Справа № 872/15191/13
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2014 рокусправа № 811/1997/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Бишевської Н.А.

суддів: Нагорної
Л.М. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.,

без представників сторін;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2013 р. у справі № 811/1997/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничої
фірми "Підйомник"

до Олександрійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Кіровоградської області Державної
податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

"14" червня 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю Науково-виробнича
фірма "Підйомник" в особі директора
Бабакова Геннадія Петровича
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби в якому
просило:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
06.06.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 3 765
грн., з яких 2 533 грн. за основним
платежем та 1 232 грн. штрафні (фінансові)
санкції;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
06.06.2013 року №, яким збільшено
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 2 839 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт
перевірки на підставі, якого винесені
спірні податкові повідомлення-рішення
складений з помилками, а саме: суми
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкту оподаткування, вказані разом з
ПДВ, що протиречить положенням
Податкового кодексу України.
Податковим органом допущені численні
технічні помилки при складанні акту в
частині зазначення періодів та сум
витрат. На думку позивача такий акт не
може слугувати підставою для винесення
спірних податкових повідомлень-рішень,
крім того, правомірність формування
податкового кредиту та валових витрат
підтверджена відповідною первинною
документацією.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
р. у справі № 811/1997/13-а адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю Науково-виробничої
фірми "Підйомник" до Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.

Постанову суду мотивовано
встановленням факту реальності
здійснення господарської діяльності
позивачем, що підтверджено належним
чином оформленою первинною
документацією, внаслідок чого підстав
вважати протиправним формування
податкового кредиту та валових витрат
не вбачається.

Не погодившись з постановою суду,
Олександрійською об'єднаною державною
податковою інспекцією Кіровоградської
області Державної податкової служби
подано апеляційну скаргу, згідно якої
особа, яка подає апеляційну скаргу
просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
р. у справі № 811/1997/13-а, як таку що
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд не в повному обсягу
дослідив обставини по справі та не
врахував, що витрати позивача є не
підтвердженими по ланцюгу постачання.

Сторони по справі про час і місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

До судового засідання не з'явились
представники сторін. Жодних клопотань,
повідомлень про причини неявки до суду
не надходило, підстави відсутності
представників сторін суду не
повідомлені.

З урахуванням наявних в справі
матеріалів, нез'явлення в судове
засідання представників сторін не
перешкоджає розгляду скарги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи,
посадовими особами Олександрійської
ОДПІ проведено позапланову невиїзну
перевірку ТОВ НВФ «Підйомник» з
питання відображення в податковому
обліку операцій із здійснення
взаємовідносин з ПП «Гамма Система» за
вересень 2012 року ТОВ «Энегросвет» за
травень 2012 року, ТОВ «Сокол» за травень
2011 року - червень 2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт № 211/22-10/22215468
від 24.05.2013 року, яким зафіксовано
виявлені перевіркою порушення
податкового законодавства, а саме:

- порушення ст. 203, 215, 216, 627 ЦК України в
частині недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснених при придбанні та продажу
товарів (послуг). Товар по вказаних
правочинах, не був переданий в
порушення ст. 662, 655 та 656 ЦК України;

- порушення позивачем пп.134.1.1 п.134.1 ст.134,
п.138.2 ст.138 та пп.139.1.9 п.139.1 ст.39
Податкового кодексу України в
результаті чого Товариством занижено
податок на прибуток на 2 839 грн.;

- порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.188.1
ст.188, п.198.1, п.198.3, ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
сумі 2 533,30 грн.

Висновок податкового органу
ґрунтується на тому, що проведеною
перевіркою не підтверджено реальність
здійснення господарських відносин із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платником податків операцій TOB НВФ
«Підйомник» по ланцюгу з
постачальниками ПП «Гамма Система» ,
ТОВ «Энегросвет», ТОВ «Сокол».

За інформацією ДПС щодо перевірки
контрагентів позивача, податковим
органом встановлено відсутність у
підприємств трудових ресурсів,
транспортних засобів, складських
приміщень та інших основних засобів
необхідних для здійснення
господарської діяльності, що в свою
чергу свідчить про фіктивність
господарської діяльності даного
контрагента та, відповідно нікчемність
укладених ним правочинів.

На підставі висновків викладених в
акті перевірки податковим органом
прийнято:

- податкове повідомлення - рішення №
від 06.06.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств в
розмірі 2 839 грн.;

- податкове повідомлення - рішення №
від 06.06.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) в
розмірі 2 533 грн. - за основним платежем
та штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 1 232 грн.

Вважаючи протиправним рішення
податкового органу, позивач звернувся
до суду за захистом порушеного права.

Дослідивши обставини по справі,
колегія суддів вважає за можливе
погодитись з рішенням суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами по справі,
12.12.2011 року між ТОВ «Сокол»
(Постачальник) та ТОВ НВФ «Підйомник»
укладено договір поставки №1/011,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити визначений
умовами угоди товар (електротовари). На
виконання укладеної угоди позивачем
придбано електротоварів на загальну
суму 13 019,89 грн., у т.ч. ПДВ 2 170,45 грн.

21.02.2011 року між ТОВ НВФ «Підйомник»
(Покупець) та ТОВ «Енергосвет»
(Постачальник) укладено договір
поставки №76, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти та оплатити
визначений умовами угоди товар
(електротовари). На виконання
укладеної угоди позивачем придбано
електротоварів на загальну суму 1 792,06
грн., у т.ч. ПДВ 298,68 грн.

Відповідно до усної угоди укладеної
між ТОВ НВФ «Підйомник» та ТОВ «Гамма
Система», позивачем придбано у
вказаного контрагента торгівельні
ваги на суму 385 грн. у т.ч. ПДВ 64,17 грн.

Суми ПДВ сплачені за даними угодами
віднесені позивачем до складу
податкового кредиту, витрати віднесені
до складу валових.

На підтвердження фактичного виконання
угод позивачем надано належним чином
сформовані первинні документи, а саме:
договір поставки №№1/011 від 12.12.2011 року,
договір купівлі-продажу від 21.02.2011 року
та специфікації до них, видаткові
накладні, акти прийому передачі товару,
що підтверджують факт передачу товару
продавцем та факт отримання його
покупцем, платіжні доручення та
виписки по рахункам, що свідчать про
повну оплату отриманого товару;
документи (договір з додатковими
угодами, накладні та податкові
накладні, акт виконаних робіт) на
підтвердження факту отримання
позивачем від ТОВ «Наша пошта» послуг з
перевезення товару на території
України; товарно-транспортні накладні
та подорожні листи на підтвердження
транспортування товару власним
транспортом; правомірність формування
податкового кредиту підтверджена
податковими накладними, наданими
контрагентами.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати на: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139
ПК України).

У відповідності до п.198.2. ст.198 ПК
України (в редакції, що діяла на момент
формування позивачем податкового
кредиту) датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно положень п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За приписами статей 183 та 184 ПК України
про реєстрацію особи платником податку
на додану вартість їй органом
державної служби надається свідоцтво
про реєстрацію як платника податку.
Реєстрація особи як платника податку
на додану вартість діє до дати її
анулювання.

Отже, податкова накладна, як звітний
податковий документ, що є підставою для
включення покупцем у податковому
обліку до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), що підлягають
використанню в його господарській
діяльності, має таке юридичне значення
при обов'язковій умові нарахування
податку та виписування податкової
накладної особою, яка зареєстрована як
платник податку на додану вартість у
порядку, встановленому Податковим
кодексом України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Докази, які б свідчили про відсутність
у контрагентів позивача - ТОВ «Гамма
Система», ТОВ «Сокола», ТОВ
«Енергосвет» статусу платників ПДВ на
момент здійснення господарських
операцій, відповідачем суду не надані,
що свідчить про наявність спеціальної
податкової правосуб'єктності у
контрагентів позивача під час
реалізації вищевказаних господарських
договорів.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатись зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З оскарженої постанови вбачається
дослідження судом першої інстанції
первинних документів, які містяться у
матеріалах справи і якими
підтверджується реальність
господарських операцій:

- з ТОВ «Сокол»: видаткові накладні,
подорожні листи, податкові накладні,
платіжні доручення, які свідчать про
оплату позивачем придбаних послуг з
перевезення;

- з ТОВ «Енергосвет»:
товарно-транспортні накладні, акти
виконаних робіт, податкові накладні,
платіжні доручення, які свідчать про
оплату позивачем придбаних послуг з
перевезення;

- з ТОВ «Гамма Система»: видаткові
накладні, податкові накладні, виписка
по рахунку, які свідчать про оплату
позивачем придбаного товару.

Отже, вищезазначені документи
підтверджують фактичний рух активів та
зміни у власному капіталі позивача.

Використання позивачем придбаних
товарів і послуг у власній
господарській діяльності відповідачем
не спростовується. Зокрема, матеріали
справи свідчать про реалізацію
отриманого товару за контрактом з ТОВ
«Із-Картекс» № 500-2-155-380/10-196 від 11.06.2010 р.
Реальність виконання даного договору
підтверджено вантажно-митними
деклараціями, банківськими виписками
тощо.

При цьому, доказів порушень
відображення вищевказаних
господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
Товариства матеріали справи не
містять.

Податковим органом не надано суду
доказів недійсності договорів,
використання придбаних товарів та
послуг у неоподатковуваних операціях.

Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Разом з цим позиція податкового органу
базується на порушеннях, начебто,
допущених при здійсненні
господарської діяльності
контрагентами та їх контрагентами по
ланцюгу постачання.

Проте, статтею 61 Конституції України
встановлений індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Також зі змісту вищенаведених норм
можна дійти висновку, що Податковий
кодекс України не ставить право
позивача на формування валових витрат
т податкового кредиту в залежність від
декларування постачальниками, в тому
числі і по ланцюгу постачання, своїх
податкових зобов'язань та/або від
сплати ними сум податку на додану
вартість до бюджету.

Відповідач в акті перевірки та
апеляційній скарзі зазначає, операції
з поставки по ланцюгу від ТОВ «Гамма
Система», ТОВ «Сокола», ТОВ
«Енергосвет» до ТОВ НВФ «Підйомник»
порушують ст.228 ЦК України щодо
укладення правочину, який суперечить
моральним засадам суспільства, а також
порушує публічний порядок, спрямований
на заволодіння майном держави,
дохідної частини бюджету.

Статтею 228 ЦК України визначено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної особи або юридичної
особи, держави, Автономної Республіки
Крим, територіальної громади,
незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох із сторін в
разі виконання правочину обома
сторонами в дохід держави за рішенням
суду стягується все одержане ними за
угодою, а в разі виконання правочину
однією стороною з іншої сторони за
рішенням суду стягується в дохід
держави все одержане нею і все належне
з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їх на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Разом з тим, висновок суду
стосовно нікчемності правочину має
бути викладений у мотивувальній
частині судового рішення.

Пленум Верховного Суду України в
своїй постанові від 06 листопада 2009 р. №
9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені ст.228 ЦК
України, є:

1) правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін.

Отже, договори поставки,
купівлі-продажу, надання послуг не
віднесені до переліку тих правочинів,
які посягають на суспільні, економічні
та соціальні основи держави, тобто
такі, що порушують публічний порядок.

Відповідачем у ході судового
розгляду справи не було надано суду
належних доказів встановлення вини та
умислу позивача щодо порушення
публічного порядку та завдання шкоди
державі, не надано суду і відповідного
вироку суду щодо посадових осіб
позивача постановленого у
кримінальній справі щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Акт перевірки не тільки не містить
посилань про вину позивача, яка
виразилася в намірі позивача порушити
публічний порядок, а й не доводить
умислу позивача на порушення
публічного порядку, не містить
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає.

Таки чином, податковий орган не надав
жодних доказів на підтвердження того,
що позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з
вищевказаними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

Тим більш, що у податкових органів
відсутнє право щодо визнання
правочинів нікчемними, що підтверджено
також практикою Вищого
адміністративного суду (ухвала від
14.11.2012 р. у справі № К/9991/4363 7/12), де
зазначено, що «чине законодавство
України не містить жодної норми, яка б
передбачала наявність повноважень
органів ДПС України на встановлення
факту нікчемності правочинів або
визнання їх такими, що не відповідають
закону, в тому числі вимогам ст.ст.203, 215,
228, 662, 656 Цивільного Кодексу України в
актах перевірок суб'єктів
господарювання».

Щодо відсутності трудових ресурсів,
складських приміщень тощо у
контрагентів позивача, то посилання
податкового органу на відсутність у
підприємств-контрагентів умов,
необхідних для здійснення
господарської операції, само по собі не
свідчить про нікчемність (фіктивність)
господарської операції, адже
підприємство-постачальник може
здійснювати реальні торговельні
операції та не обов'язково має бути
виробником товару чи послуги (ухвала
ВАСУ від 08.08.2012 р. у справі № К/9991/42185/12).

Колегія суддів зазначає, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента позивача не є
належним доказом нереальності
господарської операції, нікчемності
угоди оскільки за умови складення
вказаного акту фіксується факт
наявності перешкод для здійснення
податкового контролю органом ДПС щодо
платника податків, однак реальність
господарських операції такого
платника не може бути встановлено,
оскільки не є предметом перевірки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
отримання податковим органом акту
зустрічної перевірки чи довідки, в
котрих викладені певні висновки про
вчинення контрагентом платника
податків порушень податкового
законодавства, або відсутність за
місцезнаходженням, не звітуванням, та
вчинення нікчемних, безтоварних
правочинів, які не відбулися, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
виявленню та доведенню факту вчинення
платником податків порушень закону.

Акт про неможливість проведення
зустрічної звірки не є беззаперечним
та безумовним документом, що
підтверджує обставини фактично
вчиненої господарської операцій між
позивачем та його безпосереднім
контрагентом.

Юридична відповідальність має
індивідуальний характер, порушення
контрагента позивача щодо звітування
та сплати податкових зобов'язань
зокрема тих, що виникли за наслідками
поставок на користь позивача, не є
доказом порушення податкового
законодавства, неправильного
формування податкового кредиту
позивачем.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з
вищевказаними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає неправомірним збільшення
позивачу суми грошового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 2 839 грн. та
з податку на додану вартість на
загальну суму 2 533 грн.

Наведене свідчить про обґрунтованість
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог ТОВ НВФ «Підйомник»
щодо визнання протиправними та
скасування зазначених податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що судом першої інстанції під
час розгляду даної адміністративної
справи об'єктивно, повно та всебічно
з'ясовано усі обставини, які мають
суттєве значення для вирішення даної
справи, та застосовано до
правовідносин, які виникли між
сторонами у даній справі, норми
матеріального права, які регулюють
саме ці правовідносини і ухвалено
законне рішення. Порушень чи
неправильного застосування норм
матеріального чи процесуального права,
які б потягли за собою скасування чи
зміну оскаржуваної судової постанови,
судовою колегією під час розгляду
даної справи не встановлено, тому
колегія суддів вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції у
даній адміністративній справі
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються дослідженими судом
доказами та не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
р. у справі № 811/1997/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
р. у справі № 811/1997/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС
України.

Головуючий:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
Я.В. Семененко