Справа № 802/2618/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 жовтня 2014 р.
Справа № 802/2618/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жернакова М.В.,

секретаря судового засідання:
Дмитрука В.В.,

позивача:
ОСОБА_1,

представника позивача:
ОСОБА_2,

представників відповідача:
Романовича С.С., Петренко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: скасування податкового
повідомлення-рішення, рішення про
застосування штрафних санкцій та
вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП
ОСОБА_1, позивач) до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області (далі -
Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області, відповідач), в
якому позивач, з урахуванням ухвали
Вінницького окружного
адміністративного суду від 16.09.2014 про
об'єднання в одне провадження з
адміністративною справою № 802/3030/14-а,
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення від 10.04.2014 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 60959,85 грн. та
нараховано штрафні санкції в сумі 15239,96
грн., рішення від 29.05.2014 №18441701 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 2971,82 грн. та вимогу від
29.05.2014 №Ф-730 17 про сплату боргу
(недоїмки) в сумі 59436,31 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
вказані рішення Вінницької ОДПІ
прийняті в порушення чинного
законодавства України, нормативне
обґрунтування застосовано за
відсутності юридичних фактів, на
підставі помилкового застосування
норм матеріального права до фактичних
правовідносин. За таких обставин
позивач вважає неправомірним
встановлення порушення вимог
податкового законодавства та
застосування фінансових санкцій до
платника податків.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
та просили суд задовольнити
адміністративний позов.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечили, зазначивши, що
перевірка проводилась згідно з
вимогами податкового законодавства, а
рішення сформовані на підставі
виявлених порушень.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд установив такі фактичні обставини.

На підставі наказу №604 від 25.02.2014 та
направлення на перевірку від 06.03.2014
№583/17 головний державний
ревізор-інспектор Вінницької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Вінницькій області
Петренко О.Л. провів документальну
планову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2013 по
31.12.2013. За результатами перевірки
складений акт від 27.03.2014 № 778/1721/198407898
(а.с. 11- 26 тому 1).

Відповідно до висновків акта від 27.03.2014
№ 778/1721/198407898 під час перевірки
встановлено порушення:

- п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивач занизив суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб за 2013 рік на суму 60959,85
грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", внаслідок чого
позивачу нараховано єдиний внесок за
2013 рік в сумі 59436,31 грн.

Не погодившись з висновками акта
перевірки, позивач подав до Вінницької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області заперечення на акт від 01.04.2014 за
вих. № 04-1. Однак листом від 08.04.2014 №
8076/260/1701 контролюючий орган відмовив у
задоволенні заперечень на акт
перевірки від 27.03.2014 № 778/1721/198407898.

На підставі акта перевірки від 27.03.2014 №
778/1721/198407898 Вінницька ОДПІ прийняла
податкове повідомлення-рішення від
10.04.2014 № НОМЕР_1, яким позивачу
збільшила суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
суму 60959,85 грн. та нарахувала
штрафні санкції в сумі 15239,96 грн.

24.04.2014 ФОП ОСОБА_1 направив до Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області первинну скаргу від 24.04.2014 № 04/2
на податкове повідомлення-рішення від
10.04.2014 №.

За результатами розгляду цієї скарги
Головне управління Міндоходів у
Вінницькій області прийняло рішення
від 16.05.2014 №7656/с/02-32-10-02-12, згідно з яким
рішення Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів
у Вінницькій області від 10.04.2014 №
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску скасувало та відкликало з дня
прийняття цього рішення, а скаргу -
задовольнило частково та зобов'язало
відповідача сформувати та виставити
ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу
(недоїмки) та рішення про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску згідно з
чинним законодавством.

28.05.2014 Головне управлінням Міндоходів у
Вінницькій області прийняло рішення
про результати розгляду первинної
скарги №8307/с/02-32-10-02-11, яким податкове
повідомлення-рішення від 10.04.2014 №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 76199,81 грн. залишило без змін, а
скаргу - без задоволення.

29.05.2014 Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області на підставі
матеріалів документальної перевірки
№778/1721/НОМЕР_2 та рішення Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області від 16.05.2014 №7656/с/02-32-10-02-12
прийняла рішення №18441701 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 2971,82 грн.

На підставі картки особового рахунку
платника, акта перевірки від 27.03.2014
№778/1721/НОМЕР_2, рішення від 29.05.2014 №18441701,
рішення Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області від
16.05.2014 №7686/с/02-32-10-02-12 Вінницька ОДПІ ГУ
Міндоходів у Вінницькій області
прийняла вимогу від 29.05.2014 №Ф-730 17 про
сплату боргу (недоїмки) в сумі 59436,31 грн.

15.06.2014 ФОП ОСОБА_1 звернувся до
Міністерства доходів і зборів України
зі скаргою на податкове
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області від
10.04.2014 №. За результатами розгляду
цієї скарги Міністерство доходів і
зборів України прийняло рішення від
27.06.2014 №4234/с/99-99-10-01-03-14, яким податкове
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області від
10.04.2014 № та рішення ГУ Міндоходів
у Вінницькій області від 28.05.2014
№8307/с/02-32-10-02-11 залишило без змін, а
повторну скаргу ФОП ОСОБА_1 - без
задоволення.

Не погодившись з рішенням Вінницької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області №18441701 від 29.05.2014 та вимогою від
29.05.2014 №Ф-730 17, позивач звернувся зі
скаргою від 15.06.2014 №06/3 про їх
скасування до Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області. За
результатами розгляду цієї скарги
27.06.2014 Головне управлінням Міндоходів у
Вінницькій області прийняло рішення
№9987/с/02-32-10-02-10 про залишення первинної
скарги без задоволення.

07.07.2014 ФОП ОСОБА_1 подав до Міністерства
доходів і зборів України скаргу про
скасування рішення ГУ Міндоходів у
Вінницькій області №9987/с/02-32-10-02-10 від
27.06.2014. Розглянувши подану скаргу,
Державна фіскальна служба України
рішенням від 31.07.2014 №339/с/99-99-10-01-07-15
залишила її без задоволення.

Вважаючи податкове
повідомлення-рішення від 10.04.2014 №,
рішення від 29.05.2014 №18441701 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску та вимогу від 29.05.2014 №Ф-730 17 про
сплату боргу (недоїмки) в сумі 59436,31 грн.
протиправними, позивач звернувся до
суду з вимогами про їх скасування.

Визначаючись щодо податкового
повідомлення-рішення від 10.04.2014 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на суму 60959,85 грн. та
нараховано штрафні санкції в сумі 15239,96
грн., суд виходив з такого.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу
України встановлено, що до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Відтак, норма пункту 177.4 статті 177
Податкового кодексу України є
відправною нормою, яка вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницькою діяльністю,
формуються у тому ж порядку, як у
платників податку на прибуток.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
котрі враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються із:
витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з абз. "г" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування,
включаються витрати на збут, зокрема
витрати на рекламу та дослідження
ринку (маркетинг), на передпродажну
підготовку товарів.

Відповідно до змісту акта перевірки
від 27.03.2014 № 778/1721/198407898 контролюючий
орган не визнає послуги за 2013 рік з
просування продукції, маркетингові
послуги, які надали ФОП ОСОБА_1 юридичні
та фізичні особи-покупці, а саме: ФОП
ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ДП "Асканія
Дістріб’юшн Захід" ТОВ
"Асканія-Трейдінг", ПП "ЧаКо", ТОВ Акріс
Логістік", ТОВ "Барса", ТОВ "Галтрейд ІФ",
ТОВ Клас і К", ТОВ ТД "Аванта".

У розумінні підпункту 14.1.108 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
маркетингові послуги (маркетинг) -
послуги, що забезпечують
функціонування діяльності платника
податків у сфері вивчання ринку,
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та після
продажного обслуговування споживача в
межах господарської діяльності такого
платника податків.

За своєю суттю маркетинг для
підприємства - це система організації
його праці, за якою виробничі рішення
приймаються спеціальним вивченням
вимог ринку, прогнозуванням та
управлінням їх. У систему маркетингу
входить вивчення кон'юнктури та
динаміки платоспроможного попиту на
продукцію, що виробляється (збувається)
підприємством; аналіз зміни цін на
продукцію та її замінники;
прогнозування доходів потенційних
споживачів і їх потреб у певному
товарі; використання реклами як
основного способу нецінової боротьби з
конкуруючими фірмами, стимулювання
збуту продукції; планування товарного
асортименту з урахуванням
соціально-психологічних настанов
різних груп споживачів; спеціальна
організація обслуговування
споживачів, яка передбачає максимальне
наближення товару до потенційного
споживача.

Відповідно до Узагальнюючої
податкової консультації щодо
віднесення витрат на оплату
маркетингових та рекламних послуг до
складу витрат, затвердженої наказом
Державної податкової служби України
від 15.02.2012 № 123) до маркетингових послуг
належать, у тому числі, послуги з
розміщення продукції платника податку
в місцях продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги). Для
врахування витрат на рекламні та
маркетингові послуги, у тому числі
мотиваційні виплати при обчисленні
об'єкта оподаткування необхідне
доведення безпосереднього зв'язку
таких витрат з господарською
діяльністю платника податків та
підтвердження первинними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Кодексу.

