Справа № 2а-6118/12/2670
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

03 листопада 2014 року м. Київ
В/800/4729/14

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Гончар
Л.Я., Стрелець Т.Г., Черпіцької Л.Т.
перевіривши заяву Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про перегляд постанови Вищого
адміністративного суду України від 17
липня 2014 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна» до
Київської регіональної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про скасування рішення, картки відмови
та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна»
пред'явило позов до Київської
регіональної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про
скасування рішення, картки відмови та
стягнення коштів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 вересня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року, позовні вимоги задоволено.
Скасовано рішення про визначення
митної вартості товарів від 29
листопада 2011 року № 100000006/2011/315047/2 та
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 29 листопада 2011 року №100190000/1/03572;
повернуто товариству з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна»
надміру сплачені суми податку на
додану вартість у розмірі 103075,62 грн. з
відповідного рахунку Київської
регіональної митниці через Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 17 липня 2014 року
касаційну скаргу Київської
регіональної митниці на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 вересня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року задоволено частково. Скасовано
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 вересня 2012 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року в частині задоволення позову
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна» до
Київської регіональної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві про повернення товариству з
обмеженою відповідальністю
«Аскоп-Україна» надміру сплаченої суми
податку на додану вартість у розмірі
103075,62 грн. з відповідного рахунку
Київської регіональної митниці через
Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
і прийнято в цій частині нове судове
рішення - про відмову у позові.

У решті постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 вересня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2013 року залишено без
змін.

Не погоджуючись з рішенням суду
касаційної інстанції, Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів
подала до Вищого адміністративного
суду України заяву про допуск до
перегляду Верховним Судом України
постанови Вищого адміністративного
суду України від 17 липня 2014 року.

У заяві Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів просить скасувати
постанову Вищого адміністративного
суду України від 17 липня 2014 року з
підстав, передбачених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, посилаючись при цьому на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України, як
судом касаційної інстанції, одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
її думку, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

В заяві зазначає, що постанова Вищого
адміністративного суду України від 17
липня 2014 року у справі № К/800/16559/13
прийнята з неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права, ніж у справі № К/9991/57792/12.

Вивчивши заяву Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів та
додані до неї матеріали, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла до висновку про відсутність
підстав для допуску до перегляду
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 17 липня 2014 року у зазначеній справі,
з огляду на наступне.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення Вищим
адміністративним судом України
незаконного судового рішення з питань,
передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Із оскаржуваної постанови Вищого
адміністративного суду України від 17
липня 2014 року № К/800/16559/13 слідує, що
предметом спору у справі є
правомірність прийняття рішення про
визначення митної вартості товарів та
картки відмови в прийняті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України та
наявність підстав повернення надмірно
сплаченої суми податку на додану
вартість з Державного бюджету України
на користь позивача. Цим рішенням суд
касаційної інстанції рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасував в частині задоволення
позовних вимог про повернення
товариству з обмеженою
відповідальністю «Аскоп-Україна»
надміру сплаченої суми податку на
додану вартість з відповідного рахунку
Київської регіональної митниці через
Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
і прийняв в цій частині нове судове
рішення про відмову у позові. В іншій
частині рішення судів залишено без
змін.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивачем подано
відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
а тому відповідачем протиправно
скориговану митну вартість товару, у
зв'язку з чим підлягають поверненню
надміру сплачені суми ПДВ.

Суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо наявності підстав для скасування
рішення та картки відмови оскільки
позивачем представлено відповідачу
для митного оформлення імпортованого
на підставі контракту товару
документи, що передбачені пунктом 7
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року. Подані документи чітко
ідентифікували оцінюваний товар та
містили об'єктивні і достовірні дані,
що піддавалися обчисленню, які чітко
підтверджували ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця та транспортні витрати, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору. Крім того,
відповідач під час розгляду справи
визнав факт надання позивачем повного
пакету обов'язкових і додаткових
документів, передбачених пунктами
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20
грудня 2006 року.

Водночас суд касаційної інстанції
прийшов до висновку, що оскільки
нормативними актами встановлений
порядок повернення надмірно сплачених
митних платежів, тому позов в цій
частині є передчасним.

У справі № К/9991/57792/12 за позовом
публічного акціонерного товариства
"Електрометалургійний завод
"Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна" до
Запорізької митниці про визнання
неправомірними дій відповідача щодо
відмови у прийнятті декларацій та
митному оформленні товару за першим
методом, визнання протиправними та
скасування рішень про визначення
митної вартості товарів, Вищий
адміністративний суд України скасував
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій в частині задоволення
позовних вимог про визнання
протиправними та скасування рішень про
визначення митної вартості товарів та
прийняв нову постанову, якою
відмовлено у задоволенні позовних
вимог у цій частині.

Суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій,
якими відмовлено в задоволенні
позовних вимог в частині визнання
неправомірними дій Запорізької
митниці щодо відмови у прийнятті
вантажних митних декларацій та відмови
у митному оформленні товару за першим
методом, що митниця не відмовляла у
митному оформленні товару, карток
відмови не видавала, а прийняла рішення
про визначення митної вартості товару,
з якими позивач погодився, надавши нові
ДМВ для митного оформлення і товар
був випущений у вільний обіг. Суди
підтвердили згоду позивача щодо митної
вартості товару, яка визначена у
спірних рішеннях, що підтверджує
необґрунтованість позовних вимог
позивача в частині протиправності дій
та незаконності прийнятих рішень
митницею про визначення митної
вартості товару.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог в частині визнання
протиправними та скасування рішень
Запорізької митниці про визначення
митної вартості товарів, суд
касаційної інстанції зазначив, що
митний орган має повноваження
витребувати додаткові документи для
перевірки правильності зазначеної
митної вартості товару, за наявності
підстав сумніву митної оцінки товару,
що переміщується через митний кордон
України. У спірних правовідносинах у
митниці виник обґрунтований сумнів
щодо правильності заявлення митної
вартості товару, що підтверджується
даними цінової інформації Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Державної митної служби України. З
урахуванням наведеного митниця мала
обґрунтовані підстави для
витребування додаткових документів
для підтвердження заявленої митної
вартості товару. При витребуванні
додаткових документів митниця діяла
відповідно до Порядку № 1766 та норм
митного законодавства. При цьому
відповідач, відповідно до наведених
законодавчих норм надавав позивачу
можливість підтвердження заявленої
митної вартості чи корегування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів, однак, позивач не
використав надані митницею можливості
щодо підтвердження заявленої митної
вартості чи узгодження з митницею
митної вартості спірного товару, не
надав належних обґрунтувань та підстав
щодо неможливості надання додаткових
документів. Інших способів, ніж
витребування додаткових документів,
надання часу для підтвердження
заявленої митної вартості товару, у
митного органу щодо узгодження митної
вартості товару із декларантом
законодавчими нормами не передбачено.

Суд касаційної інстанції зазначив, що у
зв'язку з ненаданням позивачем
додаткових документів, у митниці не
було можливості застосувати митну
вартість, визначену позивачем. При
визначенні митної вартості товару за 6
методом митниця діяла відповідно до
вимог статті 266 Митного кодексу
України. При митному оформленні товару
за скоригованою вартістю декларант у
ВМД вказав шостий метод та самостійно
вказав обґрунтування неможливості
застосування попередніх методів,
погодившись з визначеною відповідачем
митною вартістю товару, про що маються
відмітки у ВМД щодо визнання митної
вартості декларантом.

У зв'язку із цим суд касаційної
інстанції прийшов до висновку, що
приймаючи рішення про визначення
митної оцінки товару Запорізька
митниця діяла в межах повноважень та
підставі вимог чинного законодавства.

Отже у даних випадках відсутнє
неоднакове застосування судами
касаційних інстанцій одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

В допуску до перегляду Верховним Судом
постанови Вищого адміністративного
суду України від 17 липня 2014 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аскоп-Україна» до Київської
регіональної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про
скасування рішення, картки відмови та
стягнення коштів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: