Справа № 804/4379/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/4379/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 жовтня 2014 року

справа № 804/4379/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ апеляційну скаргу Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року у справі №804/4379/14 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з діями та рішенням відповідача, оскільки органом ДВС порушено норми Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, в частині неврахування приписів щодо заборони для застосування до підприємств, установ, організацій штрафних санкцій в період дій мораторію на задоволення вимог кредиторів, а також відсутністю фактичного примусового виконання з підстав зупинення виконавчого провадженні, яке б дозволяло відповідачу прийняти рішення про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014р. позов було задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Зокрема скарга обґрунтована тим, що рішення відповідача про стягнення витрат на проведення виконавчих дій не є санкцією, а прийнято відповідно до норм ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, у її задоволенні просив відмовити. Зазначив, що окрім визначених підстав для задоволених позовних вимог, позивач у судових засіданнях з урахуванням пояснень відповідача зазначав на відсутності обґрунтованих доказів щодо визначення витрат на проведення виконавчих дій, а також доказів які саме дії були вчинені.

Представник відповідача до суду не з’явився, повідомлений про день та час розгляду скарги належним чином.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги прийшов до висновку, що підставою для стягнення витрат на примусове виконання є фактичне примусове виконання рішення державним виконавцем, а оскільки відповідачем не надано таких доказів позовні

вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суду погоджується з доводами суду першої інстанції та зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачем постановою від 15.10.2002р. було відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача заборгованості за виконавчим написом нотаріуса №3796 від 14.08.2002р.

Постановою від 09.11.2004р. вказане виконавче провадження об’єднане в зведене ВП №В-11-243/04.

Постановою від 09.11.2004р. оголошено розшук майна боржника, а також цього ж дня 09.11.2004р. винесено постанову про зупинення цього виконавчого провадження.

Постановами від 20.04.2005р. поновлено виконавче провадження, а також накладено арешт на кошти боржника..

Постановою від 26.06.2005р. зупинено виконавче провадження відповідно до норми Закону України «Про наміри направлені на забезпечення стабільного функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

З підстав закінчення дії вказаного закону постановою від 03.01.2013р. було поновлено виконавче провадження.

Постановою від 03.01.2013р. стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій.

А також постановою від 03.01.2013р. зупинено виконавче провадження з підстав порушення ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2005р. про порушення справи про банкрутство у відношенні позивача.

Відповідно до вимог ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов’язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються зокрема стягнутих з боржника витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (ч. 3 ст. 41 вказаного закону).

До витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб’єктів оціночної діяльності - суб’єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби (ч.4, 5 ст. 41 вказаного закону).

За змістом цієї норми, поняття "витрати виконавчого провадження" має відповідати таким обов'язковим умовам: витрати здійснюються органами державної виконавчої служби; вони пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень. Таким чином, підставою для стягнення витрат на примусове виконання є у тому числі як організація так і фактичне примусове виконання рішення державним виконавцем.

Відповідно матеріалам справи, виконавче провадження з 2002р. фактично не виконувалось, а зупинялось, відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно пп.4.15.2 п.4.15 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, про суми витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець складає акт про витрати на проведення виконавчих дій (додаток 35), в якому зазначаються перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також документи, якими вони підтверджуються, з доданням копій таких документів.

Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державний виконавець зобов'язаний винести постанову, яка разом з актом про витрати на проведення виконавчих дій затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби (додаток 3).

Враховуючи зазначені норми, витрати на проведення виконавчих дій окрім переліку та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій повинні містити також документи, якими вони підтверджуються, з доданням копій таких документів.

Так представником позивача зазначалось, що під час розгляду справи було поставлено питання щодо підтвердження таких витрат, які не надані були суду.

В матеріалах справи також відсутні підтвердження (документи) таких витрат.

Враховуючи вищезазначене, доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року у справі №804/4379/14 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанови – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2014року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник