Справа № 2а-1205/10/1370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014 року
м. Київ К/9991/71395/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Бившева Л.І. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Приватного підприємства «ТрастТер»

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01.06.2010 р.

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 р.

у справі №2а-1205/10/1370 (28452/10/9104)

за позовом Приватного підприємства
«ТрастТер»

до Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова

про визнання дій протиправними та
скасування першої податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство «ТрастТер» (далі
- позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова (далі -
відповідач) про визнання дій
протиправними та скасування першої
податкової вимоги.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.06.2010 р.,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18.10.2012 р., у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про задоволення
позовних вимог.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

20.08.2009 р. позивачем до контролюючого
органу подано податкову декларацію з
податку на додану вартість за липень 2009
року, в якій він визначив суму
податкового зобов'язання з вказаного
податку у розмірі 240 744,00 грн.

У зв'язку з несплатою у встановлений
законодавством строк самостійно
визначених податкових зобов'язань,
податковий орган направив позивачу
першу податкову вимогу від 02.09.2009 р.
№1/867, відповідно до якої сума
податкового боргу за узгодженими
податковими зобов'язаннями складає 196
342,91 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»,
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

Таким чином, дана норма встановлює
заборону оскарження платником
податків самостійно визначеного ним
податкового зобов'язання.

За приписами п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що позивачем у
встановлений законодавством строк не
сплачено самостійно визначені
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 240 744,00 грн.,
відповідно до поданої 20.08.2009 р.
декларації з податку на додану
вартість за липень 2009 року.

Відповідно до п.п.5.4.1 п.5.4 ст.5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу.

Згідно п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 вказаного Закону,
у разі коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Відповідно до п.п.6.2.2, 6.2.3 п.6.2 ст.6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», податкові вимоги також
надсилаються платникам податків, які
самостійно подали податкові
декларації, але не погасили суму
податкових зобов'язань у встановлені
законом строки, без попереднього
направлення (вручення) податкового
повідомлення. Перша податкова вимога
надсилається не раніше першого
робочого дня після закінчення
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання. Перша
податкова вимога містить повідомлення
про факт узгодження податкового
зобов'язання та виникнення права
податкової застави на активи платника
податків, обов'язок погасити суму
податкового боргу та можливі наслідки
непогашення його у строк.

Позивач, оскаржуючи податкову вимогу
від 02.09.2009 р. №1/867, виходить з того, що
вона прийнята та направлена податковим
органом під час процедури апеляційного
оскарження податкового боргу.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що перша
податкова вимога №1/867 була винесена та
направлена відповідачем під час
оскарження позивачем відмови
податкового органу у наданні
розстрочки зі сплати суми податку на
додану вартість, визначеній у
декларації за липень 2009 року у розмірі
240 744,00 грн.

Оскільки податкове законодавство
встановлює заборону оскарження
платником податків самостійно
визначеного ним податкового
зобов'язання, то розгляд податковим
органом заяви про розстрочення сплати
узгодженого податкового зобов'язання
та подальше оскарження суб'єктом
господарювання відмови у її
задоволенні не є процедурою
адміністративного оскарження у
розумінні Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

З урахуванням викладеного, податковий
орган в повній мірі виконав вимоги
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язання платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» щодо формування та
направлення позивачу податкової
вимоги.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного
підприємства «ТрастТер» залишити без
задоволення.

2. Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 01.06.2010 р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2012 р. у
справі №2а-1205/10/1370 (28452/10/9104) залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Бившева Л.І. Пилипчук Н.Г.