Справа № 2а-4118/12/2170
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-4118/12/2170

Категорія: 9.3 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

при секретарі Сівєлькіній С.Є.,

за участю представника відповідача
Калашнікова П.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року по справі за адміністративним
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
Державного підприємства
«Новотроїцький елеватор» про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.10.2012р. Державна фінансова інспекція в
Херсонській області звернулась до
Херсонського окружного
адміністративного суду із позовом до
ДП «Новотроїцький елеватор» та, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, просила зобов'язати
відповідача виконати в повному обсязі
п.п.2,3,5,7,8 вимоги Генічеської
міжрайонної державної фінансової
інспекції від 06.07.2012р. №43-32/1020.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за наслідками проведеної
Генічеською МДФІ ревізії
фінансово-господарської діяльності ДП
«Новотроїцький елеватор» за період з
01.04.2010р. по 01.03.2012р. були встановлені
допущені відповідачем порушення
діючого законодавства та на адресу
підприємства надіслано вимогу №43-32/1020
про їх усунення, однак, відповідач до
цього часу в повному обсязі цю вимогу
не виконав.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року адміністративний позов ДФІ в
Херсонській області задоволено
частково. Зобов'язано Державне
підприємство «Новотроїцький елеватор»
виконати пункти 2,3,5,7 вимоги
Генічеської міжрайонної державної
фінансової інспекції від 06.07.2012 року
№43-32/1020. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник ДФІ в Херсонській області
10.01.2013р. подав апеляційну скаргу, в якій
зазначив, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
матеріального і процесуального права
та просив скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 12.12.2012р. та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ
представника відповідача, який
заперечував проти задоволення
апеляційної інстанції та перевіривши
матеріали справи і доводи цієї
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

В червні 2012 року ревізорами
Генічеської МДФІ, відповідно до п.2.40
«Плану роботи Державної фінансової
інспекції України на І-й квартал 2012р.»,
було проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
«Новотроїцький елеватор» за період з
01.04.2010р. по 01.03.2012р., за наслідками якої
складено акт ревізії від 06.06.2012р. №43-30/16.

Так, вказаним актом ревізії
встановлено порушення підприємством
відповідача деяких вимог укладених
договорів, а також приписи ст.ст.629,901,903
Цивільного кодексу України, п.10
«Положення (стандарт) бухгалтерського
обліку 15 "Дохід"» та п.7 ст.8 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999р. №996-XIV, що виразилося в 1) в
недоотриманні доходів в сумі 90 000 грн.
за надані ФОП ОСОБА_3 та неоплачені ним
послуги зі зберігання цибулі; 2)
недоотримання доходів в сумі 49 451,51 грн.
внаслідок надання послуг по заниженим
тарифам; 3) недоотримання доходів в
сумі 47 664,68 грн. за надані СФГ «Абрамов»,
СТОВ «Тачанка», ОСОБА_4 і «Єрмоленко» та
неоплачені ними послуги; 4)
недоотримання доходів в сумі 8 828,34 грн.
за надані ТОВ «Столицяінвестбуд», СК
ім. Леніна, ПП «Агрофірма «Промінь», ДП
«ДГ Асканійське», АДСДС НААН послуги; 5)
видачу матеріальних цінностей
Державного комітету України з
державного матеріального резерву без
відповідних дозволів на загальну суму 5
336 803,56 грн.

06.07.2012р. на адресу відповідача
Генічеською МДФІ було надіслано вимогу
№43-32/1020, пунктами 2,3,5,7,8 якої,
підприємство відповідача зобов'язано
вжити усі заходи щодо усунення
вказаних порушень, в тому числі шляхом
відображення в свєму бухгалтерському
обліку дебіторської заборгованості та
проведення претензійно-позовної
роботи щодо стягнення зоборгованості.

У зв'язку із частковим невиконанням
відповідачем цієї вимоги, ДФІ
звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
обґрунтованості позовних вимог та
повного виконання відповідачем лише п.8
спірної вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах та у спосіб
визначений Конституцією та законами
України.

Так, Закон України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
визначає статус державної
контрольно-ревізійної служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності.

Як слідує зі змісту ч.1 ст.2 вказаного
Закону, головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Відповідно до п.7 ст.10 даного Закону,
головному контрольно-ревізійному
управлінню України,
контрольно-ревізійним управлінням в
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі, контрольно-ревізійним
підрозділам (відділам, групам) у
районах, містах і районах у містах
надається право пред'являти керівникам
та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів,
вилучати в судовому порядку до бюджету
виявлені ревізіями приховані і
занижені валютні та інші платежі,
ставити перед відповідними органами
питання про припинення бюджетного
фінансування і кредитування, якщо
отримані підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Згідно із приписами ч.2 ст. 15 Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в
Україні», законні вимоги службових
осіб державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
ревізуються.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
вказаним вище актом ревізії було
встановлено, що згідно укладеного між
відповідачем та ФОП ОСОБА_3 договору
зберігання, останньому було надано
послуги по зберіганню цибулі за
періоди грудень 2011р. та січень-лютий
2012р. на загальну суму 90000 грн., проте,
виставлені рахунки не оплачені і
наявна дебіторська заборгованість в
бухгалтерському обліку не відображена,
чим порушено вимоги п.3.1 вказаного вище
договору, ст.ст.629,901,903 Цивільного
кодексу України, п.10 «Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 15
"Дохід"» та п.7 ст.8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV.

Як вже зазначалося вище, 06.07.2012р. на
адресу відповідача Генічеською МДФІ
було надіслано вимогу №43-32/1020, зокрема,
у пункті 2 якої, зобов'язано
підприємство усунути вказане
порушення шляхом відображення в свєму
бухгалтерському обліку дебіторської
заборгованості ФОП ОСОБА_3 на загальну
суму 90000 грн. та проведення
претензійно-позовної роботи щодо
стягнення зазначених грошових коштів.

Судами обох інстанцій встановлено, що
на виконання п.2 цієї вимоги №43-32/1020
відповідачем було відображено в
бухгалтерському обліку зазначену
дебіторську заборгованість ФОП ОСОБА_3
на загальну суму 90000 грн. та направлено
претензію, але відповіді на останню не
отримано. Таким чином, оскільки позовну
заяву до суду ДП «Новотроїцький
елеватор» не подавав, позивач дійшов
висновку про те, що відповідачем було
не в повному обсязі виконано п.2 вимоги
№43-32/1020.

Судова коелгія цілком погоджується з
такою позіцією ДФІ і вважає, що суд 1-ї
інстанції, в свою чергу, дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Також, судом апеляційної інстанції по
справі встановлено, що ревізією було
виявлено факти надання відповідачем
послуг зі складського зберігання зерна
згідно укладених договорів за
заниженими тарифами, без повідомлення
поклажедавців про зміни у тарифах, що є
порушенням умов відповідних договорів,
які перелічені у Додатках 23-30 до акту
ревізії, та вимог ст.ст.629,901,903 ЦК
України, п.10 «Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 15 "Дохід"» та п.7
ст.8 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999р. №996-XIV, що, в свою
чергу, фактично призвело до
недоотримання доходів на загальну суму
49451,51 грн.

Вказане порушення відповідача було
зобов'язано усунути пунктом 3 вимоги
Генічеської МДФІ від 06.07.2012р. №43-32/1020
шляхом внесення змін до договорів
складського зберігання зерна,
відображення в бухгалтерському обліку
дебіторської заборгованості в сумі
49451,51 грн. та проведення
претензійно-позовної роботи з
поклажедавцями щодо сплати вказаних
коштів.

Разом з тим, судами обох інстанцій
встановлено, що і цей пункт вимоги МДФІ
підприємством відповідача в повному
обсязі не було виконано, зокрема,
частково виставлено контрагентам
претензії, але не подано до суду
відповідних позовів.

Таким чином, оскільки правомірності
своєї бездіяльності відповідач
належними доказами не довів, а тому,
відповідно, суд 2-ї інстанції вважає, що
окружний суд цілком обгрунтовано
задовольнив позовні вимоги в цій
частині.

Крім того, ревізією також встановлено,
що відповідачем було укладено договори
щодо приймання, зберігання та
відвантаження пшениці з СФГ «Абрамов»,
СТОВ «Тачанка», ОСОБА_4 та «Єрмоленко»,
але при цьому нарахування плати за
послуги не проводилось, рахунки не
виставлялись і оплата споживачами
послуг не здійснювалася, що призвело до
недоотримання доходів на загальну суму
47664,68 грн. і, відповідно, є порушенням
умов цих договорів та приписів
ст.ст.629,901,903 ЦК України, п.10 «Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 15
"Дохід"» та п.7 ст.8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996-XIV.

