Справа № 2а-152/11
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/27521/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Веденяпіна О. А.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Київської
міської ради (далі - Міська рада) на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2012 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Міської ради, треті
особи: Київська міська державна
адміністрація (далі - КМДА), Комунальне
підприємство «Головний
інформаційно-обчислювальний центр»
Київської міської державної
адміністрації (далі - Центр), Публічне
акціонерне товариство «Київводоканал»
(далі - Київводоканал), Відкрите
акціонерне товариство «Акціонерна
енергетична компанія «Київенерго»
(далі - Київенерго), ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про визнання діяльності і
бездіяльності протиправною та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання бездіяльності Міської ради
щодо неприйняття рішення про порядок
повернення надмірно сплачених
споживачами коштів за
житлово-комунальні послуги
протиправною; визнання нечинним та
незаконним рішення Міської ради № 319/2388
від 8.10.2009 року (далі - рішення № 319/2388)
щодо введення в дію тристороннього
договору про надання послуг, пов'язаних
з розподілом (розщепленням) грошових
коштів за комунальні послуги, що
надходять від населення на спеціальні
розподільчі рахунки та зобов'язання
Міської ради опублікувати резолютивну
частину постанови Шевченківського
районного суду м. Києва від 25 травня 2006
року у адміністративній справі №
2а-1405/06.

Зазначив, що відповідно до п. 4
оскаржуваного рішення зобов'язано
Київводоканал та Київенерго після
завершення дії договорів, що зазначені
в п. 1.2 цього рішення, укласти прямі
договори з споживачами на виконання
послуг з централізованого
теплопостачання, з постачання гарячої
та холодної води, водовідведення, а
також договори про надання
житлово-комунальних послуг з кінцевими
споживачами. Однак, виробник теплової
енергії не являється
балансоутримувачем будинку і не може
укладати договори із споживачами.

17 червня 2011 року постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва, у задоволенні позову відмовлено.

20 березня 2012 року постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду постанова
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 червня 2011 року скасована,
позов задоволено частково.

Пункт 4 рішення № 319/2388 визнаний
протиправним та скасований.

Міська рада звернулася з касаційною
скаргою про скасування постанови
Київського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Шевченківського
районного суду м. Києва, посилаючись на
порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 8.10.2009 року
Міська рада прийняла Рішення № 319/2388
щодо введення в дію тристороннього
договору про надання послуг, пов'язаних
з розподілом (розщепленням) грошових
коштів за комунальні послуги, що
надходять від населення на спеціальні
розподільчі рахунки.

Відповідно до пунктів 2, 3 оскаржуваного
рішення зобов'язано Головне управління
житлового господарства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) в строк до 1
листопада 2009 року забезпечити
укладання житловими організаціями
усіх форм власності тристоронніх
договорів про надання послуг,
пов'язаних з розподілом (розщепленням)
грошових коштів за комунальні послуги,
що надходять від населення на
спеціальні розподільчі рахунки, а
також встановлено, що ці договори
дійсні до 1 червня 2010 року.

Згідно з п. 4 Рішення № 319/2388 зобов'язано
Київводоканал та Київенерго після
завершення дії договорів, що зазначені
в п. 1.2 цього рішення, укласти прямі
договори з споживачами на виконання
послуг з централізованого
теплопостачання, з постачання холодної
та гарячої води, водовідведення згідно
чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України.

Згідно з ст. 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
відання виконавчих органів міських рад
належать повноваження, серед іншого,
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством тарифів
щодо оплати побутових, комунальних,
транспортних та інших послуг, які
надаються підприємствами та
організаціями комунальної власності
відповідної територіальної громади;
погодження в установленому порядку цих
питань з підприємствами, установами та
організаціями, які не належать до
комунальної власності.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить,
зокрема, визначення виконавця
житлово-комунальних послуг відповідно
до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства,
укладання договорів з підприємствами
різних форм власності на вироблення
та/або виконання житлово-комунальних
послуг.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.
Виробник може бути їх виконавцем.
Особливими учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є
балансоутримувач та управитель, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником.

При цьому договір на надання
житлово-комунальних послуг у
багатоквартирному будинку укладається
між власником квартири, орендарем чи
квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою; у разі якщо
балансоутримувач не є виконавцем, він
укладає договори на надання
житлово-комунальних послуг з іншим
виконавцем відповідно до ст. 29 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
балансоутримувач будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд - власник або
юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом; виконавець - суб'єкт
господарювання, предметом діяльності
якого є надання житлово-комунальної
послуги споживачу відповідно до умов
договору; виробник - суб'єкт
господарювання, який виробляє або
створює житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
теплопостачання» балансоутримувач
(будинку, групи будинків, житлового
комплексу) - власник відповідного майна
або юридична особа, яка за договором з
власником утримує на балансі
відповідне майно і уклала договір
купівлі-продажу теплової енергії з
теплогенеруючою або теплопостачальною
організацією, а також договори на
надання житлово-комунальних послуг з
кінцевими споживачами.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про питну
воду та питне водопостачання» послуги
з питного водопостачання надаються
споживачам підприємством питного
водопостачання на підставі договору з
підприємствами, установами,
організаціям, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням; підприємствами,
установами або організаціями, у
повному господарському віданні або
оперативному управлінні яких
перебуває житловий фонд і до обов'язків
яких належить надання споживачам
послуг з питного водопостачання та
водовідведення; об'єднанням
співвласників багатоквартирних
будинків, житлово-будівельними
кооперативами та іншими об'єднаннями
власників житла, яким передано право
управління багатоквартирними
будинками та забезпечення надання
послуг з водопостачання та
водовідведення на підставі укладених
ними договорів; власниками будинків, що
перебувають в приватній власності.
Договір про надання послуг з питного
водопостачання укладається
безпосередньо між підприємством
питного водопостачання або
уповноваженою ним юридичною чи
фізичною особою і споживачем,
визначеним у ч. 1 цієї статті.

Суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано зазначили, що Рішення №
318/2388 крім п. 4 цього рішення прийняте на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України і правомірно
відмовили у задоволенні позову в цій
частині.

Крім того, як вбачається з п. 3
оскаржуваного рішення, введені в дію
тристоронні договори дійсні до 1 червня
2010 року, тобто на час звернення з
позовом дане рішення в частині
затвердження та введення в дію
тристороннього договору про надання
послуг, пов'язаних з розподілом
(розщепленням) грошових коштів за
комунальні послуги, що надходять від
населення на спеціальні розподільчі
рахунки, вичерпало свою дію.

Суд апеляційної інстанцій правильно
зазначив, що п. 4 оскаржуваного рішення
суперечить вимогам чинного
законодавства України та підлягає
скасуванню.

Позовні вимоги про визнання
протиправною бездіяльність Міської
ради щодо неприйняття рішення про
повернення надмірно сплачених
споживачами житлово-комунальних
послуг та зобов'язання прийняти
рішення щодо встановлення порядку
повернення надмірно сплачених
споживачами житлово-комунальних
послуг не підлягають задоволенню,
оскільки у Міської ради відсутня
компетенція щодо прийняття
зазначеного рішення згідно Закону
України «Про місцеве самоврядування».

Крім того, втручання суду у діяльність
колегіального органу місцевого
самоврядування (Київської міської
ради) та зобов'язання прийняти певне
рішення, зважаючи на підстави,
процедуру та порядок його прийняття
неможливе.

Щодо позовної вимоги про визнання
бездіяльності Міської ради про не
опублікування резолютивної частин
постанови Шевченківського районного
суду м. Києва від 25 травня 2006 року у
адміністративній справі №2а-1405/06 слід
зазначити наступне.

Відповідності до ст. 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
резолютивна частина постанови суду про
визнання нормативно-правового акта
незаконним або таким, що не відповідає
правовому акту вищої юридичної сили, і
про визнання його нечинним невідкладно
публікується відповідачем у виданні, в
якому його було офіційно оприлюднено,
після набрання постановою законної
сили.

Міська рада не заперечувала
відсутність публікації резолютивної
частини вищезазначеної постанови, яка
набрала законної сили, у виданні, у
якому було офіційно оприлюднено
скасований судовим рішенням акт
Міської ради та не надала належних та
допустимих доказів щодо виконання
вимог ст. 171 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Висновок суду апеляційної інстанцій
про часткове задоволення позову є
обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
постанова апеляційного
адміністративного суду ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно,
підстав для її скасування з мотивів,
викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської міської
ради відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

ОСОБА_5

Юрченко В.П.