Справа № 199/1263/14-а (2а/199/84/14)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 рокусправа № 199/1263/14-а
(2а/199/84/14)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна
А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної казначейської
служби України на постанову
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 квітня
2014 року у справі №199/1263/14-а (2а/199/84/14) за
позовом ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України про
визнання дій неправомірними та
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 лютого 2014 року звернувся до
суду з позовом до Державної
казначейської служби України, в якому
просить суд:

- визнати дії відповідача щодо відмови
в виплаті основної та додаткової
пенсії за період з 26.04.2009 року по 21.11.2010
року та з 22.11.2010 року по 22.07.2011 року
відповідно до ст. ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
86035,30 грн. неправомірними;

- стягнути з відповідача основну та
додаткову пенсії за період з 26.04.2009 року
по 21.11.2010 року та з 22.11.2010 року по 22.07.2011
року відповідно до ст. ст. 50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 86035,30 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що 18.12.2013 року він
звернувся до Державної казначейської
служби України в м. Києві з заявою про
прийняття до розгляду і виконання
виконавчого листа
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська у справі
№199/8026/13-ц виданого 21.10.2013 року та ухвали
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 06.09.2013 року
щодо стягнення з управління Пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська на користь позивача
суми заборгованості у розмірі 86035,30
грн.. Однак, 28.01.2014 року відповідач
повернув виконавчий лист стягувачу без
виконання посилаючись при цьому на
пункт 3 розділу ІІ Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 квітня 2014 року позов задоволено.

Суд визнав дії Державної казначейської
служби України щодо відмови у виплаті
основної та додаткової пенсії за
період з 26.04.2009 року по 21.11.2010 року та з
22.11.2010 року по 22.07.2011 року відповідно до
ст.ст.50,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 86035 грн. 30 коп.
неправомірними та стягнув з Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 основну та додаткову
пенсії за період з 26.04.2009 року по 21.11.2010
року та з 22.11.2010 року по 22.07.2011 року
відповідно до ст.ст.50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
86035 (вісімдесят шість тисяч тридцять
п'ять) грн. 30 коп..

Постанова суду мотивована тим, що
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Відповідно до повноважень органів
Державної казначейської служби
України, визначених ст. 43 Бюджетного
кодексу України, Положенням про
Державну казначейську службу України,
затвердженого указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
органами Державного казначейства
здійснюються функції: операції з
коштами Державного бюджету,
розрахунково-касового обслуговування
розпорядників і одержувачів бюджетних
коштів; контролю за здійсненням
бюджетних повноважень при зарахуванні
надходжень, взятті бюджетних
зобов'язань та проведенні дотримання
учасниками бюджетного процесу
бюджетного законодавства,
бухгалтерського обліку та складання
звітності при виконанні Державного
бюджету, в зв'язку з чим суд першої
інстанції зробив висновок про
обґрунтованість позову.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована тим, що позивачем
порушено механізм виконання судових
рішень визначений положеннями Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача та
позивача, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 лютого
2011 року задоволено адміністративний
позов ОСОБА_1 до управління пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська про визнання
неправомірними дій та перерахунок
пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок основної та додаткової
пенсії та виплатити на користь ОСОБА_1
недоплачену пенсію за період з 22
листопада 2010 року.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 листопада 2011 року вказане рішення
залишено без змін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 вересня 2013 року змінено порядок
виконання судового рішення по
адміністративній справі №2а-1418/11 по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
неправомірними дій та перерахунок
пенсії відповідно до ст.ст.50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
на стягнення з управління Пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_1
основної та додаткової пенсії
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
26.04.2009 року по 21.11.2010 року та з 22.11.2010 року
по 22.07.2011 року пенсію в розмірі 86035
(вісімдесят шість тисяч тридцять п'ять)
грн. 30 грн. (а.с.4).

21 жовтня 2013 року
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська позивачу
видано виконавчий лист у справі
№199/8026/13-ц 2а/199/248/13 щодо стягнення з
управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська за рахунок
державного бюджету на користь ОСОБА_1
основної та додаткової пенсії
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
26.04.2009 року по 21.11.2010 року та з 22.11.2010 року
по 22.07.2011 року пенсію в розмірі 86035
(вісімдесят шість тисяч тридцять п'ять)
грн. 30 грн. (а.с.5).

18 грудня 2013 року позивач звернувся до
Державної Казначейської Служби
України з заявою про прийняття до
розгляду в виконання виконавчого листа
виданого 21 жовтня 2013 року
Амур-Нижньодніпровським районним
судом м. Дніпропетровська у справі
№199/8026/13-ц 2а/199/248/13.

Листом від 28.01.2014 року №5-13/981-3282
Державна Казначейська Служба України
повернула позивачу виконавчий лист без
виконання, посилаючись при цьому на
пункт 3 розділу ІІ «Прикінцевих та
перехідних положень» Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" (а.с.8).

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Правомірність дій відповідача щодо
відмови у виплаті позивачу основної та
додаткової пенсії відповідно до ст.ст.
50,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 26.04.2009 року по
21.11.2010 року та з 22.11.2010 року по 22.07.2011 року
в розмірі 86035 грн. 30 грн. та стягнення
цих сум з відповідача є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно зі статтею 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Положеннями Конституції України,
зокрема, статтею 95, визначено, що
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону
України "Про виконавче провадження",
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

У відповідності до статті 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, в
межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" цей Закон набирає
чинності з 1 січня 2013 року.

Отже, виходячи з положень Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" з 1 січня 2013
року встановлено новий механізм
виконання судового рішення про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, згідно якого орган
Державної казначейської служби
здійснює списання коштів з рахунків
боржника - державного органу, в межах
відповідних бюджетних призначень, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Однак, Законом України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
виконання судових рішень» від 19.09.2013
року внесені зміни до Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

На підставі цих змін розділ II Закону №
4901 після пункту 2 доповнено новим
пунктом наступного змісту: « 3.
Виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб`єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб`єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Вказані зміни набрали чинності з 16.10.2013
року.

Отже, враховуючи зміни внесені до
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень», з 16
жовтня 2013 року виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб`єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності
пунктом 3 «Прикінцевих та перехідних
положень» Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових
рішень».

Згідно з частиною 1 статті 158 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення, яким суд вирішує спір
по суті, викладається у формі
постанови.

Відповідно до частини 2 статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії або про стягнення з відповідача
коштів.

На підставі статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
зміна способу і порядку виконання
судового рішення є процесуальним
питанням, пов'язаним з виконанням
судових рішень в адміністративних
справах.

Тобто, фактично справу по суті вирішено
постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду від 28 лютого 2011 року і
виконанню підлягає саме ця постанова
суду в редакції ухвали від 06 вересня 2013
року, а не сама остання ухвала.

Оскільки судове рішення, яке
виконується, ухвалено 28 лютого 2011 року,
тобто до набрання законної сили
Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо виконання
судових рішень» від 19.09.2013 року, то його
виконання повинно проводитись
органами Державної виконавчої служби.

При цьому, суд апеляційної інстанції
також звертає увагу на те, що позивач
звертаючись з цим позовом до суду
ставить питання щодо правомірності дій
Державної казначейської служби
України у відмові у виплаті позивачу
основної та додаткової пенсії
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
26.04.2009 року по 21.11.2010 року та з 22.11.2010 року
по 22.07.2011 року пенсію в розмірі 86035 грн.
30 грн. та стягнення цих сум з
відповідача.

Однак, орган Державної казначейської
служби в межах своїх повноважень та
визначеного механізму виконання
судового рішення встановленого
Законом України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень"
здійснює списання коштів з рахунків
боржника - державного органу, що
свідчить про помилковість висновку
суду першої інстанції щодо
обґрунтованості позову в частині
стягнення цих сум безпосередньо з
Державної казначейської служби
України.

Крім того, при розгляді цієї справи, суд
першої інстанції не прийняв до уваги
наступне.

Статтею 18 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
предметну підсудність
адміністративних справ.

Частиною 1 вказаної статті визначено,
що місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні:

- адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам;

- усі адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень у справах про
притягнення до адміністративної
відповідальності;

- усі адміністративні справи щодо
спорів фізичних осіб з суб'єктами
владних повноважень з приводу
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання
пенсійних виплат, соціальних виплат
непрацездатним громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг;

- адміністративні справи з приводу
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1 - 4 частини першої цієї статті.

Частиною 2 статті 18 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.

Враховуючи те, що позовні вимоги
стосуються дій Державної
казначейської служби України, тобто
органу державної влади, ця справа
підсудна окружному адміністративному
суду.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198,
статтями 205, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
задовольнити.

Постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 квітня 2014 року у справі №199/1263/14-а
(2а/199/84/14) - скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 24
жовтня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко