Справа № 2а-2817/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа № 123601/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Кухтея Р. В.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Золочівському районі
Львівської області на постанову
Золочівського районного суду
Львівської області від 03 лютого 2012 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області про зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2008 року Львівському окружному
адміністративному суду надіслано
позовну заяву ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області про зобов'язання виплати
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги за 2006-2008 роки в
сумі 2313,5 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
розмір отримуваного підвищення до
пенсії як «дитині війни» не відповідає
вимогам ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2009
року позов задоволено частково.

За наслідками перегляду в апеляційному
порядку постанови Львівського
окружного адміністративного суду від 30
січня 2009 року Львівським апеляційним
адміністративним судом 15 липня 2009 року
постановлено ухвалу, якою судове
рішення, що переглядалось залишено без
змін та уточнено його резолютивну
частину.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 31 травня 2011 року згадані
судові рішення скасовано та направлено
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Відповідно до ухвали Львівського
окружного адміністративного суду від 13
липня 2011 року справу передано для
розгляду Золочівському районному суду
Львівської області.

Постановою Золочівського районного
суду Львівської області від 03 лютого 2012
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області щодо ненарахування та
невиплати підвищення до пенсії як
дитині війни ОСОБА_1 за періоди із 03
грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за
період з 09 травня 2008 року по 30 вересня
2008 року включно у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Золочівському районі
Львівської області провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни ОСОБА_1 за
періоди із 03 грудня 2007 року по 31 грудня
2007 року та за період з 09 травня 2008 року
по 30 вересня 2008 року включно у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та з врахуванням
виплачених сум за цей період. В решті
позовних вимог відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09 липня 2007 визнано
неконституційними положення статей
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» якими зупинено дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», згідно з якою
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Крім того, рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008
року визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним) положення п. 41
розділу ІІ «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Управлінням
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання постанову в
частині задоволення позову скасувати
та постановити в скасованій частині
нове рішення, яким у позові відмовити
повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що
виплату передбаченого Законом України
«Про соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії здійснено у
розмірі визначениому постановою
Кабінету Міністрів України № 530 від 28
травня 2008 року.

Враховуючи те, що від усіх осіб, які
беруть участь у справі, клопотань про
розгляд справи за їх участю до суду не
надходило, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
197 КАС України розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Судом апеляційної інстанції заслухано
суддю-доповідача, досліджено матеріали
справи та проаналізовано доводи
апеляційної скарги, внаслідок чого суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, а постанову суду першої
інстанції в оскарженій частині
скасувати з наступних підстав.

Оскільки суд апеляційної інстанції
позбавлений можливості надати правові
висновки щодо неоскарженої частини
судового рішення, то висновки суду
першої інстанції судом апеляційної
інстанції перевіряються в частині
позовних вимог за період з 03 грудня 2007
року по 30 вересня 2008 року включно.

Встановлено, що на позивача
поширюється дія Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», що
підтверджується копією паспорта
громадянина України та копією
пенсійного посвідчення (а. с. 3-4).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти дише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У ч. 3 ст. 22 Конституції України
зазначено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України
передбачено, що громадяни мають право
на соціальний захист, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для виплати позивачу
підвищення до пенсії за період з 03
грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, що
відповідає нормам матеріального права
та фактичним обставинам справи.

Разом з тим, згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені
підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону
України від 28 грудня 2007 року № 107-IV, щодо
розмірів підвищення пенсії дітям війни
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (з
урахуванням Рішення Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008) встановлено підвищення на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії (далі - підвищення до
пенсії), для дітей війни.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру підвищення до пенсії позивача
слід застосовувати не постанови
Кабінету Міністрів України, оскільки
останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача, а
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Отже, позивач наділений правом на
перерахунок підвищення до пенсії у
розмірах, визначених Законом України
«Про соціальний захист дітей війни» з 22
травня 2008 року, а тому, резолютивна
частина постанови cуду першої
інстанції щодо неправомірності дій
відповідача у період з 09 травня 2008 року
по 21 травня 2008 року включно та
зобов'язання вчинення дій за цей період
- є невірною.

Із змісту ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
випливає, що визначення розміру
підвищення до пенсії здійснюється
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом,

Однак, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення до пенсії
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до п. 2.1 Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30 квітня
2002 р. № 8-2 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13 березня
2008 р. за № 209/14900, одним із основних
завдань управління є забезпечення
своєчасного і в повному обсязі
фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу та
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно із ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти
України» від 08 листопада 2005 року,
Європейський Суд з прав людини звертає
увагу на те, що у межах свободи дій
держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції в оскарженій частині
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. п. 1, 3 ч. 1
ст. 198, ст. ст. 200, 202, 205, 206, 207, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області - задовольнити частково.

Постанову Золочівського районного
суду Львівської області від 03 лютого 2012
року в справі № 2а-2817/11 - скасувати в
частині задоволених позовних вимог за
період з 09 травня 2008 року по 21 травня 2008
року включно та прийняти в цій частині
позовних вимог нову постанову про
відмову в задоволенні таких.

В решті постанову Золочівського
районного суду Львівської області від
03 лютого 2012 року в справі № 2а-2817/11-
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

Р. В.
Кухтей