Справа № 809/3247/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 809/3247/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
приміщенні суду адміністративну
справу

за позовом державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу в сумі
10638,09 грн., -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2014 року державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі -
відповідач) про стягнення податкового
боргу в сумі 10638,09 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, всупереч вимог підпункту
16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового
кодексу України заборгував сплату до
бюджету узгоджених податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та податку на доходи фізичних
осіб на загальну суму 10638,09 грн.

Представник позивача на адресу суду
подав клопотання про розгляд справи
без його участі. Позовні вимоги
підтримує в повному обсязі. Просив
позов задовольнити повністю.

Направлена на адресу відповідача
поштова кореспонденція повернулася до
суду з відміткою «адресат не проживає
за адресою». Відповідно до частини 11
статті 35 КАС України розписку про
одержання повістки (повістку у разі
неможливості вручити її адресату чи
відмови адресата її одержати) належить
негайно повернути до
адміністративного суду. У разі
повернення поштового відправлення із
повісткою, яка не вручена адресату з
незалежних від суду причин, вважається,
що така повістка вручена належним
чином. Тому, суд вважає, що відповідач
був належно повідомлений про дату, час
і місце судового розгляду справи.

Згідно частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
в разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин, відповідно до норм
частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд розглянув справу в
письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
і оцінивши докази, суд дійшов висновку
про те, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податку НОМЕР_1) 28.12.2004 року
зареєстрований як фізична
особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1,
76018, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
29.07.2014 року за №19068730 (а.с. 7).

Відповідач взятий на облік як платник
податків державною податковою
інспекцією у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
ДПІ у м. Івано-Франківську).

У травні 2010 року податковим органом
проведена планова виїзна перевірка
відповідача, за результатами якої
складено акт від 18.05.2010 року за
№9237/17-3/НОМЕР_1 (а.с. 12-22).

На підставі вказаного акту винесені
податкові повідомлення-рішення від
27.05.2010 року за №№/0, /0, котрим
на відповідача покладені податкові
зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість в сумі 780,00 грн. та
податку з доходів фізичних осіб в сумі
10008,09 грн., відповідно. Дані податкові
повідомлення-рішення отримані
відповідачем, однак податковий борг
ним сплачений не був (а.с. 11).

Таким чином, борг відповідача перед
бюджетом з податку на додану вартість
та податку з доходів фізичних осіб, у
зв'язку з переплатою складає 10638,09 грн.,
з якого 10378,09 грн. податкові
зобов'язання та 260,00 грн. штрафні
санкції.

Оскільки, податкові зобов'язання
відповідачем сплачені не були,
державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, на
виконання вимог податкового
законодавства виставила податкову
вимогу форми «Ю» від 03.06.2014 року за
№2833-25 на суму 10638,09 грн. Вищевказана
вимога направлена відповідачу, однак
ним виконана не була (а.с. 8).

Податковий борг відповідача перед
бюджетом підтверджується дослідженими
судом довідкою-розрахунком
податкового боргу, обліковими картками
платника податку та становить 10638,09 грн.
(а.с. 5, 9-10).

Крім того, борг відповідача
підтверджується перевіреною судом
довідкою про борг від 11.09.2014 року та
становить 10638,09 грн. (а.с. 6).

Частиною 1 статті 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року №2181-III (надалі -
Закон №2181-III), що діяв на момент спірних
правовідносин, установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону
№2181-ІІІ, податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Податковий борг - це податкове
зобов'язання з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або
узгоджене в адміністративному чи
судовому порядку, але не сплачене у
встановлений строк, а також пеня,
нарахована на суму такого податкового
зобов'язання.

Згідно підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4
Закону №2181-ІІІ платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Закону №2181-ІІІ податкові
декларації подаються за базовий
податковий (звітний) період, що
дорівнює: календарному місяцю (у тому
числі при сплаті місячних авансових
внесків), - протягом 20 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця;
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі при
сплаті квартальних або піврічних
авансових внесків), - протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя);
календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктом «г» підпункту
4.1.4 цього пункту, - протягом 60
календарних днів за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року; календарному року
для платників податку на доходи
фізичних осіб (прибуткового податку з
громадян), - до 1 квітня року, наступного
за звітним.

Згідно з підпунктом 5.2.2 пункту 5 статті 5
Закону №2181-ІІІ, при апеляційному
узгодженні моментом узгодження
податкового зобов'язання є день
отримання платником податків
повідомлення, якщо платник не оскаржив
рішення податкового органу протягом 10
календарних днів, наступних за днем
отримання платником податків
податкового повідомлення.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4. статті 5
вищевказаного Закону передбачено, що
узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визнається сумою
податкового боргу платника податків.

Відповідно до пункту 17.1 статті 17 Закону
№2181-ІІІ штрафні санкції за порушення
податкового законодавства
накладаються на платника податків у
розмірах, визначених цією статтею, крім
штрафних санкцій за порушення
валютного законодавства, що
встановлюються окремим
законодавством.

Відповідно до підпункту 16.1.1 пункту 16.1
статті 16 Закону №2181-III після закінчення
встановлених строків погашення
узгодженого податкового зобов'язання
на суму податкового боргу
нараховується пеня.

Закон України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР, із
змінами та доповненнями (надалі - Закон
№168/97-ВР), що діяв на момент спірних
правовідносин, визначає платників
податку на додану вартість, об'єкти,
базу та ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону
№168/97-ВР платник податку - це особа, яка
згідно з цим Законом зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, що сплачується
покупцем, або особа, яка імпортує
товари на митну територію України.

Згідно пункту 3.1 статті 3 Закону №168/97-ВР
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Пунктом 4.1 статтею 4 Закону №168/97-ВР
встановлено, що база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону
№168/97-ВР об'єкти оподаткування,
визначені статтею 3 цього Закону, за
винятком операцій, звільнених від
оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка згідно з
цим Законом, оподатковуються за
ставкою 20 відсотків.

Статтею 7 Закону №168/97-ВР
встановлювався порядок обчислення і
сплати податку на додану вартість.
Відповідно до пункту 7.1 цієї статті
поставка товарів (робіт, послуг)
здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість.

Податковий кодекс України (надалі -
Кодекс) з 01.01.2011 року регулює відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 Кодексу платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті
14 Кодексу податковий борг - це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

У відповідності до вимог пункту 36.1
статті 36 Кодексу податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом або законами з питань митної
справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Кодексу
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Кодексу, платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 56.11 статті 56 Кодексу не
підлягає оскарженню податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків, а тому податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, є узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59
Кодексу у разі коли платник податків не
сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 59.5 статті 59 Кодексу у
разі якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Пунктом 95.2 статті 95 Кодексу
передбачено, що стягнення коштів
платника податків провадяться не
раніше, ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги.

Отже, суд дійшов висновку, що податкові
зобов'язання відповідача з податку на
додану вартість та податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 10638,09
грн., які ним не сплачені, являються
його податковим боргом.

Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача перед
бюджетом зі сплати податку на додану
вартість та податку на доходи фізичних
осіб станом на момент розгляду справи
судом становить 10638,09 грн.

Відповідно до частини 2 статті 87
Кодексу, джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Заборгованість станом на день розгляду
справи не погашена, а тому підлягає
стягненню в судовому порядку.

Окрім вказаного, суд установив, що
податковий орган звернувся з даним
адміністративним позовом у межах 1095
днів, тобто строку, установленого
нормами статті 102 Кодексу. Оскільки, з
моменту винесення податкових
повідомлень-рішень від 27.05.2010 року за
№№/0, /0 тривала процедура
узгодження грошових зобов'язань
відповідача. Крім того, 03.06.2014 року на
адресу відповідача позивачем
направлена податкова вимога за №2833-25.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що вимоги позивача
правомірні та обґрунтовані, тому позов
слід задовольнити.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 122, 128, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути на користь бюджету з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податку - НОМЕР_1) податковий борг в сумі
10638 (десять тисяч шістсот тридцять
вісім) грн. 09 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, установлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Ю.О. Бобров

Постанова складена в повному обсязі о
14:45 год. 23.10.2014 року.