Справа № 2а-15977/12/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 01 червня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
визнання дій протиправними дії та
скасування вимоги про сплату боргу № 030
від 20 вересня 2012 року та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № 0123 від 20 вересня 2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 червня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернулась з апеляційною
скаргою, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 14 серпня 2002 року зареєстрована в
Оболонській районній у м. Києві
державній адміністрації як фізична
особа-підприємець та 20 серпня 2002 року
взята на облік в Управлінні Пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.
Києва за реєстраційним № 11-26519-10.

У період з 01 квітня 2009 року по 05 квітня
2012 року ФОП ОСОБА_3 перебувала на
спрощеній системі оподаткування.

20 вересня 2012 року Управлінням
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва було
проведено позапланову перевірку
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за
період її діяльності з 01 вересня 2003
року по 20 вересня 2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 20
вересня 2012 року № 0900-09-Н.

Проведеною перевіркою встановлено, що
згідно наданих трудових угод та
розрахунків зобов'язань не були
нараховані внески на суми фактичних
витрат на оплату праці працівників, що
включають виплату винагород фізичним
особам за виконання робіт (послуг) за
угодами цивільно-правового характеру,
що підлягають обкладанню податком на
доходи фізичних осіб, у зв'язку з чим
встановлено порушення пункту 2 статті 20
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058,
та внаслідок чого відповідачем
донараховано страхових внесків за
період з 2004 по 2010 роки на загальну суму
39 983,87 грн.

На підставі встановлених порушень, 20
вересня 2012 року відповідачем прийнято
рішення № 0123 про застосування
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків у розмірі 12 385,26 грн. та
винесено вимогу про сплату боргу № Ф 030
на суму 39 983,87 грн.

Не погоджуючись з діями Управління
Пенсійного фонду України у
Оболонському районі м. Києві щодо
винесення рішення про застосування
санкцій № 0123 та вимоги № Ф 030 від 20
вересня 2012 року, позивач звернулась до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Як вищезазначалось, Управлінням
Пенсійного фонду України у
Оболонському районі м. Києві проведено
перевірку Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 за період її діяльності з 01
вересня 2003 року по 20 вересня 2012 року,
за результатами якої складено Акт від 20
вересня 2012 року № 0900-09-Н.

За результатами встановлених порушень,
20 вересня 2012 року відповідачем
прийнято рішення № 0123 про застосування
фінансових санкцій за донарахування
органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків у розмірі 12 385,26 грн. та
винесено вимогу про сплату боргу № Ф 030
на суму 39 983,87 грн.

З приводу позовної вимоги позивача про
скасування вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про сплату
боргу № 030 від 20 вересня 2012 року,
колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки відповідача щодо
донарахування ФОП ОСОБА_3 суми боргу
ґрунтуються на трудових угодах,
укладених позивачем, як приватним
підприємцем, із фізичними особами.

Так, відповідачем надано до суду угоду
від 01 січня 2008 року, укладену між
позивачем (Замовник) та ОСОБА_4
(Виконавець).

Жодних інших угод на підтвердження
факту перебування позивача з фізичними
особами у трудових відносинах
відповідачем до суду не надано.

Згідно ст. 24-1 Кодексу законів про працю
України, у разі укладення трудового
договору між працівником і фізичною
особою, фізична особа або за
довіреністю уповноважена нею особа
повинна у тижневий строк з моменту
фактичного допущення працівника до
роботи зареєструвати укладений у
письмовій формі трудовий договір у
державній службі зайнятості за місцем
свого проживання у порядку,
визначеному центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що в матеріалах справи відсутні
докази реєстрації будь-яких трудових
угод позивача з фізичними особами в
державній службі зайнятості.

Згідно ст. 1 Закону України Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058
від 09 липня 2003 року, страхувальники -
роботодавці та інші особи, які
відповідно до закону сплачують єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та/або є
платниками відповідно до цього Закону.

З огляду на те, що Управлінням
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва не
доведено обов'язку позивача сплачувати
страхові внески, колегія суддів вважає,
що вимога про сплату боргу № 030 від 20
вересня 2012 року прийнята протиправно, а
тому підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги позивача
про скасування рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Оболонському районі м. Києва про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № 0123 від 20 вересня 2012 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 5 ч.9 ст.106 Закону України Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058
від 09 липня 2003 року, виконавчі органи
Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників такі фінансові
санкції: за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менш
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян.

Із набранням чинності з 01 січня 2011 року
підпунктом «й» пункту 12 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI зі статті 106 Закону № 1058-IV
було виключено частину дев'яту.

Відповідно до абзацу 5 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону № 2464-VI (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин),
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевіркою встановлено, що протягом
2004-2010 років ФОП ОСОБА_3 не здійснювала
нарахування та сплату страхових
внесків.

Разом з тим, пункт 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464
передбачає можливість стягнення
фінансових санкцій, нарахованих та/або
не сплачених у період до 01 січня 2011
року, але не надає повноважень
нараховувати такі санкції після 01
січня 2011 року.

При цьому, відповідач прийняв
оскаржуване рішення про застосування
фінансових санкцій вже після 01 січня 2011
року, а саме: 20 вересня 2012 року, а тому
воно підлягає скасуванню.

Вищевказана позиція узгоджується з
практикою Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 10 грудня 2013
року у справі № 21-448а13.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
дії Управління Пенсійного фонду
України в Оболонському районі м. Києва
щодо винесення вимоги про сплату боргу
№ 030 від 20 вересня 2012 року та рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій № 0123 від 20 вересня 2012 року є
протиправними.

Аналізуючи обставини справи та норми
законодавства, колегія суддів вважає
обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3,
а тому постанова суду підлягає
скасуванню із винесенням нового
рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи, викладені в
апеляційній скарзі, повністю
спростовують висновки суду першої
інстанції та знайшли своє належне
підтвердження в суді апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають встановленим обставинам
по справі, допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нового
рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 червня 2013 року -
скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.
Києва щодо винесення вимоги про сплату
боргу № 030 від 20 вересня 2012 року та
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № 0123 від 20 вересня
2012 року протиправними.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу № 030 від 20
вересня 2012 року Управління Пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.
Києва.

Визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № 0123 від 20 вересня
2012 року Управління Пенсійного фонду
України в Оболонському районі м. Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст постанови виготовлено
29.10.2014 року

Головуючий суддя

Вівдиченко Т.Р.

Судді:

Бєлова Л.В.

Гром Л.М.