Справа № 810/590/14-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/36141/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 р.

у справі № 810/590/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нафтозбут»

до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нафтозбут» (далі -
позивач, ТОВ «Нафтозбут») звернулось до
суду з позовом до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області (далі -
відповідач, Білоцерківська ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 р.
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Білоцерківської
ОДПІ №000090/2204/872 від 22 жовтня 2013 року.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 р.
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі Білоцерківська
ОДПІ, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

З акта перевірки №69/22-04/20607715/95 від 30
вересня 2013 року вбачається, що у ТОВ
«Нафтозбут» проведено камеральну
перевірку даних, задекларованих в
уточнюючому розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість за липень 2013 року, за
висновками якої позивачем
безпідставно занижено рядок 25 «Сума
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню за підсумками
поточного звітного періоду» на 949341 грн.
через відсутність факту реєстрації
податкової накладної за липень 2013 року
в Єдиному реєстрі податкових
накладних, що призвело до порушення
приписів пунктів 201.6 та 201.10 статті 201
Податкового кодексу України.

11 жовтня 2013 року позивачем подано
заперечення на акт перевірки із
копіями податкових накладних,
квитанціями про прийняття документів,
розрахунком коригування сум податку на
додану вартість ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг», розшифровкою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг», реєстром
виданих та отриманих податкових
накладних.

Рішенням податкового органу від 18
жовтня 2013 року №2035/10/10-02-22-04 змінено
висновки, викладені в акті перевірки
№69/22-04/20607715/95 від 30 вересня 2013 року,
зокрема, зроблено посилання на
порушення абзаців першого та другого
пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України у зв'язку із
відсутністю оригіналів податкових
накладних.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 22 жовтня 2013
року №000090/2204/872, яким позивачу
визначено зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем -
949341 грн., штрафні санкції - 237335 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 16 березня 2013 року між
позивачем та ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг» укладено
договір комісії №1603-К. 31 липня 2013 року
підписані акти приймання-передачі
товарно-матеріальних цінностей на
комісію та виписані податкові
накладні.

Податкові накладні від 31 липня 2013 року
отримані товариством «Нафтозбут» 20
вересня 2013 року разом із листом від ТОВ
«РосУкрЕнергоХолдінг» №14/1, датованим
19 вересня 2013 року.

20 вересня 2013 року отримані податкові
накладні відображено у поданому
«Уточнюючому розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок» за
звітний період липень, який отримано
ДПІ того ж дня (Квитанція №2).

Цього ж дня оформлено розрахунок
коригування сум податку на додану
вартість, розшифровку податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів, реєстр виданих
та отриманих податкових накладних за
серпень 2013 року із врахуванням
отриманих податкових накладних та
направлено до податкового органу.

Також судами встановлено, що податкові
накладні від 31 липня 2013 року, виписані
ТОВ «РосУкрЕнергоХолдінг», оформлені у
відповідності до вимог статті 201
Податкового кодексу України та Порядку
заповнення податкової накладної.

Крім того, податкові накладні від 31
липня 2013 року було включено до реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних за серпень 2013 року.

З огляду на викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку, що позивачем
виконані всі умови, передбачені
податковим законодавством, які надають
йому правові підстави для формування
податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне податкове повідомлення-рішення
є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 р. та
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області відхилити.

2.Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14.03.2014 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 р.
залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов