Справа № 821/3601/14
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/3601/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представників сторін:
позивача - ОСОБА_1, відповідача -
Яськович О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до
суду із позовом до Головного
управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області (далі - відповідач, ГУДСНС у
Херсонській області), в якому з
урахуванням зменшених та уточнених
відповідно до заяви 16.10.2014р. позовних
вимог просить стягнути на його користь
з відповідача середній заробіток за
час затримки розрахунку в сумі 39 499,18
грн.

Позовні вимоги з посиланням на норми
ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю
України мотивовані тим, що відповідач
при звільненні 28.10.2013р. ОСОБА_3 зі служби
за посадою начальника Управління
Держтехногенбезпеки у Херсонській
області не здійснив виплату грошового
забезпечення у вигляді премій та не
здійснив виплату інших сум грошового
забезпечення, тобто не здійснив з
позивачем повний розрахунок у день
звільнення.

У зв'язку з цим він був змушений
звертатись до суду із відповідним
позовом і постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17.06.2014р. у справі №821/4536/13-а його
позов задоволено частково та стягнуто
на його користь середній заробіток за
час затримки розрахунку за один місяць.

Позивач вказує, що остаточний
розрахунок в повному обсязі не
відбувся і на час розгляду даної
справи, тому просить стягнути на його
користь з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 39 499,18 грн. за період з 01.12.2013р. по
17.06.2014р.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
наполягала на їх задоволенні.

Відповідачем надано письмові
заперечення на позов, за змістом яких
він просить відмовити у його
задоволенні, посилаючись на те, що
позивач не проходив службу в ГУДСНС у
Херсонській області, яке лише є
правонаступником ліквідованого
Управління Держтехногенбезпеки у
Херсонській області і саме останнім не
здійснено своєчасного розрахунку із
позивачем; крім того, норми трудового
законодавства, якими позивач
обґрунтовує позовні вимоги, не
поширюються на спірні правовідносини,
так як ОСОБА_3 проходив службу, а не
виконував трудові обов'язки і його
правовий статус урегульований
спеціальним законодавством.

Представник відповідача у судовому
засіданні надала пояснення, аналогічні
викладеним у запереченнях на позов.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 проходив
службу цивільного захисту на посаді
начальника Управління
Держтехногенбезпеки у Херсонській
області, мав спеціальне звання
полковника служби цивільного захисту.

Наказом заступника голови Державної
інспекції техногенної безпеки України,
голови комісії з проведення
реорганізації Держтехногенбезпеки
України від 28.10.2013р. №395 позивача
звільнено з 28.10.2013р. зі служби у
відставку на підставі пп.4 п.176
Положення про порядок проходження
служби цивільного захисту особами
рядового і начальницького складу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 -
"у зв'язку із скороченням штатів", з
правом носіння форменого одягу.

Також цим наказом позивача було
виключено зі списків особового складу
та знято з усіх видів забезпечення
Управління Держтехногенбезпеки у
Херсонській області, а також
передбачено виплатити йому премію у
розмірі 125% по 28.10.2013р. та грошову
допомогу у розмірі 50% за 4 календарні
роки служби.

Станом на день звільнення з позивачем
не проведено повного розрахунку щодо
виплати належного грошового
забезпечення при звільненні, в тому
числі не виплачено премії, нараховані
згідно наказів голови комісії з
проведення реорганізації
Держтехногенбезпеки України Гасека
І.В. №346 від 12 серпня 2013р. "Про
преміювання", №348 від 12 серпня 2013р. "Про
преміювання до Дня Незалежності
України", №356 від 9 вересня 2013р. "Про
преміювання", №362 від 10 вересня 2013р. "Про
преміювання до Дня рятівника", а також
не виплачені в повному обсязі інші
складові грошового забезпечення.

Відповідні премії виплачені лише
11.09.2014р. на підставі постанови
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.06.2014р. у
справі №821/4536/13-а, інші виплати
здійснені 24.01.2014р., тобто майже через
три місяці після звільнення, що
підтверджується випискою з
банківського рахунку позивача від
03.10.2014р. та довідкою ГУДСНС у
Херсонській області від 18.09.2014р. №77/07/113.

У зв'язку з цим позивач вважає, що
відповідач на підставі положень ст.ст.
116, 117 Кодексу законів про працю України
(далі - КЗпП України) повинен сплатити
йому середній заробіток за весь час
затримки розрахунку.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
нею суму.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Слід зазначити, що відповідно до статті
3 КЗпП України, він регулює трудові
відносини працівників усіх
підприємств, організацій, установ
незалежно від форми власності.

В той же час судом встановлено, що
ОСОБА_3 проходив службу цивільного
захисту на посаді начальника
Управління Держтехногенбезпеки у
Херсонській області, мав спеціальне
звання полковника служби цивільного
захисту.

На час проходження позивачем служби
правові та організаційні засади у
сфері цивільного захисту населення і
територій від надзвичайних ситуацій
техногенного, природного та
військового характеру, повноваження
органів виконавчої влади та інших
органів управління, порядок створення
і застосування сил, їх комплектування,
проходження служби, а також гарантії
соціального і правового захисту
особового складу органів та
підрозділів цивільного захисту
визначались спеціальним законом -
Законом України № 1859-IV від 24.06.2006р. "Про
правові засади цивільного захисту"
(далі - Закон № 1859-IV).

Порядок проходження служби в органах
та підрозділах цивільного захисту у
той час були визначені Законом № 1859-IV
та Положенням про проходження служби
особами рядового і начальницького
складу органів і підрозділів
цивільного захисту, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 629 від 21.07.2005 року.

Зокрема, ст.ст.40, 42 Закону № 1859-IV було
встановлено, що особовий склад органів
і підрозділів цивільного захисту
(спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань цивільного захисту,
територіальних органів управління,
Оперативно-рятувальної служби
цивільного захисту, Державної
авіаційної пошуково-рятувальної
служби, урядового органу державного
нагляду у сфері цивільного захисту та
техногенної безпеки, урядового органу
державного нагляду у сфері пожежної
безпеки, навчальних закладів,
науково-дослідних та інших установ,
підрозділів забезпечення спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань цивільного
захисту) становлять особи рядового та
начальницького складу, слухачі і
курсанти.

Порядок проходження служби в органах і
підрозділах цивільного захисту
визначається цим Законом та Положенням
про проходження служби цивільного
захисту особами рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту, яке
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

На особовий склад органів і
підрозділів цивільного захисту
поширюється Дисциплінарний статут,
який затверджується законом.

Трудові відносини працівників органів
і підрозділів цивільного захисту
регулюються законодавством про працю.

Час проходження служби в органах і
підрозділах цивільного захисту
зараховується до загального стажу
роботи, стажу роботи за спеціальністю,
а також до стажу державної служби
відповідно до закону.

Аналогічно на час звільнення позивача
зі служби відносини, пов'язані із
захистом населення, територій,
навколишнього природного середовища
та майна від надзвичайних ситуацій,
реагуванням на них, функціонуванням
єдиної державної системи цивільного
захисту також урегульовані
спеціальним законодавством - Кодексом
цивільного захисту України, який набув
чинності з 19.11.2012р. та затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2013р. №593 "Положенням про порядок
проходження служби цивільного захисту
особами рядового і начальницького
складу".

Відповідно до ст.101 вказаного Кодексу,
служба цивільного захисту - це державна
служба особливого характеру, покликана
забезпечувати пожежну охорону, захист
населення і територій від негативного
впливу надзвичайних ситуацій,
запобігання і реагування на
надзвичайні ситуації, ліквідацію їх
наслідків у мирний час та в особливий
період.

Порядок проходження громадянами
України служби цивільного захисту
визначається цим Кодексом та
положенням про порядок проходження
служби цивільного захисту особами
рядового і начальницького складу, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

На рядовий і начальницький склад
служби цивільного захисту поширюється
дія Дисциплінарного статуту,
затвердженого законом.

Час проходження особами рядового і
начальницького складу служби
цивільного захисту зараховується до
їхнього страхового стажу, стажу роботи,
стажу роботи за спеціальністю, а також
до стажу державної служби відповідно
до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2013р. №593 затверджено "Положення
про порядок проходження служби
цивільного захисту особами рядового і
начальницького складу" та визнано
такою, що втратила чинність, постанову
Кабінету Міністрів України від 21 липня
2005 р. №629 "Про затвердження Положення
про порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту".

Згідно з п. 2 постанови Кабінету
Міністрів України № 1294 від 07 листопада
2007 року "Про упорядкування структури та
умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб", виплата грошового забезпечення
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу здійснюється в
порядку, що затверджується, зокрема,
Міністерством надзвичайних ситуацій.

З метою реалізації положень
нормативно-правових актів у сфері
грошового забезпечення осіб
начальницького і рядового складу
органів цивільного захисту, наказом
Міністерства надзвичайних ситуацій
України від 10.06.2008 року № 447,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 07.07.2008 року за № 612/15303,
затверджено Інструкцію про виплату
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту.

З наведеного суд робить висновок, що
правовий та соціальний статус, умови
проходження служби цивільного захисту
визначається Кодексом цивільного
захисту України та Положенням про
порядок проходження служби цивільного
захисту особами рядового і
начальницького складу, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2013р. №593, вказані правові норми є
спеціальними щодо спірних
правовідносин, оскільки позивач на час
їх виникнення був особою
начальницького складу служби
цивільного захисту.

Таким чином, відносини щодо
проходження служби в органах
цивільного захисту не є трудовими,
позивач під час проходження служби
отримував не заробітну плату, а грошове
забезпечення і тому всі питання по
стягненню середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
підлягають вирішенню відповідно до
спеціального законодавства, яким є
Кодекс цивільного захисту України та
Положення про порядок проходження
служби цивільного захисту особами
рядового і начальницького складу,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 11.07.2013р. №593, а не
норми трудового законодавства, в тому
числі і положення ст.ст.116, 117 КЗпП
України.

