Справа № 2а-6878/10/0870
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/29943/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівІваненко Я.Л.,
Ліпського Д.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Вільнянському районі Запорізької
області

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2012 року

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Граніт» (далі - ТОВ «Авто Граніт») до
Управління Пенсійного фонду України
(далі - УПФУ) у Вільнянському районі
Запорізької області про визнання
недійсним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ТОВ «Авто Граніт»
звернулося до суду з позовом про
визнання недійсним та скасування
рішення про застосування фінансових
санкцій. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначав, що УПФУ у
Вільнянському районі Запорізької
області вже застосовувало до
підприємства штрафні санкції за
недоїмку, яка виникла у період з 20
травня 2005 року по 05 квітня 2006 року і ТОВ
«Авто Граніт» повністю сплатило
нараховані відповідачем суми. Вважаючи
дії відповідача неправомірними, просив
суд визнати недійсним і скасувати
рішення УПФУ у Вільнянському районі
Запорізької області про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
від 15 лютого 2010 року №19.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2010 року в позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2012 року скасовано рішення
суду першої інстанції та ухвалено нову
постанову, якою позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення УПФУ у Вільнянському районі
Запорізької області від 15 лютого 2010
року №19 про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду.

У касаційній скарзі УПФУ у
Вільнянському районі Запорізької
області порушує питання про скасування
рішення апеляційного суду та залишення
в силі рішення суду першої інстанції.
Зазначає, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права,
зокрема, Закон України від 09 липня 2003
року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон № 1058-IV). Вказує, що факт наявності
недоїмки у позивача за період з 20
вересня 2005 року по 05 квітня 2006 року
підтверджено судовими рішеннями.

Перевіривши доводи касаційних скарг,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

ТОВ «Авто Граніт» є юридичною особою,
зареєстрованою в УПФУ у Вільнянському
районі Запорізької області як платник
страхових внесків.

Позивачем оспорюється рішення УПФУ у
Вільнянському районі Запорізької
області про застосування до нього
фінансових санкцій та нарахування пені
від 15 лютого 2010 року №19.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові,
суд першої інстанції, виходив з того, що
згідно з наданими розрахунками,
період, за який позивачу нараховано
фінансові санкції, починається з 20
вересня 2005 року та закінчується 05
квітня 2006 року, оскільки зазначена в
тексті рішення № 19 дата початку
нарахування фінансових санкцій з 20
травня 2005 року є технічною помилкою. А
тому, оскаржуване рішення за формою та
змістом (розміром нарахованих
фінансових санкцій) відповідає вимогам
чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду та
задовольняючи позов, апеляційний суд
виходив з того, що оскаржуване рішення
№19 містить відомості, що не
відповідають дійсності (невірно
зазначена дата). Посилання УПФУ у
Вільнянському районі Запорізької
області на описку у розрахунках
фінансових санкцій, визнані судом
безпідставними, оскільки в рішенні № 19
відсутня інформація щодо способу та
механізму нарахування санкцій, що
виключає можливість перевірити
правильність їх нарахування.

Проте, з такими висновком погодитись
неможливо.

Відносини, які виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулюються Законом №1058-ІV, відповідно
до частини 2 статті 17 якого.
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Частиною 6 статті 19 цього Закону
встановлено, що страхові внески
нараховуються на суми, зазначені в
частинах 1 та 2 цієї статті, незалежно
від джерел їх фінансування, форми,
порядку, місця виплати та використання,
а також незалежно від того, чи були
зазначені суми фактично виплачені
після їх нарахування до сплати.

Порядок обчислення та сплати страхових
внесків визначений статтею 20 Закону
№1058-ІV, згідно з абзацом першим
частиною 6 якої, страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною 3 статті 20 цього
Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій ( пункт 2 статті 106
Закону №1058-ІV).

За змістом наведених норм Закону,
обов'язковою умовою для застосування
до страхувальника фінансових санкцій є
наявність недоїмки по внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

При цьому, розміри пені та штрафних
санкцій, визначаються в залежності від
періоду, за який ця заборгованість
виникла.

Абзацами 1-2 пункту 13 статті 106 Закону
№1058-ІV встановлено, що про нарахування
пені і накладення штрафів,
передбачених частинами 9 і 10 цієї
статті, посадові особи виконавчих
органів Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, виносять рішення, які протягом
трьох робочих днів із дня їх винесення
надсилаються страхувальнику.

Суми пені та штрафів, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

Розгляд органами Пенсійного фонду
України скарг, поданими
страхувальниками при узгодженні ними
вимог про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, оскарження рішень про
нарахування пені та накладення
фінансових санкцій, передбачених
частиною 9 статті 106 Закону №1058-ІV,
здійснюється відповідно до Порядку
розгляду органами Пенсійного фонду
України скарг на рішення про
накладення штрафу, нарахування пені та
заяв страхувальників при узгодженні
ними вимоги про сплату недоїмки із
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженим постановою
Пенсійного фонду України від 19 грудня
2003 року № 21-2 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5.4. Порядку, орган
Пенсійного фонду при розгляді скарги
страхувальника, банку, організації, яка
здійснює виплату і доставку пенсій,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення, що
оскаржується, і приймає одне з таких
рішень:

1) залишає рішення, яке оскаржується,
без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасовує в певній частині рішення,
яке оскаржується, і не задовольняє
скаргу страхувальника, банку,
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, в певній частині;

3) скасовує рішення, яке оскаржується, і
задовольняє скаргу страхувальника,
банку, організації, яка здійснює
виплату і доставку пенсій.

Із змісту рішення УПФУ у Вільнянському
районі Запорізької області від 15
лютого 2010 року №19 видно, що фінансові
санкції до позивача у вигляді штрафу у
сумі 6610,78 грн та 17045,69 грн пені
застосовані за період з 20 травня 2005
року по 05 квітня 2006 року.

Це рішення ТОВ «Авто Граніт» отримало 20
квітня 2010 року та 26 квітня 2010 року
оскаржило до Головного управління
Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ)
в Запорізькій області, а 11 червня 2010
року до Пенсійного фонду України.
Проте, рішеннями про результати
розгляду скарг від 17 травня 2010 року №
3770/05 та від 13 серпня 2010 року № 14092/09-10
скарги товариства залишені без
задоволення, а рішення від 15 лютого 2010
року №19 - без змін.

Отже, допущена УПФУ у Вільнянському
районі Запорізької області помилка у
визначенні періоду недоїмки для
застосування штрафних санкцій
виправлена не була.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про те, що відповідачем
допущено технічну помилку при
зазначенні періоду у рішенні від 15
лютого 2010 року №19 не відповідають
обставинам справи, оскільки вищі
органи Пенсійного фонду перевіряли
правомірність застосованих УПФУ у
Вільнянському районі Запорізької
області фінансових санкцій, в тому
числі період, за який вони нараховані, і
порушень при цьому не виявили.

Разом з тим, скасовуючи рішення №19 в
повному обсязі, апеляційний суд не дав
правової оцінки судовим рішення, які є
у матеріалах справи та доводам
відповідача, який визнав, що період для
нарахування штрафних санкцій фактично
починається з 20 вересня 2005 року.

Із змісту постанови господарського
суду Запорізької області від 10 квітня
2006 року у справі №4/95/06-АП видно, що ТОВ
«Авто Граніт» мало заборгованість по
сплаті страхових внесків за період з
вересня 2005 року по лютий 2006 року у сумі
50470,39 грн, що складалась із 50306,29 грн
недоїмки, 132 грн фінансових санкцій та
210 грн пені, які було стягнуто на
користь УПФУ у Вільнянському районі
Запорізької області.

У постанові Запорізького окружного
адміністративного суду від 08 грудня 2009
року у справі №2а-5181/09/0870 за позовом ТОВ
«Авто Граніт» до УПФУ у Вільнянському
районі Запорізької області про
визнання недійсним та скасування
рішень, зазначено, що 30 березня 2009 року
відповідачем прийнято рішення про
нарахування штрафних санкцій та пені
за несвоєчасну сплату позивачем
страхових внесків за період з 20 лютого
2004 року по 31 липня 2006 року. Ці рішення
визнані протиправними та скасовані
судом.

Крім того, із матеріалів даної справи
та зазначених рішень суду видно, що
маючи заборгованість перед УПФУ у
Вільнянському районі Запорізької
області по внескам на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування за період з вересня 2005 року
по липень 2006 року, ТОВ «Авто Граніт»
частково її сплатило і на час розгляду
справи судами позивач наполягав, що
протягом квітня-червня 2006 року
заборгованість в розмірі 50470,39 грн
сплачено товариством в повному обсязі.

Проте, вирішуючи спір, суди не дали
належної правової оцінки вказаним
судовим рішенням, не перевірили доводи
позивача щодо відсутності у нього
недоїмки по внескам на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування у період з 20 травня 2005 року
по 05 квітня 2006 року та не з'ясовували, на
яку суму недоїмки, і за який період,
відповідач нарахував фінансові
санкції.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального
права, на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні
(частина 1 статті 220 КАС України).

Згідно із частиною 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий розгляд є порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Вільнянському районі Запорізької
області задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2010 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 лютого 2012 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Я.Л.
Іваненко Д.В. Ліпський