Суд установив, що між ФОП ОСОБА_1 як
постачальником та з дистриб'юторами
(ФОП ОСОБА_5, ТОВ "Класік", ТОВ "Акріс
Логістік", ТОВ "Барса", ФОП ОСОБА_6, ТОВ
"Торговий Дім "Аванта", ДП "Асканія
Дістріб'юшн Захід" ТОВ
"Асканія-Трейдінг", ТОВ "Фреш", ТОВ
"Галтрейд ІФ", ПП "ЧаКо", ТОВ "Наш Край -ЛЦ"
та ТОВ "Континіум-Трейд") укладено
договори поставки (а.с. 128-154 тому 1). У п.5.1
кожного із укладених договорів
зазначено, що постачальник замовляє,
проводить та оплачує послуги із
просування товару, рекламні та
маркетингові послуги, в тому числі
мотиваційні виплати, які спрямовані на
стимулювання збуту товару.

Крім того, між позивачем як замовником
та з кожним з дистриб'юторів укладені
договори про просування товару. В п. 2.1
кожного із укладених договорів
зазначено, що дистриб'ютор як
виконавець зобов'язується виконувати
плани закупівлі продукції торгових
марок "Аскольд", "Батік", "Домашній чай",
"Кунцево", "Сузір'я". В п. 2.2 цих договорів
зазначено, що дистриб'ютор як
виконавець зобов'язується виконувати
плани по кількості закуплених
асортиментних найменувань продукції
торгових марок "Аскольд", "Батік",
"Домашній чай", "Кунцево", "Сузір'я" за
звітний період.

Згідно з п. 2.3 договорів дистриб'ютор як
виконавець зобов'язується виконувати
роботу із просування товару, що є
господарською діяльністю виконавця,
силами торгових агентів виконавця, а
саме: розповсюджувати інформацію про
асортимент, характеристики, якість
товару, проводити переговори із
клієнтами щодо закупівлі товару, брати
замовлення на постачання товару,
відвантажувати товар за видатковими
накладними.

Пунктом 5.5 договорів визначено, що
обсяг закупівлі та кількість
закуплених асортиментних найменувань
продукції торгових марок визначається
на підставі наявних первинних
документів, а саме: податкових та
видаткових накладних.

Тобто, фактичний обсяг закупівлі
товару та кількість закуплених
асортиментних найменувань товару за
звітний період дистриб'ютором у ФОП
ОСОБА_1 визначається як сумарний обсяг
відповідного товару у видаткових
накладних за цей період від ФОП ОСОБА_1,
за якими відвантажено товар
дистриб'ютору.

Таким чином, у пунктах 2.1, 2.2, 2.3 та 5.5
договорів визначені умови здійснення
мотиваційних виплат дистриб'ютору, що є
винагородою за виконання планів
закупівель товарів постачальника, а
доказами просування продукції
дистриб'юторами є наявні первинні
документи, а саме: податкові та
видаткові накладні.

Отже, здійснені позивачем витрати на
такі маркетингові послуги є
пов'язаними з його господарською
діяльністю та правомірно підлягають
віднесенню на збільшення витрат ФОП
ОСОБА_1

З приводу тверджень відповідача про те,
що акти здачі-виконання не містять
обсяг та фактичний зміст господарської
діяльності, інформації про те, які саме
послуги були надані, суд зазначає таке.

Дослідивши акти приймання-передачі
наданих послуг (а.с.155-250 тому 1, а.с.1-91
тому 2), суд установив, що в кожному акті
наданих послуг між ФОП ОСОБА_1 та
дистриб'юторами в письмовій формі
зафіксовано фактичний зміст
господарської діяльності, а саме:
розповсюджувалась інформація про
асортимент, якість, характеристики
товару, проводились переговори з
клієнтами щодо закупівлі товару,
відвантажувався товар клієнтам за
видатковими накладними, що
обґрунтовано сприяє пожвавленню збуту
товарів постачальника, стимулює
просування товарів у каналах
дистрибуції. В кожному акті
приймання-передачі наданих послуг
зафіксовано обсяг послуги, яка була
надана, а саме: відсоток виконання
плану закупівлі продукції чайних ТМ
"Батік", "Аскольд", Домашній чай",
відсоток виконання плану закупівлі
продукції ТМ "Сузір'я", відсоток
виконання плану по кількості
закуплених асортиментних найменувань
продукції чайних ТМ "Батік", "Аскольд" та
"Домашній чай".

Оскільки маркетингові послуги за своєю
природою безпосередньо не створюють
певних матеріальних результатів та не
можуть мати певного натурального
вимірника, а можуть бути оцінені лише у
грошовому виразі, то найменування
наданих послуг в актах
прийому-передачі як, наприклад,
"маркетингові послуги" чи "послуги зі
стимулювання збуту товарів" є
достатнім для розкриття змісту та
обсягу вищевказаної господарської
операції. Крім того, чинне
законодавство не встановлює певної
типової послідовності та структури
проведення маркетингових послуг з
визначенням орієнтовної вартості
кожної з конкретних операцій, що
включаються до їх структури.

Таким чином, зазначені акти надання
послуг є належною підставою для
віднесення вартості вказаних у них
послуг на витрати ФОП ОСОБА_1

В акті перевірки відповідач також
зазначає, що до складу валових витрат
за 2013 рік ФОП ОСОБА_1 включив
транспортно-експедиційні послуги в
сумі 196192 грн. Під час перевірки надано
договір перевезення вантажу від 03.01.2013
між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_9, згідно з
умовами якого перевізник
зобов'язується організувати
перевезення вантажу відправника до
пунктів призначення, перевізник
зобов'язаний надати транспортні засоби
в повністю справному технічному стані,
заправленими паливно-мастильними
матеріалами, нести експлуатаційні
витрати, проводити технічне
обслуговування і оплату праці водіїв.
Однак, з наданої відповіді
Оратівського відділення Іллінецької
ОДПІ ФОП ОСОБА_9 за 2013 рік не
використовувала ні власні, ні
орендовані транспорті засоби та в
нього відсутні наймані працівники.
Тому, ревізором зроблено висновок про
те, що позивачем проведені операції з
метою штучного формування валових
витрат, які не мають реального
характеру.

З таким твердженням відповідача суд не
погоджується оскільки факт здійснення
вантажних перевезень автомобільним
транспортом підтверджується
товарно-транспортними накладними,
видатковими накладними,
рахунками-фактурами, актами
здачі-прийняття послуг (а.с. 62 - 250 тому 3,
а.с. 1 - 250 тому 4, а.с. 1 - 250 тому 5, а.с. 1 - 238
тому 6).

За огляду на викладене суд доходить
висновку, що податкове
повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ
ГУ Міндоходів у Вінницькій області від
10.04.2014 №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на суму 60959,85
грн. та нараховано штрафні санкції в
сумі 15239,96 грн. є протиправним та
підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо рішення Вінницької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області від 29.05.2014 №18441701 про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 2971,82 грн. та вимоги від
29.05.2014 №Ф-730 17 про сплату боргу
(недоїмки) в сумі 59436,31 грн., суд виходив
з такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку встановлені
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону №2464-VI платниками єдиного внеску
є фізичні особи-підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7
Закону №2464-VI єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI
визначено, що єдиний внесок для
платників, зазначених у пунктах 4 та 5
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Відповідно до акта перевірки під час
перевірки достовірності відображення
у звітності сум доходу, отриманого від
здійснення підприємницької
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
який нараховується єдиний внесок за 2013
рік, встановлено, що позивач отримав
дохід, що підлягає обкладенню податком
на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі
431170,28 грн.

З огляду на наведене податковий орган
дійшов висновку про заниження
позивачем суми єдиного внеску з сум
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7% за 2013 рік.

Як установив суд під час розгляду
справи, висновки відповідача про
завищення позивачем витрат, пов'язаних
з отриманим доходом, на суму 367261,5 грн.,
та заниження суми оподатковуваного
доходу на 367261,5 грн. не підтверджуються
матеріалами справи та спростовуються
поданими позивачем належно
оформленими первинними документами.

Оскільки відсутній факт завищення
витрат, заниження оподатковуваного
доходу, Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Вінницькій області неправомірно
донарахувала ФОП ОСОБА_1 59436,31 грн.
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
застосувала штрафні санкції у розмірі
2971,82 грн. За таких обставин підлягають
скасуванню рішення відповідача №18441701
від 29.05.2014 та вимога про сплату боргу
№Ф-730 17 від 29.05.2014.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
не довів правомірність оскаржуваних
рішень, відтак позовні вимоги знайшли
своє підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 162, 163, 167,
255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
№ від 10.04.2014, рішення №18441701 від
29.05.2014 та вимогу про сплату боргу №Ф-730 17
від 29.05.2014.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_2)
судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 365,40 грн., сплаченого
відповідно до платіжних доручень №117
від 07.07.2014 та №134 від 07.08.2014.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жернаков Михайло
Володимирович