Справа № 826/278/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 04 лютого 2013 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у м. Києві
про скасування постанови про стягнення
з боржника виконавчого збору та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Відділу примусового виконання
рішень Головного управління юстиції у
м. Києві про скасування постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
та зобов'язання відповідача винести
постанову про стягнення з ОСОБА_2
виконавчого збору у розмірі 40
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян та вжити необхідні дії для
повернення ОСОБА_2 зайво сплачених
коштів у розмірі 335 733,99 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 04 лютого 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог позивача
в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку відмову в
задоволенні вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
05.10.2012 державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у м.Києві
у межах виконавчого провадження № 28261951
винесено постанову про стягнення з
боржника - ОСОБА_2 виконавчого збору у
розмірі 336 413,99 грн.

05.10.2012 державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у м. Києві
винесено у межах вказаного ВП
постанову про повернення виконавчого
листа № 2-3972/10, виданого 28.07.2011
Голосіївським районним судом м. Києва,
стягувачеві - ЗАТ «ПроКредит Банк».
Вказана постанова винесена на підставі
заяви стягувача №1-2/12/2837 від 01.10.2012 про
повернення виконавчого документа без
виконання. Даною постановою також
виведено в окреме провадження
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що покликання
позивача на те, що у зв'язку із поданням
заяви стягувача про повернення
виконавчого документа без виконання,
стягненню підлягає виконавчий збір у
розмірі 40 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян є безпідставним та
необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
(далі Закон) державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

Колегія суддів зазначає, що аналіз
вказаних статей закону дає підстави
дійти висновку суду про те, що базою
нарахування виконавчого збору є сума,
яка підлягає стягненню. Тобто, якщо
боржником в добровільному порядку
частково виконано майнову вимогу до
спливу строку на добровільне виконання
рішення суду, то виконавчий збір
повинен розраховуватися з суми не
сплаченого самостійно боржником
залишку. Адже часткова сплата боргу до
закінчення 7-денного строку зумовлює
примусове стягнення грошових коштів
лише в тій частині, яка не покриває
розміру стягнення з урахуванням
добровільно виконаного боржником.

Вказана позиція відображена й у
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» № 3 від 13.12.2010.

Колегія суддів зазначає, що
формулювання норми дає підстави
вважати, що у випадку повернення
виконавчого документа без виконання за
письмовою заявою стягувача виконавчий
збір стягується з боржника у одному із
визначених ч.1 ст.28 Закону розмірів в
залежності від характеру виконуваного
примусово рішення: майнове чи
немайнове.

При цьому, третє речення частини 1 ст.28
Закону зазначає не про конкретний
розмір, а про розміри, застосування
яких згідно норм закону обумовлено
виключно змістовним критерієм
виконуваного рішення (майнового чи
немайнового характеру, де останнє має
акцесорний характер, зумовлений особою
боржника). Вказаний зміст частини 1 ст.28
Закону є зрозумілим та чітким, а тому
посилання апелянта на застосування
аналогії права в частині питання
справедливості визначення розміру
виконавчого збору судом не приймається
колегією суддівдо уваги. <

Таким чином, оскільки боржник у ВП №
28261951 - ОСОБА_2 - є фізичною особою, а
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва, за яким відкрито вищевказане
виконавче провадження носить майновий
характер (про стягнення заборгованості
у сумі 4 165 963,37 грн.), виконавчий збір
підлягає до стягнення у розмірі у
розмірі 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 лютого 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду буде
виготовлено 30.10.2014 року

Головуючий суддя
Г.М. Бистрик

Судді
М.І. Кобаль

В.В. Файдюк

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Кобаль М.І.

Файдюк В.В.