроковому користуванні
Христинівського районного споживчого
товариства Черкаської області до
прийняття 14 липня 2011 року
Христинівською міською радою
Черкаської області рішення, яким
вилучено та прийнято в комунальну
власність земельну ділянку площею 10367
кв. м.

Так, розпорядження земельною ділянкою
по АДРЕСА_1 виникло у Христинівської
міської ради Черкаської області лише
після прийняття її в комунальну
власність, тобто з моменту прийняття
рішення № 8-3/12-VI від 14 липня 2011 року.

Отже, спірне рішення відповідача №
10-2/17-V від 20 лютого 2007 року щодо надання
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1 га по
АДРЕСА_1 у довгострокове користування
на умовах оренди, терміном на 49 років
для обслуговування існуючих складів
прийнято без дотримання процедури
вилучення земельної ділянки, наданої
Христинівському районному споживчому
товариству Черкаської області на
підставі Державного акту на право
постійного користування землею серії
ІІ-ЧР № 002433 від 29 вересня 1999 року.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
оскаржуване рішення органу місцевого
самоврядування, яке порушує права
ОСОБА_2 є необґрунтованим та прийнято з
порушенням чинного законодавства.

Тому, суд першої інстанції цілком
правомірно задовольнив позовні вимоги
про визнання спірного рішення
протиправним та нечинним.

Київський апеляційний
адміністративний суд, неправильно
застосувавши норми матеріального
права, законне рішення суду першої
інстанції помилково скасував.

Статтею 226 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

З огляду на викладене, постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року підлягає скасуванню, а
постанова Христинівського районного
суду Черкаської області від 29 серпня
2013 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 167, 221, 223, 226, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2014 року - скасувати.

Постанову Христинівського районного
суду Черкаської області від 29 серпня
2013 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко