Справа № 826/10199/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши у письмовому провадження
адміністративну справуза позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «САНДЕ.Р» до Держаної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києвіпро визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 15
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «САНДЕ.Р»
(далі - ТОВ «САНДЕ.Р», позивач) з
адміністративним позовом до Держаної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, відповідач) (з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог від
29.09.2014 року) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 15 серпня 2014
В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що висновки
акту перевірки від 02.08.2013 року №
59/26-57-22-03-07/34484803 про порушення діючого
законодавства з питань правильності
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Ордей» та
ТОВ «Комершиал Трейд Ко» за період з
01.01.2011 року по 30.06.2013 року, є
безпідставними, а податкове
повідомлення-рішення незаконним.
Позивач також зазначає, що його
контрагенти на час здійснення
господарських операцій були
зареєстровані як юридичні особи в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
При цьому, позивач звертає увагу, що
висновки відповідача про нікчемність
укладених правочинів позивача з його
контрагентами ґрунтуються лише на
висновках акту про неможливість
проведення зустрічних звірок ТОВ «ТД
«Ордей» та інформації отриманої від
співробітників ГВПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва щодо
ознак фіктивності ТОВ «Комершиал Трейд
Ко», інших доказів, які б свідчили про
порушення позивачем положень норм
законодавства, яке б позбавляло
позивача права на формування
податкового кредиту, відповідачем не
Окрім цього, позивач зазначає, що
невиконання контрагентом свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. А тому зазначені обставини, на
думку позивача, не є підставою для
позбавлення його права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
задекларованого ним податкового
В обґрунтування своїх заперечень
відповідач посилається на те, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
підставі та у відповідності до норм
податкового законодавства, а тому
просить суд відмовити в задоволенні
Відповідно до вимог частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в зв'язку з неявкою в судове
засідання представника відповідача,
суд дійшов висновку подальший розгляд
справи здійснювати в порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, Окружний адміністративний суд
Відповідно до протоколу № 03/04-01
Загальних зборів ТОВ «АВМ СПОРТ УА» від
03 квітня 2014 року змінено назву ТОВ «АВМ
СПОРТ УА» на ТОВ «САНДЕ.Р».
зареєстроване Святошинською районною
в м. Києві державною адміністрацією 18
липня 2006 року, запис в ЄДР № 1 010326. Місцезнаходження ТОВ «САНДЕ.Р»:
ТОВ «САНДЕ.Р» взято на податковий облік
в органах державної податкової служби
обліку в ДПІ у Святошинському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві.
ДПІ у Святошинському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ «АВМ СПОРТ УА» (код
нарахування та своєчасності внесення
до бюджету податку на додану вартість
по взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Ордей»
з 01.01.2011 року по 30.06.2013 року, за
результатами якої складено акт від 02
жовтня 2013 року № 59/26-57-22-03-07/34484803.
Під час проведення перевірки
податковим органом встановлено
порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44,
п.201.1, 201.6 та 201.10 ст.201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із
змінами і доповненнями), наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження форми податкової
накладної та Порядку заповнення
податкової накладної» від 01.11.2011 № 1379,
який зареєстрований в Міністерстві
змінами та доповненнями), пунктів 1 та 2
статті 9 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (із
змінами і доповненнями), підпункту 2.5
пункту 2 «Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 року №
88, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704 (із змінами і доповненнями), що
призвело до заниження податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість на загальну суму 844 952, 00 грн., в
тому числі по періодам:
- за березень 2012 року на суму 295 534, 00 грн.;
- за квітень 2012 року в сумі 98 613, 00 грн.;
- за травень 2012 року в сумі 225 974, 00 грн.;
- за червень 2012 року в сумі 63 896, 00 грн.;
- за липень 2012 року в сумі 26 093, 00 грн.;
- за серпень 2012 року в сумі 26 117, 00 грн.;
- за вересень 2012 року в сумі 26 131, 00 грн.;
- за жовтень 2012 року в сумі 26 114, 00 грн.;
- за листопад 2012 року в сумі 26 527, 00 грн.;
- за грудень 2012 року в сумі 29 953, 00 грн.
15 серпня 2013 року на підставі
вищевказаного акту перевірки ДПІ у
Святошинському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві винесено податкове
згідно із підпунктом 54.3.2 пунктом 54.3
статті 54 та абзацами 2, 3 пункту 123.1
статті 123 Податкового кодексу України
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в
загальному розмірі 1 267 427, 00 грн., в
тому числі: за основним платежем - в
розмірі 844 952, 00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - в розмірі 422
Незгода з вказаним рішенням суб'єкта
владних повноважень обумовила
позивача звернутися з позовом до
адміністративного суду.
Оцінивши за правилами статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України надані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва погоджується з доводами ТОВ
«САНДЕ.Р», виходячи з наступного.
Податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства (пункт 1.1
статті 1 Податкового кодексу України).
Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України, який
набрав чинності 01 січня 2011 року,
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до підпункту «а»
пункту 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.
В силу пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
В силу положень пункту 200.1, пункту
200.2, пункту 200.3 та пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України
правомірність формування суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість безпосередньо
залежить від правомірності формування
податкового кредиту.
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв`язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
У разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.
Платники податку, що
застосовували касовий метод до
набрання чинності цим Кодексом або
застосовують касовий метод, мають
право на включення до податкового
кредиту сум податку на підставі
податкових накладних, отриманих
протягом 60 календарних днів з дати
списання коштів з банківського рахунка
Платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України)
(пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу
Форма та порядок заповнення
податкової накладної затверджуються
центральним органом державної
податкової служби (пункт 201.2 статті 201
Податкового кодексу України).
В силу пункту 201.4 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 201.7 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з пунктом 2 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 № 1379,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.11.2011 за № 133320071 (далі -
Порядок), податкову накладну заповнює
особа, яка зареєстрована як платник
податку в податковому органі та якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
Пунктом 5 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Податкова накладна є підставою на
віднесення до податкового кредиту
витрат по сплаті податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (пункт 6.2 Порядку).
Відповідно до частини другої
статті 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996 - ХІV
(далі - Закон № 996-ХІV), який визначає
правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону № 996-ХІV
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з частиною першою статті 9
Закону № 996-ХІV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина друга статті 9 Закону № 996 -ХІV).
Відповідно до пункту 2.1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05. 1995 № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі -
Положення), яке встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (підприємства),
установ та організацій, основна
діяльність яких фінансується за
рахунок коштів бюджету (установи),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (пункт 2.2
В силу пункту 2.4 Положення
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.
Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.
Усі первинні документи, облікові
регістри і бухгалтерська звітність
повинні складатись українською мовою.
Поряд з українською мовою може
застосовуватися інша мова у порядку,
визначеному статтею 11 Закону України
«Про мови в Україні» (пункт 1.3
Аналіз викладених норм свідчить
про те, що витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Як вбачається з акту перевірки,
позивачу занижено суму податкового
кредиту з податку на додану вартість за
період з 01.03.2012 року по 31.12.2012 року по
взаємовідносинам позивача з ТОВ «ТД
«Ордей» та ТОВ «Комершиал Трейд Ко»,
оскільки за результатами перевірки
податковим органом не встановлено
реальності здійснених між ними
господарських операцій.
При цьому, позивачем в
підтвердження своєї позиції та
правомірності виникнення податкових
зобов'язань та формування податкового
кредиту надано копії: договорів
суборенди від 27.03.2012 року № 21, № 22,
договору постачання від 27.03.2012 року № 28,
актів прийому-передачі, актів
здачі-приймання робіт (надання послуг),
податкових накладних, видаткових
накладних, виписних ТОВ «ТД «Ордей»,
актів здачі-приймання робіт (надання
послуг) та платіжних доручень, що
підтверджують факт оплати позивачем
наданих ТОВ «ТД «Ордей» товарів (робіт,
В підтвердження правомірності
формування позивачем податкових
зобов'язань та формування податкового
кредиту по взаємовідносинах з ТОВ
«Комершиал Трейд Ко» надано суду копії
договорів суборенди від 19.09.2012 року № 4
та № 3, акти прийому-передачі, акти
здачі-приймання робіт (надання послуг),
податкових накладних, платіжних
доручень та банківські виписки по
рахунку ТОВ «САНДