Справа № 804/11711/13-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2014 рокусправа № 804/11711/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Дадим Ю.М. Кругового
О.О. ,

за участю секретаря судового
засідання: Спірічева Я.В.,

за участю представників:

позивача: - не з'явився,

відповідача: - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
листопада 2013 року

у справі № 804/11711/13-а

за позовом ОСОБА_1

до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим

про визнання наказу протиправним та
його скасування, зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася у
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з позовом до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим про
визнання протиправними дій, визнання
наказу від 05 березня 2013 року № 15-а
протиправним та його скасування,
зобов'язання внести до Єдиного
електронного реєстру відомості про
скасування наказу та відновити в
Єдиному електронному реєстрі
реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт № КР
8 від 08 серпня 2011 року та
декларації № КР 5 від 05 березня 2012
року про готовність магазину змішаної
торгівлі, розташованого за адресою:
смт. Леніно, вул. Енгельса,11-а до
експлуатації, письмово повідомити
комунальне підприємство «Ленінське
бюро технічної інвентаризації»,
Ленінську селищну раду, сектор
реєстрації речових прав реєстраційної
служби Ленінського районного
управління юстиції про скасування
наказу та про відновлення в єдиному
електронному реєстрі реєстрацію
декларацій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилися.
Відповідно до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм і правил.

Згідно з пунктом 3 Положення про
інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим,
затвердженого наказом державної
архітектурно-будівельної інспекції
України № 22 від 02 червня 2011 року,
основними завданнями інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю є участь у реалізації
державної політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
зокрема, здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю за
дотриманням вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
державних будівельних норм, стандартів
і правил під час виконання підготовчих
і будівельних робіт, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів; виконання дозвільних та
реєстраційних функцій у будівництві.

З аналізу наведених норм видно, що
відповідач наділений повноваженнями в
галузі державного
архітектурно-будівельного контролю на
виконання дозвільних та реєстраційних
функцій щодо початку виконання
будівельних робіт та прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
підставою для скасування відповідачем
реєстрації декларацій про початок
виконання будівельних робіт та про
готовність об'єкта до експлуатації за
наказом від 05 березня 2013 року № 15-а є
матеріали перевірок інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим
та прокурорської перевірки за
наслідками яких встановлено, що
будівництво магазину змішаної
торгівлі, розташованого на території
комунального підприємства
«Семиколодезянський ринок» за адресою:
смт. Леніно, вул. Енгельса, 11-а розпочато
ОСОБА_1 у 2008-2009 роках без отримання
відповідного дозволу від інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим
та Ленінської селищної ради.

Також замовник будівництва зазначив
недостовірні дані у вищевказаних
деклараціях про початок виконання
будівельних робіт та про готовність
об'єкта до експлуатації, а саме: пункт 14
декларації про початок виконання
будівельних робіт, яка зареєстрована 08
серпня 2011 року за № КР 8 містить
недостовірні дані щодо земельної
ділянки (зазначено місце розташування
земельної ділянки - АР Крим смт. Леніно,
вул. Енгельса, б.11-а та м. Сімферополь,
вул. І. Федько, 20,22); площа земельної
ділянки, що надана у користування
ОСОБА_1 на підставі договору суперфіцію
№ 1 не відповідає площі земельної
ділянки, яка зазначена у декларації;
зазначений у декларації акт про право
постійного користування на земельну
ділянку від 22 листопада 2010 року серії
ЯЯ №0004396 списаний відділом Держкомзему
у Ленінському районі Автономної
Республіки Крим 24 листопада 2010 року;
договір суперфіцію № 1 від 25 жовтня 2010
року, укладеного між комунальним
підприємством «Семиколодезянський
ринок» та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, що посвідчував право позивача
на вказану земельну ділянку, визнаний
недійсним з моменту його укладення
відповідно до рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 07
серпня 2012 року та постановами
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 09 жовтня 2012
року, Вищого господарського суду
України від 17 січня 2013 року, які набрали
законної сили. Аналогічні недостовірні
відомості зазначено у декларації про
готовність об'єкта до експлуатації від
01 березня 2012 року, зареєстрованої 05
березня 2012 року за № КР 5. Крім
того, інформація у пункті 3.9 декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
від 01 березня 2012 року різниться з
пунктом 3 декларації про початок
виконання будівельних робіт від 20
липня 2011 року.

