Справа № 803/1973/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/1973/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю представника позивача
Юдіна С.В.,

представника відповідача
Захарчука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міліуса» до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міліуса» (далі - ТзОВ
«Міліуса», позивач, товариство)
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі - Луцька ОДПІ,
відповідач, інспекція, податковий
орган) про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 23 липня 2014 року
№, від 22 вересня 2014 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що Луцькою ОДПІ було
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ТзОВ
«Міліуса» з питань здійснення
фінансово-господарських операцій з
ТзОВ ВФ «Колорит» за період з червня 2011
року по грудень 2011 року. За
результатами перевірки інспекцією
складено акт від 01 липня 2014 року
№3061/22.1/30659143, на підставі якого прийняті
податкові повідомлення-рішення від 23
липня 2014 року №, яким
донараховано податок на додану
вартість у розмірі 33 053,00 грн за
основним платежам та 16 526,50 грн за
штрафними санкціями, а також від 22
вересня 2014 року №, яким
донараховано податок на прибуток
підприємств у розмірі 38 010,00 грн.
Позивач вважає висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки про
нікчемність правочинів укладених із
ТзОВ ВФ «Колорит» помилковими,
оскільки сторони договору в повному
обсязі виконали свої зобов'язання, що
підтверджується відповідними
первинними документами та вказує на
те, що податкові повідомлення-рішення
винесені з порушенням норм
законодавства, а тому просить суд
визнати їх нечинними та скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, надав додаткові докази
в обґрунтування позовних вимог
(первинні документи) та просив позов
задовольнити (а.с.66-127).

Відповідач, Луцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Волинській
області, у своїх запереченнях та її
представник в судовому засіданні проти
позову заперечили з підстав,
викладених у поданих письмових
запереченнях від 10 жовтня 2014 року
(а.с.44-47), зміст яких зводиться до того,
що актом перевірки Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі міста Києва від 04 квітня 2014 року
№720/22.8-17/37740172 зроблений висновок, що
контрагент позивача - ТзОВ ВФ «Колорит»
не знаходиться за податковою адресою,
має ознаки «податкової ями», а
господарські операції даної юридичної
особи мають ознаки нікчемності. Крім
того, директор підприємства ОСОБА_3 у
період з 24 серпня 2011 року по 31 грудня 2011
року знаходився за кордоном, а тому не
міг підписувати первинні документи.
Відтак, на думку податкового органу,
господарські операції між позивачем та
ТзОВ ВФ «Колорит» не мають реального
характеру, а тому ТзОВ «Міліуса»
безпідставно сформувало податковий
кредит з вищезазначених операцій та
віднесла їх до валових витрат, чим
порушило вимоги податкового
законодавства. На підставі
вищевикладеного просять суд у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі обставини у
справі та перевіривши їх письмовими
доказами, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню повністю з наступних
підстав.

Судом встановлено, що в період з 17 по 23
червня 2014 року працівниками Луцької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській
області проводилася документальна
позапланова виїзна перевірка ТзОВ
"Міліуса" з питань здійснення
фінансово-господарських операцій з
ТзОВ ВФ «Колорит» за період з 01 червня
2011 року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої складений акт від 01
липня 2014 року №3061/22.1/30659143 (а.с.7-27).

Відповідно до висновків акту
перевірки, податковим органом
встановлено порушення статті 185, пункту
186.1 статті 186, пунктів 198.1, 198.6 статті 198,
пункту 200.2 статті 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість по
взаємовідносинам з ТзОВ ВФ «Колорит»
на загальну суму 33 053,00 грн, в тому числі
за вересень 2011 року - 18 853,00 грн та за
жовтень 2011 року - 14 200,00 грн. Крім того,
встановлено порушення підпункту 134.1.1
пункту 134.1 статті 134, пунктів 135.1, 135.2
статті 135 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 38 010,00 грн
(а.с.27).

Вказані висновки мотивовані тим, що
Луцькою ОДПІ отримано акт перевірки
ДПІ у Солом'янському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 04 квітня 2014
року №720/22.8-17/37740172 стосовно Товариства
з обмеженою відповідальністю
виробнича фірма «Колорит» (а.с.49-54). В
цьому акті зазначено,
фінансово-господарська діяльність
ТзОВ ВФ «Колорит» за серпень-грудень 2011
року здійснювалась поза межами
правового поля, що у свою чергу
свідчить про фіктивність підприємства
(а.с.12). Крім того, в ході проведення
перевірки не встановлено фактів
передачі товарів (послуг) від ТзОВ ВФ
«Колорит» до підприємств-покупців у
зв'язку з відсутністю (не наданням для
перевірки) договорів про господарську
діяльність, актів приймання-передачі
товару, довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів (а.с.14).

