Справа № 9101/177506/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2014 рокусправа №
412/291/2012(2а/412/55/2012)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Туркіної
Л.П. (доповідач),

суддів: Дурасової
Ю.В. Проценко О.А.

за участю секретаря - Комар Н.В.,

розглянувши апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради

на постанову Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 14.02.2012 р.

у справі № 412/291/2012(2а/412/55/2012)

за позовом ОСОБА_1

до Дніпропетровської міської ради

третя особа: Дніпропетровський
міжрайонний природоохоронний прокурор

про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, у якому, з урахуванням
уточнення заявлених вимог, просив суд
рішення відповідача від 21.12.2011 р. № 15/18
скасувати, раніше прийняті рішення
відповідача від 23.12.2005 р. № 189/32 та від
27.08.2010 р. № 310/60 визнати чинними.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 14.02.2012 р.
адміністративний позов задоволено
частково Рішення Дніпропетровської
міської ради від 21.12.2011 р. № 15/18 «Про
розгляд протестів Дніпропетровського
міжрайонного природоохоронного
прокурора від 25.11.11 №№ 6-1528 вих-11, 6-1529
вих-11 на рішення міської ради від 27.08.2010
р. № 310/60 та від 23.12.2005 р. № 189/32 стосовно
земельної ділянки у районі АДРЕСА_1»-
скасовано . У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
Рішення відповідача від 23.12.2005 р. № 189/32
та від 27.08.2010 р. № 310/60, скасовані
оскаржуваним рішенням від 21.12.2011 р. №
15/18, були призначені для одноразового
застосування та фактично виконані,
ставши підставою для виникнення
відповідних прав та обов'язків
цивільно-правового характеру як у
позивача, так і у відповідача, а отже, не
підлягали скасуванню відповідачем в
односторонньому порядку, що
узгоджується з правовою позицією,
висловленою Конституційним Судом
України в абз. 5, 6 п. 5 його Рішення від
16.04.2009 р. у справі № 1-9/2009.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, Дніпропетровська міська
рада подала апеляційну скаргу, у
якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи, а
також порушення норм процесуального
та матеріального права, просить
постанову суду першої інстанції
скасувати.

Відповідач зазначає, що Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська
порушив право Дніпропетровської
міської ради на доступ до суду оскільки
Дніпропетровська міська рада не була
належним чином повідомлена про час та
дату судових засідань, у зв'язку з чим
не мала можливості скористуватися
наданим їй правом на забезпечення
свого представника для участі у
судовому засіданні.

Так, відповідач вказує, що порушуючи
норми процесуального права? визначенні
КАС України? Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська 07.02.2012 р. за 7
календарних днів до початку винесення
постанови, після початку розгляду
справи по суті прийняв замість заяви
про зміну предмету позову заяву у формі
«Доповнення до позовної заяви», про що
не зазначив у своїй постанові від 14.02.2012
року. всупереч ст.163 КАС України, та про
яку не проінформував Відповідача для
забезпечення належного захисту.

Відповідач зазначає, що Рішення
Дніпропетровської міської ради від
21.12.2011р. №15/18 є законним та таким, що
прийняте на підставі Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та регламенту Дніпропетровської
міської ради.

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська, прийнявши Постанову,
фактично позбавив Дніпропетровську
міську раду її виключного права щодо
розпорядження землями територіальної
громади м. Дніпропетровська, визначене
ст. ст. 13,42 Конституції України, якими
передбачено право органу місцевого
самоврядування, а не Судів України від
імені територіальної громади
самостійного розпорядження землею,
яка є матеріальною і фінансовою
основою місцевого самоврядування,
оскільки доходи від її використання є
складовими у формуванні доходів
місцевого бюджету.

Крім того, відповідач вказує, що
рішення Дніпропетровської міської
ради мотивоване тим, що земельна
ділянка площею 0,1288 га, за кадастровим
номером :03:149:0038, що була надана
позивачу відповідно до рішень
Дніпропетровської міської ради від
23.12.2005р. №189/32, 08.07.2008 р. №179/34, 27.08.2010р.
№310/60 та відповідно Договорів оренди
землі від 01.10.2008 р., за реєстровим
номером 3562 (державна реєстрація від
14.11.08 за №29) та додаткового
договору від 25.10.2010 р. до договору
оренди землі від 14.11.2008 р., номер
державної реєстрації 29,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, за
реєстровим номером 268 (державна
реєстрація від 24.12.2010р.№79) строком
до 14.11.2012 р. знаходиться в межах
прибережної захисної смуги р. Дніпро,
не використовується для
гідротехнічних, гідрометричних та
лінійних споруд, тому передача її в
оренду для розміщення кафе з літнім
майданчиком суперечить вимогам ст..61
Земельного кодексу України та ст. 89
Водного кодексу України.