Вказане порушення відповідача
зобов'язано усунути пунктом 5 вимоги
Генічеської МДФІ від 06.07.2012р. №43-32/1020
шляхом нарахування плати за послуги,
відображення в бухгалтерському обліку
дебіторської заборгованості в сумі
47664,68 грн. та проведення
претензійно-позовної роботи щодо
сплати вказаних коштів, а в разі
пропуску строків позовної давності -
стягнення цих коштів з винних осіб.

Однак, як видно з матеріалів спарви,
відповідач і цей пункт вимоги в повному
обсязі не виконав. Так, ним було
проведено нарахування плати за надані
послуги та виставлені рахунки, але
кошти вказаними вище особами до цього
часу не сплачені і в судовому порядку
цю недоплату з них не стягнуто.

Також, ревізією виявлено, що між
Державним агентством резерву України
та ТОВ «Столицяінвестбуд» укладено
договір від 30.08.2011р. №Юр-2/1370з-2011, згідно
з умовами якого ТОВ «Столицяінвестбуд»
зобов'язувалось поставити у 2011р. для
закладання до державного резерву зерно
пшениці 2 класу в кількості 2000 тн. за
ціною 1990 грн. за тону, 3 класу в
кількості 4000 тн. за ціною 1890 грн. за
тону.

Так, на виконання умов вказаного
договору, зерно у обумовленій
кількості було закладено до державного
резерву, при цьому, надходило воно від
ТОВ «Столицяінвестбуд», СК ім. Леніна,
ПП «Агрофірма "Промінь"» та ДП
«Дослідне господарство "Асканійське"»
Асканійської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Інституту зрошувального
землеробства НААН України», про що з
відповідачем укладались договори
складського зберігання зерна з
послідуючим переоформленням на
Державне агентство резерву України.

Зазначеними договорами передбачено
надання послуг із зберігання та
очищення зерна, які, як встановлено по
справі, фактично були надані, протее,
відповідні рахунки контрагентам не
виставлялись і послуги ними не
оплачувались, що є порушенням умов
відповідних договорів, а також вимог
ст.ст.629,901,903 ЦК України, п.10 «Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 15
"Дохід"» та п.7 ст.8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», що, в свою чергу,
призвело до недоотримання доходів на
суму 8828,34 грн.

Пунктом 7 вимоги Генічеської МДФІ від
06.07.2012р. №43-32/1020 відповідача зобов'язано
усунути вказане порушення шляхом
нарахування плати за послуги,
відображення в бухгалтерському обліку
дебіторської заборгованості в сумі
8828,34 грн. та проведення
претензійно-позовної роботи щодо
сплати вказаних коштів, а в разі
пропуску строків позовної давності -
стягнення цих коштів з винних осіб.

Судами обох інстанцій встановлено, що
відповідач в повному обсязі цей пункт
вимоги теж не виконав. Так, ним було
проведено нарахування плати за надані
послуги та виставлені рахунки, однак,
кошти вказаними вище особами так досі і
не сплачені і в судовому порядку
недоплату з них не стягнуто.

Окрім того, ревізією встановлено, що ДП
«Новотроїцький елеватор» проведено
відпуск матеріальних цінностей
державного резерву України без
відповідних дозволів на загальну суму
5336803,56 грн., що є порушенням приписів
ст.12 Закону України «Про державний
матеріальний резерв» та «Порядку
реалізації матеріальних цінностей
державного резерву» (затв. Постановою
КМУ від 25.08.2004р. №1078).

При цьому, слід вказати, що наявність
цього порушення була встановлена
позивачем на підставі дослідження
первинних облікових документів
(журналів кількісного та якісного
обліку зерна, звітів про рух
хлібопродуктів та тари на елеваторах і
складах, складських квитанцій, тощо).

Зокрема, ревізорами було виявлено, що
відповідачем відпущено ТОВ СП
«Нібулон» пшеницю Державного
матеріального резерву в загальній
кількості 2818,154 тн., в тому числі пшениці
2 класу врожаю 2011р. - 104,925 тн., 3 класу
врожаю 2011р. - 2713,229 тн.

При цьому, за бухгалтерськими
документами заборгованість перед ТОВ
СП «Нібулон» відсутня.

Пунктом 8 надісланої на адресу ДП
«Новотроїцький елеватор» Генічеської
МДФІ від 06.07.2012р. №43-32/1020 підприємство
відповідача було зобов'язано усунути
вказане порушення шляхом закупівлі за
власні кошти та поновлення
матеріальних цінностей державного
матеріального резерву на суму 5336803,56
грн.

Однак, як видно з матеріалів спарви,
станом на час розгляду даної справи
судом 1-ї інстанції п.8 вимоги від
06.07.2012р. №43-32/1020 відповідачем не
виконано.

Як вже зазначалося вище, згідно із ч.2
ст. 15 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
ревізуються.

Разом з тим, пред'явлену відповідачу
вимогу про закупівлю за власні кошти та
поновлення матеріальних цінностей
державного матеріального резерву
судова колегія, як і суд 1-ї інстанції,
не вважає такою, що в повній мірі
відповідає критерію законності.

Так, дійсно, встановленим і доведеним є
факт незабезпечення відповідачем
збереження зерна державного резерву в
загальній кількості 2818,154 тн.

Відповідно до приписів ст.1 Закону
України «Про державний матеріальний
резерв» від 24.01.1997р. №51/97-ВР, державний
резерв є особливим державним запасом
матеріальних цінностей, призначених
для використання в цілях і в порядку,
передбачених цим Законом. У складі
державного резерву створюється
незнижуваний запас матеріальних
цінностей (постійно підтримуваний
обсяг їх зберігання).

Згідно із ст.2 цього ж Закону №51/97-ВР,
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей державного резерву - це
зберігання закладених до державного
резерву матеріальних цінностей у
постачальника (виробника) або
одержувача (споживача) без надання йому
права користуватися цими
матеріальними цінностями до прийняття
у встановленому порядку рішення про
відпуск їх з державного резерву;
закладення матеріальних цінностей до
державного резерву - прийняття
матеріальних цінностей для зберігання
в державному резерві; відпуск
матеріальних цінностей з державного
резерву - реалізація чи безоплатна
передача матеріальних цінностей
державного резерву визначеному
одержувачу (споживачу) або реалізація
їх на ринку; самовільне відчуження
матеріальних цінностей державного
резерву - використання або реалізація
відповідальним зберігачем
матеріальних цінностей державного
резерву, що перебувають у нього на
відповідальному зберіганні, без
відповідного рішення на це
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву.

У відповідності ж до вимог ст.4 Закону
№51/97-ВР та п.4 затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1997р.
№1129 «Порядку формування, розміщення та
проведення операцій з матеріальними
цінностями державного резерву»,
державний резерв створює Кабінет
Міністрів України. Організація
формування, зберігання і
обслуговування державного резерву,
соціальний розвиток забезпечуються
уповноваженим на це центральним
органом виконавчої влади, який
здійснює управління державним
резервом, підприємствами, установами і
організаціями, що входять до єдиної
системи державного резерву України.
Структура системи державного резерву і
порядок управління державним резервом
визначаються Кабінетом Міністрів
України. Підприємства, установи і
організації незалежно від форм
власності, що виконують згідно з
договором з центральним органом
виконавчої влади, який здійснює
управління державним резервом,
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей державного резерву, не
входять до системи державного резерву.
Розміщення запасів матеріальних
цінностей державного резерву
здійснюється Держрезервом на
підприємствах, в установах і
організаціях системи державного
резерву, а також на інших
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності на договірних умовах.

Також, ст.12 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»
передбачено, що державний резерв
матеріальних цінностей є
недоторканним і може
використовуватися лише за рішенням
Кабінету Міністрів України; відпуск
матеріальних цінностей з державного
резерву здійснюється: у зв'язку з їх
освіженням (поновленням) і заміною; у
порядку тимчасового позичання; у
порядку розбронювання; для надання
гуманітарної допомоги; для ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій; у
разі настання особливого періоду.

Згідно із «Порядком формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву» №1129, використання
матеріальних цінностей державного
резерву відбувається на підставі
відповідних рішень на це центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
управління державним резервом.

В той же час, ст.14 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»
передбачено відповідальність за
операції з матеріальними цінностями
державного резерву. А згідно із ч.10 ст.14
вказаного Закону, у разі
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву, в тому числі самовільного
відчуження, з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких
перебувають ці цінності, стягується
штраф у розмірі 100 % вартості виходячи з
їх ринкової ціни на день виявлення
факту відсутності (самовільного
відчуження), а також пеня з вартості
відсутнього їх обсягу за кожний день до
повного повернення матеріальних
цінностей.

