Справа № 813/7114/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року м.
Київ К/800/42072/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційні скарги
Львівської митниці Міндоходів та
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної митної служби України,
Львівської митниці Міндоходів,
Міністерства доходів і зборів України
про визнання наказу протиправним,
поновлення на роботі та зобов'язання
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Державної митної служби України,
Львівської митниці Міндоходів,
Міністерства доходів і зборів України
про визнання наказу протиправним,
поновлення на роботі та зобов'язання
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року позовні вимоги задоволено
повністю. Визнано протиправним та
скасовано наказ Львівської митниці
від 19 серпня 2013 року № 776-к «Про
звільнення ОСОБА_2.», поновлено
позивача на посаді головного
державного інспектора оперативно -
аналітичного відділу Управління
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів та стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 8249,20 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким
позовні вимоги задоволено. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Львівської митниці від 19 серпня 2013
року № 776-к «Про звільнення ОСОБА_2.».
Поновлено позивача на посаді головного
державного інспектора оперативного
відділу оперативного Управління
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів з 19 серпня 2013 року. Стягнуто
з Львівської митниці Міндоходів на
користь позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 11177,35
грн., без утримання податку на доходи
фізичних осіб та інших обов'язкових
платежів.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
Львівська митниця Міндоходів та
Міністерство доходів і зборів України
подали касаційні скарги, в яких просять
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційних скарг, рішення судів щодо
правильності застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
вбачає порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального права при
прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційні скарги слід задовольнити
частково, рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, змінивши рішення
суду першої інстанції, з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, ОСОБА_2 проходив державну
службу в митних органах України на
посаді головного державного
інспектора оперативно - аналітичного
відділу Управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів.

В подальшому, Указом Президента
України № 726 від 24 грудня 2012 року «Про
деякі заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади»
утворено Міністерство доходів і зборів
України шляхом реорганізації
Державної податкової служби України та
Державної митної служби України.

У зв'язку з чим, постановою Кабінету
Міністрів України від 20 березня 2013 року
№ 229 «Про утворення територіальних
органів Міністерства доходів і зборів
України» утворено Львівську митницю
Міндоходів, яка є правонаступником
Львівської митниці Держмитслужби
України.

Наказом Головного управління
Міндоходів у Львівській області від 19
серпня 2013 року № 776-к позивача
звільнено із займаної посади, у зв'язку
з реорганізацією та скороченням
чисельності працівників відповідно до
пункту 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно з частиною другою статті 36
Кодексу законів про працю України
зміна підпорядкованості підприємства,
установи, організації не припиняє дії
трудового договору. Частиною третьою
цієї ж статті передбачено, що у разі
зміни власника підприємства, а також у
разі його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 Кодексу
законів про працю України встановлено,
що звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) особи, що
ліквідується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається відсутність юридичного
факту, зокрема, змін в організації
виробництва і праці, який є підставою
для звільнення працівника відповідно
до пункту 1 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України.

Крім того, зазначене зобов'язання
роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівника
ліквідованої установи, Львівська
митниця Міндоходів не виконала, і
відповідно, трудові гарантії позивача,
як працівника, порушені.

На виконання вимог частини 1 статті 492
Кодексу законів про працю України,
позивач про наступне його вивільнення
згідно пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України був
попереджений, однак можливість
перевестися на іншу посаду позивачу не
пропонувалася.

При цьому, судами попередніх інстанцій
досліджено, що з порівняльного аналізу
штатного розпису на 2013 рік Львівської
митниці Міндоходів вбачається, що було
затверджено штат у кількості 910 штатних
одиниць, в Управлінні боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями заплановано 19 посад
оперативно - аналітичного відділу, яку
займав позивач.

Тобто, на дату винесення спірного
наказу у відповідача були вакантні
посади, проте, доказів неможливості
перевести позивача за його згодою на
будь-які вакантні посади, відповідачем
надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
спірний наказ Львівської митниці
Міндоходів від 19 серпня 2013 року № 776-к
про звільнення ОСОБА_2 прийнятий з
порушенням вимог частини 2 статті 40 та
частин 1- 3 статті 492 Кодексу законів про
працю України, і відповідно, суди
дійшли до обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для його
скасування.

Наведене відповідає практиці
Верховного Суду України, зокрема,
викладеної в постанові від 17 жовтня 2011
року № 21-237а11.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, з урахуванням податку на
доходи фізичних осіб та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Разом з тим, суд першої інстанції
правильно вирішивши по суті даний спір,
помилково не зазначив в резолютивній
частині постанови дату, з якої позивача
слід поновити на посаді, а тому в цій
частині рішення суду підлягає зміні.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини справи судами встановлені
повно й правильно, але допущена помилка
в застосуванні норм матеріального
права, суд касаційної інстанції, згідно
зі статтею 223 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рахує за необхідне змінити
рішення суду першої інстанції,
скасувавши рішення суду апеляційної
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

постановила:

Касаційні скарги Львівської митниці
Міндоходів та Міністерства доходів і
зборів України задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 липня 2014
року скасувати.

А постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року - змінити, виклавши абзац 3
резолютивної частини постанови суду
першої інстанції в наступній редакції:
«Поновити ОСОБА_2 на посаді головного
державного інспектора оперативно -
аналітичного відділу Управління
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Львівської митниці
Міндоходів, з 19 серпня 2013 року».

В іншій частині постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
лютого 2014 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

Я.Л. Іваненко