Отже, Рішення Дніпропетровської
міської ради від 21.12.2011 р. №15/18 є
законним, а постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Позивач заперечення на апеляційну
скаргу не надав.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи та вимоги
апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача до суду не
прибув, про час та місце судового
засідання позивач повідомлений
належним чином.

Заслухавши представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
суд дійшов висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Судом встановлено, що 23.12.2005 р.
Дніпропетровською міською радою було
прийняте рішення № 189/32, яким
затверджений план відведення
земельної ділянки площею 0,1288 га,
кадастровий № :03:149:0038,
розташованої в районі АДРЕСА_1,
позивачеві ОСОБА_1 для розміщення кафе
з літнім майданчиком, а також на
останнього покладена низка обов'язків,
в тому числі щодо укладання договору
оренди даної ділянки.

На виконання цього рішення 16.02.2006 р. між
сторонами був укладений договір оренди
зазначеної земельної ділянки на
дворічний строк .

08.07.2008 р. відповідачем було прийняте
рішення № 179/34, яким строк користування
зазначеною земельною ділянкою був
продовжений позивачеві на два роки.

На виконання цього рішення 01.10.2008 р. між
сторонами був укладений договір оренди
зазначеної земельної ділянки строком
на два роки.

27.08.2010 р. відповідачем було прийняте
рішення № 310/60, яким термін дії
останнього договору був продовжений до
14.11.2012 р.

На виконання цього рішення між
сторонами був укладений додатковий
договір до згаданого договору оренди,
яким змінені окремі його положення, в
тому числі строк оренди продовжений до
14.11.2012 р.

Зазначенні рішення виконано сторонами
шляхом передачі земельної ділянки та
здійснення будівництва кафе.

Таким чином, Рішення відповідача від
23.12.2005 р. № 189/32 та від 27.08.2010 р. № 310/60,
скасовані оскаржуваним рішенням від
21.12.2011 р. № 15/18, були призначені для
одноразового застосування та фактично
виконані, ставши підставою для
виникнення відповідних прав та
обовязків цивільно-правового
характеру як у позивача, так і у
відповідача, а отже не підлягали
скасуванню відповідачем в
односторонньому порядку, що
узгоджується з правовою позицією,
висловленою Конституційним Судом
України в абз. 5, 6 п. 5 його Рішення від
16.04.2009 р. у справі № 1-9/2009.

21.12.2011 р. відповідачем було прийняте
оспорюване у справі рішення № 15/18, яким
задоволені протести
Дніпропетровського міжрайонного
природоохоронного прокурора на раніше
прийняті цим органом рішення від 23.12.2005
р. № 189/32 та від 27.08.2010 р. № 310/60, оскаржені
рішення визнані такими, що втратили
чинність.

Отже, назване рішення є таким, що
суперечить діючому законодавству.

Слід також зазначити наступне. Як
вбачається зі змісту оскаржуваного
позивачем рішення відповідача,
підставою для визнання раніше
прийнятих рішень такими, що втратили
чинність, було те, що земельна ділянка,
надана позивачеві, знаходиться у межах
прибережної захисної смуги ріки
Дніпро, а отже її використання
позивачем суперечить вимогам ст. 61 ЗК
України та ст. 89 ВК України. Крім того,
на момент реєстрації за позивачем
права власності на незавершену
будівництвом будівлю кафе, розташовану
на цій земельній ділянці, термін дії
дозволу на виконання будівельних робіт
збіг.

Отже, прокурором та відповідачем
фактично оспорюється правомірність
права землекористування позивача, втім
для цього законом, а саме ст. ст. 141, 143, 144
ЗК України визначена спеціальна
процедура.

Зокрема, згідно п. г ч. 1 ст. 141 ЗК
України, підставами припинення права
користування земельною ділянкою є
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам.

З урахуванням викладеного суд вважає
оскаржуване рішення відповідача від
21.12.2011 р. № 15/18 таким, що підлягає
скасуванню, що є підставою для
задоволення позову в цій частині.

Позовні вимоги в частині визнання
чинними рішень відповідача від 23.12.2005 р.
№ 189/32 та від 27.08.2010 р. № 310/60 задоволенню
не підлягають, оскільки, судом
задоволена вимога позивача щодо
скасування рішення, яким зазначені
рішення визнані такими, що втратили
чинність.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції, що згідно ст..200 КАС України
виключає підстави для скасування
постанови Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14.02.2012 р. та
задоволення апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги, що судом першої
інстанції об'єктивно та повно з'ясовано
усі обставини справи, які доведені
належними доказами і яким надана вірна
оцінка, порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права, які б потягли за
собою скасування чи зміну оскаржуваної
судової постанови судовою колегією не
встановлено, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції від
14.02.2012 р. року у даній адміністративній
справі залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14.02.2012 р. - без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційна скарга на судове
рішення подається протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом, а в разі складення
судового рішення в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення судового рішення в
повному обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко