Справа № 750/8910/14
Суддя: Лямзіна Н. Ю.
Дата ухвалення: 2014-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/8910/14
Провадження № 2-а/750/530/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року
м. Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова

у складі: головуючого-судді Лямзіної
Н.Ю.,

за участю секретаря Будаш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. про
скасування постанови, визнання дій не
законними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. в
якому просив визнати протиправними дії
старшого державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І, а
також визнати протиправною, скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 11 серпня 2014 року
державного виконавця Курилець В. І. №
42998341 та зобов'язати Відділ примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області поновити
виконавче провадження щодо виконання
Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова №2-а/2506/15082/11 від 25.08.2011 та
здійснити усі передбачені
законодавством дії з його примусового
виконання.

Позивач через канцелярію суду подав
заяву з проханням розглядати справу за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача надіслав
заперечення проти позову. Просив
розглянути справу без його участі. Від
управління пенсійного фонду України
надійшли заперечення на позов та
клопотання з проханням розглядати
справу за відсутності представника.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

На виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області перебував виконавчий лист №
2-а/2506/15082/11, виданий 28.02.2014 Деснянським
районним судом м. Чернігова, згідно
якого зобов'язано Управління
пенсійного фонду в м. Чернігові
провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її розміру як дитині війни
на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, встановленої ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", з 20
січня 2011 року по 18 червня 2011 року і
здійснити відповідні виплати на
користь позивача за виключенням
виплаченого підвищення до пенсії за
вказаний період.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Курилець В. І. від 15.04.2014 року
відкрито виконавче провадження по
виконанню вищевказаного виконавчого
листа та надано боржнику семиденний
строк самостійного виконання.

Разом з тим, 11.08.2014 року відповідачем
прийнято постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі
п.11 ч.1 ст. 49, ст.75 Закону України "Про
виконавче провадження", мотивовану тим,
що державним виконавцем на боржника
було накладено штрафні санкції
передбачені ст.. ст. 75, 89 Закону України
«Про виконавче провадження» та
винесено подання правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
Вказану постанову позивач отримав
21.08.2014 року, а з позовом звернулась
29.08.2014 року, тобто строк оскарження
постанови він не пропустила.

Позивач з вказаним рішенням не
погодився та звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон),
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

В силу положень п.11 ч.1 ст. 49 Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч.3
ст. 75 цього Закону, яка передбачає, що у
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Згідно ч. 1 статті 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника та
встановлює новий строк виконання.

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 47 Закону
та п 3.15 Інструкції з примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, підставою для повернення
виконавчого документа є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника.

Таким чином, державний виконавець мав
встановити, що безпосередньо у законі
встановлена заборона щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника у
виконавчому провадженні і у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також що
в законі наявна заборона щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно цього боржника, що виключає
можливість виконання виконавчого
листа.

Про наявність обставини, зазначених у
п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону, державний
виконавець зобов'язаний скласти акт, що
передбачено ч. 2 ст. 47 зазначеного
Закону.

Крім того, зі змісту оскаржуваної
постанови вбачається, що державний
виконавець взагалі не зазначив підстав
для закінчення виконавчого
провадження, зазначив лише ст. 75 та 89 ЗУ
«Про виконавче провадження». Як
вбачається із мотивувальної частини
постанови рішення суду боржник не
виконує у зв'язку із незалежними від
нього обставинами (відсутні кошти для
даного виду виплат).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини. При
цьому в силу приписів ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

З огляду на вищезазначене, суд вважає в
даному випадку у відповідача були
відсутні законні підстави для
закінчення виконавчого провадження та
повернення виконавчого листа саме з
підстав, передбачених п.11 ч.1 ст. 49, ст.
75 Закону України «Про виконавче
провадження», відтак, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
оскільки фактично неправомірні дії
державного виконавця виразились у
винесенні протиправної постанови
про закінчення виконавчого
провадження, суд вважає за необхідне
саме зазначену постанову визнати
незаконною. Разом з тим,
адміністративний позов в частині
скасування постанови старшого
державного виконавця Курилець В.І. про
закінчення виконавчого провадження та
зобов'язання Відділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області поновити
виконавче провадження задоволенню не
підлягає, оскільки скасування
постанови та поновлення виконавчого
провадження не входить до компетенції
суду. Порядок відновлення провадження
визначений ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження".

Керуючись ст.ст. 1, 87-99, 158-163, 181 КАС
України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курилець В.І. про
скасування постанови, визнання дій не
законними та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконною постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курильця В.І. про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 42998341 від 11 серпня 2014 року, щодо
виконання виконавчого листа №
2-а/2506/15082/11 виданого Деснянським
районним судом м. Чернігова про
зобов'язання Управління пенсійного
фонду в м. Чернігові провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її розміру як дитині війни
на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком, встановленої ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", з 20
січня 2011 року по 18 червня 2011 року і
здійснити відповідні виплати на
користь позивача за виключенням
виплаченого підвищення до пенсії за
вказаний період.

Постанову може бути оскаржено до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на
постанову суду першої
інстанції подається протягом
десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160
цього Кодексу, а також
прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Н.Ю. Лямзіна