Справа № 222/872/14-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 р.Справа № 222/872/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Володарському районі
Донецької області на постанову
Володарського районного суду
Донецької області від 07.08.2014р. по
справі № 222/872/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Володарському районі
Донецької області

про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання
нарахувати та сплатити щомісячне
підвищення до пенсії як дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

08.07.14 позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Володарського районного
суду Донецької області від 07.08.2014 року
позов задоволено. Визнано
неправомірною бездіяльність та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Володарському районі
Донецької області провести ОСОБА_1
нарахування та виплатити щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
з 08.01.2014 року з відрахуванням фактично
проведених виплат.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Виходячи з приписів п.3 ч. 1 ст. 197 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст.6 цього закону має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права надавши перевагу ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" над постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.2011 року р. за
№ 1381 "Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом визначено розмір мінімальної
пенсії за віком, виходячи із приписів
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у
спірному періоді дітям війни
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до вимог
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у спірному періоді до
позивача безпідставно застосовував
постанову Кабінету Міністрів України
від 28.12.2011р. за № 1381, оскільки повинен
був діяти у відповідності з приписами
діючої норми ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка має
вищу юридичну силу ніж зазначена
постанова, нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки, наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Пенсійний фонд України діє відповідно
до Положення "Про Пенсійний фонд
України" і здійснює свої повноваження
на підставі п.15 зазначеного положення
через створені в установленому порядку
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої
територіальні управління, однак, вони
не вчинили жодної дії для нарахування
цих коштів та їх виплати, колегія
суддів вважає, що відповідач не виконав
свої обов'язки, чим порушив права
позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог є законним та обґрунтованим, а
тому не вбачає підстав для його
скасування.

Доводи апеляційної скарги з посиланням
на Закон України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" висновків суду не
спростовують, виходячи з наступного.

На підставі Закону України від 31 липня
2014 року "Про внесення змін до Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік", який набув чинності 03 серпня
2014 року, "Прикінцеві положення" Закону
України "Про державний бюджет України
на 2014 рік" були доповнені п. 6-7, за яким
було установлено, що у 2014 році норми і
положення ст. ст. 5, 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Таким чином, Законом України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" з 03
серпня 2014 року надано повноваження
Кабінету Міністрів України визначати
розмір доплати до пенсії, передбачений
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджетів
на 2014 рік.

З огляду на викладене, зважаючи на той
факт, що оскаржувана постанова суду
першої інстанції ухвалена до набрання
чинності Законом України "Про внесення
змін до Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014
року N 1622-VII, суд не мав законних підстав
відмовляти позивачу у задоволенні його
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату спірного підвищення до пенсії.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги, з
наведених вище підстав, висновків суду
не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Володарському районі Донецької
області залишити без задоволення.

Постанову Володарського районного
суду Донецької області від 07.08.2014р. по
справі № 222/872/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Бегунц А.О. Донець Л.О.