Також, працівниками відділу податкової
міліції Конотопської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Сумській
області відібрані пояснення у
директора ТзОВ ВФ «Колорит» ОСОБА_3, в
яких той показав, що згодився
зареєструвати підприємство на своє
ім'я за грошову винагороду. У серпні 2011
року виїхав у Польщу та повернувся
звідти у грудні 2011 року (а.с.20, 55).

На підставі акту перевірки від 04 квітня
2014 року №720/22.8-17/37740172, з врахуванням
рішення Державної фіскальної служби
України від 12 вересня 2014 року
№3313/6/99-99-10-01-15 про скасування штрафної
санкції по податку на прибуток
підприємств (а.с.33-36), Луцькою ОДПІ були
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 23 липня 2014
року №, яким товариству
донараховано податок на додану
вартість у розмірі 33 053,00 грн за
основним платежам та 16 526,50 грн за
штрафними санкціями, а також від 22
вересня 2014 року №, яким
донараховано податок на прибуток
підприємств у розмірі 38 010,00 грн (а.с.28-29).

Надаючи правову оцінку вищенаведеним
податковим повідомленням-рішенням, суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Міліуса" 17
листопада 1999 року зареєстроване як
юридична особа Виконавчим комітетом
Луцької міської ради Волинської
області. Підприємство з 13 грудня 1999
року зареєстроване як платник податку
на додану вартість. Основними видами
діяльності товариства згідно КВЕД-2010 є
43.99 «Інші спеціалізовані будівельні
роботи, н. в. і. у. (основний)», 45.20
«Технічне обслуговування та ремонт
автотранспортних засобів», 49.41
«Вантажний автомобільний транспорт»,
71.12 «Діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах», 74.90 «Інша професійна, наукова
та технічна діяльність, н. в. і. у.», 41.20
«Будівництво житлових і нежитлових
будівель». Вказані обставини
підтверджуються вступною частиною
акту перевірки від 04 квітня 2014 року
№720/22.8-17/37740172, а також свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
(а.с.7-9, 37).

Контрагент позивача, Товариство з
обмеженою відповідальністю виробнича
фірма "Колорит", 30 травня 2011 року
зареєстровано як юридична особа
Солом'янською районною у місті Києві
державною адміністрацією, а 14 червня 2011
року як платник податку на додану
вартість. Основними видами діяльності
товариства згідно КВЕД-2010 є 51.19.0
«Посередництво в торгівлі товарами
широкого асортименту, 51.53.2 «Оптова
торгівля будівельними матеріалами»,
63.40.0 «Організація перевезення
вантажів», 74.40.0 «Рекламна діяльність»,
51.90.0 «Інші види оптової торгівлі
(основний)», 74.87.0 «Надання інших
комерційних послуг». Ці відомості
підтверджуються довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України та свідоцтвом про
реєстрацію платника ПДВ (а.с.115-117).

Матеріалами справи підтверджується, що
між ТзОВ "Міліуса" (замовник) та ТзОВ ВФ
«Колорит» (підрядник) 02 вересня 2011 року
у місті Києві був укладений договір
№02/09-11, відповідно до умов якого
замовник доручив, а підрядник прийняв
на себе виконання комплексу допоміжних
робіт при влаштуванні збірних з/б паль
на об'єкті «Житловий будинок з
вбудованими нежитловими приміщеннями
та підземним паркінгом по вул. Фрунзе,
85/87-А в Подільському районі м. Києва»
згідно з виданою робочою документацією
(п.1.1). Замовник забезпечує будівельну
готовність об'єкта, охорону майна
підрядника, яке знаходиться на
будівельному майданчику (п.1.2). Сторони
домовилися, що розрахунок з
підрядником буде здійснений в
п'ятиденний термін після підписання
сторонами актів за формою КБ-2в, КБ-3
(п.2.2) (а.с.76-77).

Аналогічні за змістом договори
стосовно виконання робіт на об'єктах
«Будівництво мікрорайону житлових
будинків і громадських будівель по вул.
Святошинській, вул. Л. Українки, м.
Вишневе, Києво-Святошинського району
Київської області; третя черга
будівництва чотирьох секційного
житлового будинку» та «Торговий центр
ТОВ «Епіцентр-К» по вул. Макарова в
м.Рівне» були укладені між сторонами 03
жовтня 2011 року за №03/10-11 (а.с.80-81) та 01
вересня 2011 року за №01/09-11 (а.с.84-85).

Фактичне виконання робіт за наведеними
договорами підтверджується довідками
про вартість виконаних будівельних
робіт за формою КБ-3 (а.с.78, 82, 86), актами
приймання виконаних будівельних робіт
за формою КБ-2в (а.с.79, 83, 87).

Розрахунки за підрядні роботи
здійснені у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 30 листопада 2011 року
№879, від 31 жовтня 2011 року №791, від 27
жовтня 2011 року №765, від 17 жовтня 2011 року
№736, від 17 жовтня 2011 року №737, від 25
жовтня 2011 року №761 (а.с.88-93).

Керуючись принципом офіційного
з'ясування всіх обставин у справі,
оцінюючи реальність вищезазначених
господарських операцій суд зазначає
наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість суд з'ясовує рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Проаналізувавши подані ТзОВ «Міліуса»
первинні документи, суд дійшов
висновку, що вказані операції мають
реальний характер, оскільки позивачем
належними та допустимими доказами
доведений факт наявності податкової
правосуб'єктності у позивача та його
контрагента, господарської мети при
придбанні товару, а під час судового
розгляду був підтверджений рух активів
у процесі здійснення господарської
операції.

Зокрема, статутна діяльність позивача
та види господарської діяльності
згідно КВЕД, які містяться у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
відповідають змісту та суті
господарських операцій, які були
проведені з ТзОВ ВФ «Колорит» -
залучення контрагентів для здійснення
допоміжних робіт при встановлюванні та
вдавлюванні залізобетонних паль.

Зв'язок проведених ТзОВ ВФ «Колорит»
допоміжних робіт по вдавлюванню з/б
паль з господарською діяльністю ТзОВ
«Міліуса» підтверджується договором
підряду від 15 жовтня 2010 року №15/10-10,
який укладений з ТзОВ «Епіцентр К», від
10 березня 2011 року №10/03-11, який укладений
з ТзОВ «Компанія з ревіталізації та
розвитку міста Вишневе», та від 21
березня 2011 року №21/2, який укладений з
ТзОВ «Київська будівельна компанія
№1». В свою чергу, виконання робіт по
цим договорам підтверджується
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт за формою КБ-3, актами
приймання виконаних будівельних робіт
за формою КБ-2в, актами передачі
матеріалів, звітами про використання
матеріалів (а.с.94-114). Крім того, факт
виконання робіт по вдавлюванню з/б паль
підтверджується відповідними схемами
(а.с.120-122).

Контрагент позивача, Товариство з
обмеженою відповідальністю виробнича
фірма «Колорит», має ліцензію на
ведення господарської діяльності, яка
пов'язана із створенням об'єктів
архітектури серія АВ №589482, яка видана
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією України 27 липня 2011 року
(а.с.118).

Крім того, реальність вищенаведених
господарських операцій
підтверджується журналом реєстрації
інструктажів з питань охорони праці на
робочому місці, в якому зроблені
відмітки про проведений інструктаж на
всіх трьох об'єктах з відповідними
працівниками (а.с.123-127).

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на акт перевірки ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 04 квітня 2014 року
№720/22.8-17/37740172, оскільки в ньому
господарські операції з ТзОВ "Міліуса"
безпосередньо не досліджувалися
(а.с.49-54).

Також суд не бере до уваги письмові
показання директора ТзОВ ВФ «Колорит»
ОСОБА_3, оскільки у них не спростований
факт проведення господарських
операцій з ТзОВ «Міліуса». Крім того,
вказані пояснення були відібрані
працівниками податкової міліції в
порядку Закону України «Про
оперативно-розшукову діяльність», а
відомості, що вони були перевірені
судом в межах кримінальної справи
відсутні (а.с.55, 132-135).

Стосовно доводів представника
інспекції про перебування закордоном
ОСОБА_3 у період з серпня по грудень 2011
року, суд зазначає, що дані обставини не
виключають можливість підписання
первинних документів директором ТзОВ
ВФ «Колорит» поза межами України (в
тому числі з використанням факсиміле),
що не заборонено законодавством.

Зазначені обставини в сукупності
дозволяють суду дійти висновку про
реальність господарської операції з
огляду на наявність у позивача та його
контрагента необхідної податкової
правосуб'єктності для її здійснення,
зв'язку між фактом надання послуг та
господарською діяльністю платника
податків, а тому податкові
повідомлення-рішення від 23 липня 2014
року №, від 22 вересня 2014 року
№ винесені необґрунтовано та
неправомірно.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, Луцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Волинській
області, та його представник у судовому
засіданні не довели суду
обґрунтованість та правомірність
податкових повідомлень-рішень від 23
липня 2014 року №, від 22 вересня 2014
року №. При цьому реальність
господарських операцій доведена
позивачем належними та допустимими
доказами.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши податкові
повідомлення-рішення від 23 липня 2014
року №, від 22 вересня 2014 року
№ на предмет відповідності
частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку, що воно
винесене не на підставі, що передбачена
Конституцією та Податковим кодексом
України, без повного дослідження всіх
обставин реальності господарських
операцій, а також необґрунтовано.

Оскільки Луцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Волинській
області, суб'єкт владних повноважень,
не довела правомірності прийнятого
податкових повідомлень-рішень від 23
липня 2014 року №, від 22 вересня 2014
року №, тому суд дійшов висновку,
що зазначені в акті перевірки від 01
липня 2014 року №3061/22.1/30659143 висновки в
частині господарських операцій між
позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю виробнича фірма
«Колорит» є необґрунтованими та
безпідставними, а податкові
повідомлення-рішення такими, що не
відповідають чинному законодавству та
підлягають скасуванню. За таких
обставин позовні вимоги слід
задовольнити у повному обсязі.

У пункті 10.2 Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року №7 «Про судове рішення в
адміністративній справі» роз'яснено,
що за змістом статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в разі задоволення позову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи його окремих
положень суд повинен зазначити про це в
судовому рішенні та одночасно
застосувати один із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача: про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
одночасне застосування обох способів
захисту порушеного права - визнання
спірного акта нечинним та скасування
такого акта - є помилковим.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень як способу захисту
порушеного права позивача
застосовується тоді, коли спірний акт
не породжує жодних правових наслідків
від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних
повноважень нечинним означає втрату
чинності таким актом з моменту
набрання чинності відповідним судовим
рішенням або з іншого визначеного
судом моменту після прийняття такого
акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта
владних повноважень є нечинним, тобто
втрачає чинність з певного моменту
лише на майбутнє, якщо на підставі
цього рішення виникли правовідносини,
які доцільно зберегти.

Як слідує зі змісту позовної заяви,
ТзОВ «Міліуса» заявляє два способи
захисту порушеного права, які
виключають одночасне застосування
один одного - про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Оскільки суд визнає протиправними акти
індивідуальної дії податкового органу,
а не нормативно-правові акти,
враховуючи повноваження суду, які
визначені у статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
та роз'яснення Пленуму Вищого
адміністративного суду України,
позовні вимоги підлягають до
задоволення шляхом прийняття
постанови про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області від 23 липня 2014 року
№, від 22 вересня 2014 року №.

За правилами частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Як слідує з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Міліуса» згідно
платіжного доручення від 30 вересня 2014
року №1025 сплатило судовий збір у
розмірі 875,90 грн, хоча при поданні
позову необхідно було сплачувати 175,18
грн, тобто 10 % від ставки судового збору,
яка обраховується як 2% від загального
розміру позовних вимог майнового
характеру ((33 053,00 грн + 16 526,50 грн + 38 010
грн) * 0,02 * 0,10).

Оскільки суд задовольняє позовні
вимоги у повному обсязі, тому судовий
збір у розмірі 175,18 грн слід стягнути на
користь позивача з Державного бюджету
України.

При цьому суд роз'яснює позивачу, що
решта суми судового збору (700,72 грн)
вважається надмірно сплаченою та може
бути повернута за його заявою ухвалою
суду в порядку статті 7 Закону України
«Про судовий збір».

Керуючись статтею 94, частиною третьою
статті 160, статтями 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Міліуса»
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 23 липня 2014 року №, від
22 вересня 2014 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міліуса» (43022, м.
Луцьк, вул. Овочева, 1, ідентифікаційний
код юридичної особи 30659143, р/р 4130 у
Волинському ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк»,
МФО 303440) судові витрати у сумі 175,18 грн
(сто сімдесят п'ять гривень
вісімнадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.І.
Смокович

Повний текст постанови виготовлений 04
листопада 2014 року.