Усіма переліченими вище
нормативно-правовими актами не
передбачено можливості застосування
норм КЗпП України до правовідносин
щодо проходження служби цивільного
захисту, а також виплати особам
начальницького та рядового складу
органів служби цивільного захисту саме
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року №13
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці"
роз'яснюється, що передбачені
законодавством про працю норми її
оплати і порядок вирішення спорів про
останню не поширюються на
військовослужбовців та прирівняних до
них осіб (рядовий і начальницький склад
органів внутрішніх справ, тощо).

Враховуючи викладене, у суду відсутні
підстави для застосування норм
трудового законодавства (ст.ст.116, 117
КЗпП України) до спірних правовідносин,
які регулюються спеціальним
законодавством та, відповідно, для
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати розрахунку при
звільненні.

Крім того, слід врахувати наступні
обставини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач,
окрім посилань на норми трудового
законодавства, вказує також на те, що
постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.06.2014р. у
справі №821/4536/13-а частково задоволено
його позов до Управління Державної
служби України з надзвичайних ситуацій
у Херсонській області, Управління
Державної інспекції техногенної
безпеки України у Херсонській області
в особі комісії з припинення юридичної
особи Управління Державної інспекції
техногенної безпеки України в
Херсонській області та зобов'язано
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області виплатити позивачу премії на
підставі наказів голови комісії з
проведення реорганізації
Держтехногенбезпеки України Гасека
І.В. №346 від 12 серпня 2013р. "Про
преміювання", №348 від 12 серпня 2013р. "Про
преміювання до Дня Незалежності
України", №356 від 9 вересня 2013р. "Про
преміювання", №362 від 10 вересня 2013р. "Про
преміювання до Дня рятівника", а також
стягнуто з Управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Херсонській області на його користь
середній заробіток за час затримки за
один місяць.

Розглядаючи вказане судове рішення як
доказ, суд виходить з положень ст.86 КАС
України, відповідно до якої суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні і ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та положення ч.1
ст.72 КАС України, слід дійти висновку,
що постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.06.2014р. у
справі №821/4536/13-а встановлені обставини
лише щодо обов'язку Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Херсонській
області виплатити ОСОБА_3 премії на
підставі наказів голови комісії з
проведення реорганізації
Держтехногенбезпеки України Гасека
І.В. №346 від 12 серпня 2013р. "Про
преміювання", №348 від 12 серпня 2013р. "Про
преміювання до Дня Незалежності
України", №356 від 9 вересня 2013р. "Про
преміювання", №362 від 10 вересня 2013р. "Про
преміювання до Дня рятівника" та щодо
несвоєчасної виплати позивачу усіх
належних сум грошового забезпечення у
день звільнення, без зазначення їх
конкретних розмірів та видів складових
грошового забезпечення, які своєчасно
не виплачені позивачу, а також без
визначення часу затримки розрахунку.

При цьому судом апеляційної інстанції
безпосередньо не встановлювались
обставини саме щодо поширення на
спірні правовідносини дії положень
ст.ст.116, 117 КЗпП України.

З огляду на це вказане судове рішення в
сукупності із іншими установленими при
розгляді даної справи обставинами та у
взаємозв'язку із проаналізованими вище
правовими нормами не може слугувати
доказом наявності у позивача права на
отримання середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Також слід звернути увагу на те, що в
ході розгляду даної справи
установлено, що позивачу своєчасно не
виплачені премії, виплата яких
слугувала предметом позову у справі
№821/4536/13-а, а також грошова допомога при
звільненні, яка виплачена ОСОБА_3
24.01.2014р.

На виконання постанови Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 17.06.2014р. у справі №821/4536/13-а
відповідач вже виплатив позивачу
01.09.2014р. нараховані премії на загальну
суму 6856,29 грн. Цим же судовим рішенням
стягнуто на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час затримки розрахунку
за один місяць і в цій частині рішення
перебуває на виконанні.

Враховуючи наведене, у вказаній справі
суд апеляційної інстанції вже вирішив
питання про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
за один місяць і постановив також в цій
частині позовних вимог рішення, яке вже
виконано відповідачем. Всі інші
виплати, які у даній справі просить
стягнути позивач за період, протягом
якого відбувається виконання рішення
суду, не є грошовим забезпеченням чи
заробітною платою і не пов'язані з
проходженням публічної служби, а
виникли вже на стадії добровільного
виконання судового рішення та не
підлягають стягненню в межах даного
позову.

Отже, викладені обставини є
факультативною (додатковою) підставою
для висновку про необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_3 поряд із
основними, якими є відсутність підстав
для застосування норм трудового
законодавства (ст.ст.116, 117 КЗпП України)
до спірних правовідносин, що
регулюються спеціальним
законодавством.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд на підставі
наданих доказів та системного аналізу
положень законодавства України
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для їх
задоволення, оскільки в межах спірних
правовідносин відповідач не порушив
прав, свобод та інтересів позивача.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Головного управління Державної служби
України з надзвичайних ситуацій у
Херсонській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 21 жовтня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 12.3