Таким чином, відповідальність за
самовільне (без відповідного на те
уповноваження) розпорядження
матеріальними цінностями державного
матеріального резерву встановлена
спеціальним законодавством.

Проте, судами обох інстанції в ході
розгляду даної справи встановлено, що
відпуск цінностей державного
матеріального резерву здійснювався
підприємством відповідача на
виконання наказів господарського суду
Херсонської області від 24.11.2011р. (по
справі №5024/2130/2011) за позовом ТОВ СП
«Нібулон» до ДП «Новотроїцький
елеватор» про відшкодування збитків в
сумі 4998625,08 грн.

Крім того, судовою колегією з
матеріалів справи встановлено, що за
фактом розтрати зазначеного вище майна
Державного резерву України було
порушено кримінальну справу №200032-12 по
обвинуваченню колишнього директора ДП
«Новотроїцький елеватор» ОСОБА_6 за ч.5
ст. 191 КК України, яка перебуває в
провадженні СУ УМВС України в
Херсонській області. В межах цієї
кримінальної справи ДП «Новотроїцький
елеватор» запропоновано пред'явити до
винних осіб цивільний позов на суму
завданої матеріальної шкоди.

Як вбачається з рішення господарського
суду Херсонської області від 03.07.2012р.
(по справі №5024/481/2012) за позовом
Державного агентства резерву України
до ДП «Новотроїцький елеватор» про
зобов'язання повернути до державного
резерву самовільно використані
матеріальні цінності та стягнення 6378196
грн. 91 коп. штрафних санкцій, яке набуло
законної сили, ДП «Новотроїцький
елеватор» зобов'язано повернути до
державного резерву на користь
Державного агентства резерву України
самовільно використані матеріальні
цінності, зокрема: пшеницю 2 кл. - 104,925
тонн, пшеницю 3 кл. - 2713,229 тонн, пшеницю 5
кл. - 601 тонн, пшеницю 6 кл. - 201,3 тонн.

Також, вказаним вище рішенням
господарського суду встановлено, що
між Державним комітетом України з
державного матеріального резерву
(правонаступником якого, відповідно до
Указу Президента України від 09.12.11р.
№1085/2010, є Державне агентство резерву
України) та ДП «Новотроїцький
елеватор» було укладено договір
відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву від 08.01.2009р. №юр-2зб/345-2009, за
умовами якого, Державне агентство
резерву України зобов'язувався
передати, а ДП «Новотроїцький
елеватор» прийняти на відповідальне
зберігання матеріальні цінності
державного резерву, у кількості та за
вартістю згідно з актом форми Р-16. При
чому, ДП «Новотроїцький елеватор»
засвідчив факт існування зобов'язань
по відповідальному зберіганню,
підписавши приймальні акти форми №Р-16 -
№3 від 09.09.2011р., №5 від 09.09.2011р., №1 від
27.05.2010р., №3 від 06.07.2011р. В подальшому, на
підставі наказів Державного агентства
резерву України від 20.10.11р. №185 та від
14.12.11р. №239 КРУ Держрезерву проведено
перевірки наявності, руху, умов
зберігання, обліку та звітності зерна,
за результатами яких складено акти від
22.11.11р. №0.70/18-16 та від 23.12.11р. №0.70/18-21.
Так, в ході проведених перевірок було
встановлено факт незабезпечення
збереження зерна державного резерву в
кількості 3620,454 тонн, а саме: за актом
перевірки від 22.11.11р. - пшениці 5 кл. - 601
т., пшениці 6 кл. - 201,3 т, за актом
перевірки від 23.12.11р. - пшениці 2 кл. - 104,925
т, пшениці 3 кл. - 2713,229 т.

Відповідно до ст.72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, враховуючи наведене, судова
коелгія приходить до аналогічного, що і
суд 1-ї інстанції, висновку, що
пред'явлена до відповідача вимога у тій
формі, в якій вона викладена, за своєю
сутністю фактично є позовною вимогою
зобов'язального характеру, яка
випливає із неналежного виконання
відповідачем договору схову.

Таким чином, зазначена вимога (т.б. п.8)
повинна бути пред'явлена у формі
позовної заяви уповноваженою на те
особою і аж ніяк не шляхом надіслання
листа-вимоги в установленому Законом
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
порядку.

Отже, з вищезазначеного суд робить
висновок, що позивачем вчинено дії щодо
покладення на відповідача обов'язку
усунути виявлені ревізією порушення не
у спосіб, що передбачений Конституцією
та законами України.

Крім того, слід звернути увагу й на те,
що позивач - ДФІ у Херсонській області
не є суб'єктом договірних відносин, які
були в даному випадку порушені, а тому,
відповідно, не має права порушувати
питання щодо відшкодування завданої
невиконанням умов договору зберігання
шкоди у той спосіб, який нею обраний.

Необхідно також зазначити й про те, що
ревізією було виявлено факт
незабезпечення збереження державного
майна, яке, в свою чергу, фактично не
знаходилось у відповідача у власності,
користуванні, оперативному управлінні
чи господарському віданні.
Уповноваженою особою на розпорядження
цим майном є виключно Державне
агентство резерву України.

Також, суд звертає увагу і на те, що
відповідно до ст. 12 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні», працівники державної
контрольно-ревізійної служби
зобов'язані у випадках виявлення
зловживань і порушень чинного
законодавства передавати
правоохоронним органам матеріали
ревізій, а також повідомляти про
виявлені зловживання і порушення
державним органам і органам,
уповноваженим управляти державним
майном.

Проте, в даному випадку має місце факт
розтрати матеріальних цінностей
державного матеріального резерву
особою, на відповідальному зберіганні
якої вони знаходились,
відповідальність за що передбачена як
Цивільним кодексом України і
прийнятими спеціальними законодавчими
актами (т.б. Закон України «Про
державний матеріальний резерв»,
Постанова Верховної Ради України від
20.02.96р. №57/96-ВР «Про механізм
застосування міри відповідальності
юридичних осіб, на зберіганні яких
знаходяться матеріальні ресурси
державного резерву, за самовільне їх
відчуження (використання,
реалізацію)»), так і Кримінальним
кодексом України.

Саме в порядку, визначеному цими
правовими нормами і повинно
відбуватись усунення виявлених
ревізією порушень, тобто шляхом
пред'явлення Державним агентством
резерву України позову до ДП
«Новотроїцький елеватор» з вимогою
поновити матеріальні цінності
державного резерву та стягнення з
винної у розтраті цих цінностей особи
завданої шкоди, в тому числі і в порядку
регресу.

Таким чином, позивач у разі виявлення
факту незаконного розпорядження
державною власністю повинен передати
відповідні матеріали правоохоронним
органам та повідомити про такий факт
орган або особу, яка уповноважена
управляти цим майном, т.б. в даному
випадку Державне агентство резерву
України.

Як вже зазначалося вище, рішенням
господарського суду Херсонської
області від 03.07.2012р. у справі №5024/481/2012,
яке вже давно набрало законної сили,
було зобов'язано ДП «Новотроїцький
елеватор» повернути до державного
резерву на користь Державного
агентства резерву України самовільно
використані матеріальні цінності, а
саме - пшеницю 2 кл. - 104,925 тонн, пшеницю 3
кл. - 2713,229 тонн, пшеницю 5 кл. - 601 тонн,
пшеницю 6 кл. - 201,3 тонн.

Сторонами не заперечується той факт, що
вказаним судовим рішенням ДП
«Новотроїцький елеватор» вже
зобов'язано повернути до державного
резерву конкретно визначене майно, яке
фактично є предметом спору і у даній
справі.

Отже, за таких обставин, питання
усунення порушень законодавства
фактично вже було вирішено
господарським судом в порядку
господарського судочинства.

Задоволення ж даного позову з огляду на
формулювання позивачем своєї вимоги
призвело б до подвійної
відповідальності ДП «Новотроїцький
елеватор» одного і того ж виду за одне й
те саме порушення, що є неприпустимим.

Наведених обставин позивач при
прийнятті свого рішення та при
зверненні до суду із даним позовом не
врахував.

До того ж, ще слід вказати й про те, що
згідно із ст.ст.11,71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А у відповідності до ч.2 ст.71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Таким чином, з огляду на викладене,
судова колегія вважає, що суд 1-ї
інстанції дійшов до правильного
висновку про необґрунтованість
позовних вимог ДФІ в Херсонській
області щодо зобов'язання відповідача
виконати п.8 вимоги від 06.07.2012р. №43-32/1020.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи, правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
припущеннях та невірному трактуванні
норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду, діючи виключно в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.200
КАС України, залишає цю апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області - залишити без задоволення, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко