Справа № 0670/1147/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/78986/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 02
серпня 2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2012 року у справі за
позовом Державної фінансової
інспекції в Житомирській області до
Поромівської сільської ради
Володарськ-Волинського району
Житомирської області про зобов'язання
вчинити дії,-

в с т а н о
в и л а :

Державна фінансова інспекція в
Житомирській області звернулася до
суду з позовом та просила зобов'язати
Поромівську сільську раду укласти з
ВАТ "Яготинський маслозавод" договір
оренди земельної ділянки в межах
Поромівської сільської ради розміром
5,5081 га, згідно з відповідними рішеннями
сільради; зобов'язати виконати п. 3
вимоги Державної фінансової інспекції
в Житомирській області № 18-17/999 від
06.09.2011 року та сягнути з ВАТ
"Яготинський маслозавод" недоотримані
кошти за фактичне користування
земельною ділянкою на загальну суму
100609,44 грн.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанції,
державна фінансова інспекція в
Житомирській області звернулась з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, а справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, на виконання плану
контрольно-ревізійної роботи
міжрайонного контрольно-ревізійного
відділу у Володарськ-Волинському та
Черняхівському районах на 3 квартал 2011
року та на підставі направлення на
проведення ревізії від 02.08.2011 року № 57,
виданого начальником міжрайонного
контрольно-ревізійного відділу у
Володарськ-Волинському та
Черняхівському районах, головним
контролером-ревізором цього ж відділу
Козакевич Т.В. проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Поромівської сільської ради за період
з 01.02.2009, 2010 років та завершений звітний
період 2011 року.

В ході ревізії встановлено, що в
порушення п.1 ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 року № 280/97-ВР, пп. 3, 6 ст. 8 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 № 996-ХІУ, сільською радою не
стягнуто плату за розташування об'єкту
промисловості ВАТ "Яготинський
маслозавод" за 2010 рік, січень-липень 2011
року в загальній сумі 100609,44 грн, чим
нанесено збиток бюджету сільської ради
- 69752,35 грн, районному - 11571,41 грн,
обласному - 19285,68 грн.

За результатами ревізії складено акт
ревізії фінансово-господарської
діяльності Поромівської сільської
ради за період з 01.02.2009, 2010 рік та
завершений звітний період 2011 року від
05.09.2011 року № 18-09/050 (далі - акт ревізії),
та 06.09.2011 р. сільському голові
Поромівської сільської ради
направлено лист-вимогу № 18-17/999 "Про
усунення виявлених ревізією порушень",
згідно п. 3 якого відповідача
зобов'язано відшкодувати вказану суму
коштів, а саме 100609,44 грн. в бюджет
сільської ради за рахунок винних
юридичних чи фізичних осіб.

Разом з тим, вказану вимогу сільською
радою не виконано, у зв'язку з чим
позивач просив суд зобов'язати
відповідача її виконати.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
прийшли до висновку, що обов'язок
сплати орендної плати за земельну
ділянку виникає у орендаря після
укладення та реєстрації договору
оренди земельної ділянки, а оскільки
між Поромівською сільською радою та
ВАТ «Яготинський маслозавод» договір
про оренду земельної ділянки не
укладено, то підстави для стягнення
відповідної плати відсутні.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Так, правовідносини з оренди земельних
ділянок регулюються норми
спеціального законодавства, а саме:
нормами Земельного кодексу України від
25.10.2001 № 2768-III, Закону України "Про
оренду землі" від 06.10.1998 року № 161-XIV та
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VІ.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» визначено, що договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати
і визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Таким чином, об'єктом плати за землю є
земельна ділянка, яка перебуває у
власності або користуванні, у тому
числі на умовах оренди. Суб'єктом плати
за землю (платником) є власник землі і
землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно ст. 14 Закону України "Про оренду
землі" від 06.10.1998 р. № 161-XIV, договір
оренди землі укладається у письмовій
формі та підлягає державній
реєстрації. Державна реєстрація є
офіційним визнанням і підтвердженням
факту виникнення або припинення права
оренди земельних ділянок.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону
України "Про оренду землі" орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Закону України "Про плату
за землю", а з 01.01.2011 року відповідно до
Податкового кодексу України.

Отже, відповідно до зазначених
приписів законодавства, плата за землю
- це загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки.

Крім того, питання щодо оподаткування,
механізм нарахування та стягнення
податків у періоді, що перевірявся,
регулюються Законом України "Про
порядок зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними
цільовими фондами" від 21.12.2000 р. зі
змінами і доповненнями (далі-Закон №
2181) та Податковим кодексом України і не
можуть встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів, що містять виключно
положення щодо внесення змін до цього
Кодексу та/або положення, які
встановлюють відповідальність за
порушення норм податкового
законодавства.

Положення вказаних нормативних актів
регулюють відносини, що виникають у
сфері справляння податків і зборів,
зокрема визначають порядок
адміністрування податків, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Зокрема, пп. "б" п. 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону № 2181
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі
якщо, дані документальних перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
деклараціях. В даному випадку
контролюючим органом будуть податкові
органи ( пп.2.1.4 п.2.1 ст.2 Закону № 2181).
Вказані положення містяться також і в
пп. 41.1.1 ст.41 та п. 54.3 ст.54 Податкового
кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що ДФІ у
Житомирській області помилково
зобов'язав відповідача забезпечити
надходження коштів з орендної плати за
період з 01.02.2009, 2010 рік та завершений
звітний період 2011 року в розмірі 100609,44
грн. до бюджету сільської ради.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанції повно і
правильно встановлені фактичні
обставини справи, характер
правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Житомирській області -
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 20 листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: