Справа № К/9991/41788/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м.
Київ К/9991/41788/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

розглянувши в касаційній інстанції в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова
про зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова на
постанову Деснянського районного суду
міста Чернігова від 8 червня 2009 року та
рішення Апеляційного суду
Чернігівської області від 20 квітня 2010
року, -

встановив:

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з позовом, у якому просила
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
міста Чернігова здійснити перерахунок
і виплату пенсії з 1 січня 2006 року у
розмірі, встановленому ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон
№ 796-XII), виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Постановою Деснянського районного
суду міста Чернігова від 8 червня 2009
року позов задоволено частково.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
міста Чернігова провести перерахунок
пенсії ОСОБА_4 згідно вимог ч.4 ст.54
Закону № 796-XII, починаючи з 1 лютого 2008
року та сплатити заборгованість. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Чернігівської області від 20 квітня 2010
року постанову Деснянського районного
суду міста Чернігова від 8 червня 2009
року змінено і зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова
провести перерахунок пенсії ОСОБА_4
згідно з вимогами ч.4 ст.54 Закону № 796-XII
з 23 березня 2008 року та сплатити
заборгованість.

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Деснянського районного суду міста
Чернігова від 8 червня 2009 року та
рішення Апеляційного суду
Чернігівської області від 20 квітня 2010
року і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Згідно п.2 ч.1 ст.222 Кодексу
адміністративного судочинства (далі -
КАС) України суд касаційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами у разі неприбуття
жодної з осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове
засідання не з'явились, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, то суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За змістом ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, і це відповідає
матеріалам справи, що позивач ОСОБА_4
має статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, є інвалідом IІ групи
внаслідок захворювання, яке пов'язане з
наслідками аварії на Чорнобильській
АЕС. Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-ХІІ.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі ст.54 вказаного Закону в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Проте, п.28 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2008 року, внесено
зміни до Закону № 796-ХІІ, зокрема: текст
ч.ч.3, 4 ст.54 замінено чотирма частинами
такого змісту: «У всіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими:
для учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році:
по I групі інвалідності - 220 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження: по I групі інвалідності - 160
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність; по II
групі інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою: по I групі
інвалідності - 130 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по II групі
інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; по III групі
інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність;
дітям-інвалідам - 70 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Пенсія в разі
втрати годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні (при цьому дітям пенсія
призначається незалежно від того, чи
були вони на утриманні годувальника), у
розмірі: на одного непрацездатного
члена сім'ї - 50 процентів
пенсії по інвалідності померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100
процентів пенсії по інвалідності
померлого годувальника, визначеної
згідно із зазначеною статтею, що
розподіляється між ними рівними
частками. До непрацездатних членів
сім'ї померлого годувальника належать
особи, зазначені у статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати пенсії згідно із
законом про Державний бюджет України і
не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами». У зв'язку
з цим частину п'яту визнано частиною
сьомою.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни,
внесені пп.15 п.28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI до Закону № 796-ХІІ,
зокрема, до ст.54, визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Зазначене рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене,
крім того, воно має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначеного закону, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, оскільки з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 щодо неконституційності пп.15
п.28 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» вказана правова норма
втратила чинність і застосуванню не
підлягала, то позивач з 22 травня 2008 року
мав право на отримання державної
пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком, як це встановлено ч.4 ст.54
Закону № 796-ХІІ.

Частиною 4 ст.9 КАС України встановлено,
що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суди дійшли
вірного висновку про те, що при
визначенні розміру пенсії позивачеві,
застосуванню підлягають положення
саме ст.54 Закону № 796-XII, а не положення
постанови Кабінету Міністрів України,
якими керувався відповідач, оскільки
такі істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

З положень ст.54 Закону № 796-ХІІ
випливає, що за основу нарахування
розміру державної пенсії береться
мінімальна пенсія за віком.

Згідно чинного законодавства розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону № 1058-ІV
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки судів щодо неприйняття в
даному випадку положень ч.3 ст.28 Закону
№ 1058-ІV, відповідно до якої мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання державної пенсії, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено ст.54 Закону № 796-ХІІ.

Згідно ч.3 ст.67 Закону № 796-ХІІ у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені ст.46 Конституції
України та ст.54 Закону № 796-ХІІ, щодо
визначення розміру та виплати пенсії.

Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом (ст.1
Закону № 1058-ІV).

Таким чином, пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі, та повинна
виплачуватися у визначеному розмірі до
внесення змін у відповідне
законодавство.

За правилами ч.2 ст.99 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення в суд
з вказаним позовом) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення в суд
з вказаним позовом) пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції обґрунтовано застосував
наслідки пропущення позивачем
встановленого законом річного строку
для звернення до адміністративного
суду, на застосуванні яких наполягав
відповідач, однак враховуючи
вищевказані обставини помилково
задовольнив вимоги ОСОБА_4 з 1 лютого 2008
року, а не з 22 травня 2008 року.

Змінюючи постанову суду першої
інстанції та зобов'язуючи Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова
провести перерахунок і виплату пенсії
позивачеві згідно з вимогами ч.4 ст.54
Закону № 796-ХІІ з 23 березня 2008
року апеляційний суд на зазначене
порушення уваги не звернув і не
виправив його.

Крім того, в порушення вимог ст.ст.21, 105,
162 КАС України суди попередніх
інстанцій, зобов'язуючи відповідача
провести нарахування та виплату
належних сум відповідно до закону, не
визнали рішення, дії чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень
протиправними.

Згідно п.4 ч.1 ст.223 КАС України суд
касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
змінити судове рішення суду першої
інстанції, скасувавши судове рішення
суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.225 КАС України суд
касаційної інстанції має право змінити
судове рішення, якщо у справі немає
необхідності досліджувати нові докази
або встановлювати обставини, а судове
рішення, яке змінюється, є помилковим
тільки в частині.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 225, 230, 232 КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі міста Чернігова -
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Чернігівської області від 20 квітня
2010 року - скасувати.

Постанову Деснянського районного суду
міста Чернігова від 8 червня 2009
року - змінити, резолютивну частину
постанови викласти в наступній
редакції: «Позов ОСОБА_4 задовольнити
частково. Визнати неправомірною
відмову Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі міста
Чернігова у здійсненні перерахунку та
виплаті ОСОБА_4 у відповідності зі
статтею 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» державної пенсії в розмірі
8 мінімальних пенсій за віком,
встановленої частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
міста Чернігова провести перерахунок і
виплату ОСОБА_4 у відповідності зі
статтею 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» державної пенсії в розмірі
8 мінімальних пенсій за віком,
встановленої частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період з 22 травня 2008 року з урахуванням
здійснених виплат. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовити».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.