Справа № 823/3014/14
Суддя: В.І. Коваленко
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
справа № 823/3014/14

15 год. 13 хв.
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Коваленка В.І.,

за участю секретаря - Савости С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Уманської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
незаконними дій та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Уманської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області, в
якому просить постановити рішення про
визнання незаконними дій Уманської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області щодо
накладення на ФОП ОСОБА_1 грошового
зобов'язання за штрафними санкціями 510
грн. та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
25.06.2014р. як таке, що не відповідає
чинному законодавству.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки відповідача,
зафіксовані актом перевірки
№1193/23-05-17-01/НОМЕР_2 від 23.06.2014р., є
помилковими, а спірне податкове
повідомлення-рішення слід скасувати,
оскільки податкові зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб
визначено всупереч вимогам
Податкового кодексу України. Позивач
стверджує, що податковий розрахунок
суми доходу нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку, а також
суми утриманого з них податку
подається лише у разі нарахування суми
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Як вказує позивач, нарахування
сум доходів податковим агентом їй не
здійснювалось, так як вона сплачувала
єдиний податок. Враховуючи що за період
з 26.03.2014р. по 23.06.2014р. позивач доходів не
отримувала, тому вважає, що подавати у
строки встановлені для податкового
кварталу податковий розрахунок суми
доходу, нарахованого на користь
платників податку не повинна.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити.

Відповідач подав заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначив, що здійснивши документальну
позапланову виїзну перевірку позивача,
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 29.07.2013р. по 23.06.2014р., встановив
неподання податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку форми 1-ДФ за
ІІІ-ІV квартал 2013р. Як стверджує
відповідач, відповідно до норм
Податкового кодексу України позивач,
згідно наданих нею письмових пояснень,
виплачувала доходи суб'єктам
господарської діяльності за отриманий
у них товар, а тому повинна була
виконувати функції податкового агента
і зобов'язана подавати у встановлений
цим Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку.

На цих підставах відповідач вважає, що
спірне податкове повідомлення-рішення
скасуванню не підлягає, а
тому просив суд відмовити в
задоволенні позову.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте в поданих
до суду запереченнях проти
адміністративного позову просив
провести розгляд справи без його
участі.

Заслухавши пояснення позивача, повно,
всебічно, об'єктивно дослідивши надані
у справі докази, надавши їм юридичну
оцінку, суд прийшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1, як суб'єкт господарювання -
фізична особа-підприємець,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
зареєстрована 29.07.2013р., перебувала на
обліку в органах доходів і зборів з
30.07.2013р. Згідно відомостей, як містяться
в спеціальному витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №19504151 від
27.10.2014р. до цього реєстру 19.08.2014р.
внесено запис №2011458 про
припинення підприємницької діяльності
позивача на підставі власного рішення.

Як встановлено судом, за результатами
проведеної Уманською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області документальної
позапланової виїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за
період з 29.07.2013р. по 23.06.2014р., складено
акт №1193/23-05-17-01/НОМЕР_2 від 23.06.2014р. (далі -
акт перевірки). Цим актом зафіксовано
порушення позивачем вимог пп.176.2 «б»
п.176.2 ст. 176 Податкового кодексуУкраїни
та розділу 3 Порядку заповнення та
подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010р. №1020,
зареєстрованого в Мінюсті України
13.01.2011р. за №46/18784, внаслідок неподання
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку і сум утриманого з
них податку форми 1-ДФ за ІІІ-ІV квартал
2013р.

На підставі вище вказаного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 25.06.2014р., яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб за
штрафними санкціями в сумі 510 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що
єдиною підставою нарахування позивачу
штрафних санкцій стали її письмові
пояснення від 23.06.2014р., в яких остання
вказала, що податковий розрахунок
форми 1-ДФ не подавала на суб'єктів
господарської діяльності, яким
виплачувала дохід за отриманий товар, у
зв'язку з незнанням законодавства.
Інших доказів та обставин, які можуть
свідчити про порушення позивачем
законодавства з питань оподаткування
податком на доходи фізичних осіб
відповідач не надав.

З огляду на аргументацію позивача, суд
враховує, що в силу положень частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З наведеного випливає, що незалежно від
того якими доказами та нормами
матеріального права в
адміністративному позові обґрунтовує
свою позицію позивач, суд повинен
перевірити спірне податкове
повідомлення-рішення та дії
відповідача на відповідність
зазначеним критеріям.

Дослідивши в судовому засіданні
наведені обставини, суд прийшов до
висновку, що спірне податкове
повідомлення-рішення прийняте
всупереч положенням чинного в Україні
законодавства, а відповідач,
застосовуючи до позивача штрафні
санкції, діяв протиправно.

Так, в розумінні підпункту 14.1.54 пункту
14.1 статті 14 Податкового кодексу
України дохід з джерелом їх походження
з України - будь-який дохід, отриманий
резидентами або нерезидентами, у тому
числі від будь-яких видів їх діяльності
на території України (включаючи
виплату (нарахування) винагороди
іноземними роботодавцями), її
континентальному шельфі, у виключній
(морській) економічній зоні, у тому
числі, але не виключно, доходи у вигляді
заробітної плати, інших виплат та
винагород, виплачених відповідно до
умов трудового та цивільно-правового
договору.

Податковим агентом щодо податку на
доходи фізичних осіб згідно підпункту
14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України вважається юридична
особа (її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу;

За змістом положень пункту 162.1 статті 162
розділу IV Податкового кодексу України
платниками податку на доходи фізичних
осіб є: фізична особа - резидент, яка
отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи; фізична особа - нерезидент, яка
отримує доходи з джерела їх походження
в Україні; податковий агент.

Як передбачено підпунктом 163.1.1 пункту
163.1 статті 163 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування
резидента є загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід.

Згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового
кодексу України базою оподаткування є
загальний оподатковуваний дохід, з
урахуванням особливостей, визначених
цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

З наведеного слідує висновок, що
податковий агент зобов'язаний сплатити
податок на доходи фізичної особи, які
виплачені такій особі та подати
відповідну звітність.

Разом з тим, як вбачається з наданих
позивачем в ході проведення перевірки
пояснень остання виплачувала доходи на
користь суб'єктів господарської
діяльності.

У відповідності до частини 2 статті 55
Господарського кодексу України
суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, державні,
комунальні та інші підприємства,
створені відповідно до цього Кодексу, а
також інші юридичні особи, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи
без громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Тобто, за змістом наданих пояснень
позивач виплачувала грошові кошти на
користь юридичних осіб та фізичних
осіб, які зареєстровані саме як
підприємці, за отримані від них товари.
До такого висновку суд прийшов з тих
міркувань, що громадяни України
визнаються суб'єктами господарювання
лише у випадку їх реєстрації як
підприємців.

Суд звертає увагу, що позивач у своїх
поясненнях не зазначила, що
виплачувала кошти за товар на користь
фізичних осіб, які не зареєстровані як
підприємці.

Отже, надані позивачем пояснення не
свідчать про порушення порядку подання
звітності з податку на доходи фізичних
осіб тому, що остання, перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування, не
повинна виступати податковим агентом
юридичних осіб, які взагалі не є
платниками податку на доходи фізичних
осіб. Юридичні особи сплачують податок
на доходи фізичних осіб лише у випадку
коли безпосередньо виступають
податковими агентами. Також, позивач не
є податковим агентом фізичних
осіб-підприємців з якими вступає в
господарські відносини, оскільки
останні, перебуваючи на загальній
системі оподаткування відповідно до
абзацу 4 пункту 164.1 статті 164
Податкового кодексу України є
самостійними платниками податку на
доходи фізичних осіб, а у разі якщо вони
є платниками єдиного податку, то за
загальним правилом підпункту 2 пункту
297.1 статті 297 Податкового кодексу
України звільнені від сплати податку
на доходи фізичних осіб.

Суд також приймає до уваги, що
відповідач не надав жодних доказів
виплати позивачем доходу на користь
фізичних осіб, які не зареєстровані як
підприємці, так само як не надав
доказів та не дослідив в ході
проведення перевірки яким саме
фізичним особам чи фізичним
особам-підприємцям позивач
виплачувала грошові кошти за отримані
товари, не зазначив обсяги таких
виплат, порядок розрахунків та дати їх
проведення.

В контексті наведеного, суд зазначає,
що згідно підпункту «б» пункту 176.2
статті 176 Податкового кодексу України
особи, які відповідно до цього Кодексу
мають статус податкових агентів,
зобов'язані подавати у строки,
встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до контролюючого органу за
місцем свого розташування. Такий
розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається.

Зважаючи на ту обставину, що позивач не
виступала податковим агентом щодо
податку на доходи фізичних осіб, то
відповідно не повинна подавати
звітність, яка передбачалась чинним на
час виникнення спірних правовідносин
наказом Державної податкової
адміністрації України «Про
затвердження форми Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку» №1020 від 02.12.2010р.,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України від 13 січня 2011 р. за № 46/18784.

Таким чином, суд переконаний, що
відповідач не довів наявність
зловживань з боку позивача,
спрямованих на ухилення від подання
податкової звітності по податку на
доходи фізичних осіб.

Перевіривши на предмет відповідності
спірного податкового
повідомлення-рішення зазначеним
положенням нормативно-правових актів,
в ході судового розгляду справи суд
встановив, що це рішення прийнято
всупереч положенням законодавства у
сфері оподаткування податком на доходи
фізичних осіб.

Суб'єкт владних повноважень не виконав
покладеного на нього обов'язку та не
довів правомірності спірного
податкового повідомлення-рішення і
вчинених дій щодо накладення на
позивача штрафу в сумі 510 грн., як того
вимагають положення частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Приймаючи до уваги зазначене, виходячи
з системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд погоджується з доводами
позивача щодо протиправності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, що є підставою
для задоволення адміністративного
позову та його скасування.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 159-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати неправомірними дії Уманської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області щодо
накладення на фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 штрафу в сумі 510 грн.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Уманської
об'єднаної державної податкової
інспекції № від 25.06.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, судовий збір в сумі 73
(сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд у строки та порядку передбаченому
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Коваленко