Порядок виконання будівельних робіт та
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, а також порядок
скасування реєстрації декларації
регулюється Законом України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Порядком виконання
підготовчих робіт, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 квітня 2011 року № 466 та Порядком
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 квітня 2011 року № 461.

Статтями 34, 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що замовник має право
виконувати будівельні роботи після
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до І-ІІІ
категорії складності. Замовник
відповідно до закону несе
відповідальність за повноту та
достовірність даних, зазначених у
поданій ним декларації про початок
виконання будівельних робіт та
виконання будівельних робіт без
зареєстрованої декларації.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Пунктом 17 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів встановлено, що реєстрація
декларації здійснюється з дотриманням
вимог Закону України «Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності».

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» декларацією
є документ, яким суб'єкт господарювання
повідомляє державного адміністратора
або представника дозвільного органу
про відповідність своєї
матеріально-технічної бази вимогам
законодавства.

Водночас, частиною 7 статті 41 Закону
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності»
передбачено, що підставами для
анулювання документа дозвільного
характеру є звернення суб'єкта
господарювання із заявою про
анулювання документа дозвільного
характеру; припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця;
а також встановлення факту надання в
заяві та документах, що додаються до
неї, недостовірної інформації.

Також, частиною 2 статті 391 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
передбачено, що у разі виявлення
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
факту подання недостовірних даних,
наведених у надісланому повідомленні
чи зареєстрованій декларації, які є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом, зокрема, якщо він
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документу,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту або будівельного паспорта,
реєстрація такого повідомлення або
декларації підлягає скасуванню
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

За приписами частини 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у господарській
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, оскільки судовими
рішеннями встановлено недійсність
договору суперфіцію № 1 від 25 жовтня 2010
року, укладеного між комунальним
підприємством «Семиколодезянський
ринок» та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1, що посвідчував право позивача
на земельну ділянку за адресою: смт.
Леніно, вул. Енгельса, 11-а, з моменту
його укладення, тобто з 25 жовтня 2010
року, то він не породжував у сторін
будь-яких правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до частини 1 статті 216
Цивільного кодексу України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

При цьому, статтею 236 Цивільного
кодексу України встановлено, що
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення. Якщо
за недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Отже, замовником - ОСОБА_1 у
вищевказаних деклараціях про початок
виконання будівельних робіт та про
готовність об'єкта до експлуатації
були зазначені недостовірні дані, у
тому числі і щодо права користування
земельною ділянкою, що у відповідності
до вимог статті 391 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
є підставами для скасування реєстрації
декларацій поданих позивачем.

Посилання позивача на неправомірність
застосування судом першої інстанції
частини 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
є безпідставними, оскільки рішенням
господарського суду Автономної
Республіки Крим від 07 серпня 2012 року та
постановами Севастопольського
апеляційного господарського суду від 09
жовтня 2012 року, Вищого господарського
суду України від 17 січня 2013 року, які
набрали законної сили, встановлені
обставини, що мають значення при
розгляді даної справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що спірні правовідносини
виникли між сторонами 25 січня 2013 року, а
саме після проведення перевірки, за
результатами якої виявлено факти
подання позивачем недостовірних даних
наведених у деклараціях, тобто після
набрання чинності статті 391 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», а тому
підстав для не застосування вказаної
норми у відповідача не було.

Також, є безпідставними посилання
ОСОБА_1 на врахування судом першої
інстанції заперечень відповідача у
зв'язку з тим, що заперечення підписані
не уповноваженою особою, яка не мала
права на їх складання з огляду на те, що
заперечення підписані посадовою
особою відповідача - головним
спеціалістом відділу правового
забезпечення інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Автономній Республіці Крим
Колесниковим В.О. на підставі
довіреності від 15 січня 2013 року за
№3/1-237, оскільки встановлено, що
довіреність оформлена у встановленому
законодавством порядку.

Разом з тим, не надано доказів на
спростування наведених порушень
замовником - ОСОБА_1 та доказів, які б
свідчили про наведення у деклараціях
про початок виконання будівельних
робіт та про готовність об'єкта до
експлуатації достовірних даних. Як не
надано доказів щодо наявності у
позивача дозволу на виконання
будівельних робіт виданого інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим
та Ленінською селищною радою у період з
2008-2009 року.

За таких обставин, наказ від 05 березня
2013 року № 15-а прийнятий інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованих
висновків щодо відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
О.О. Круговий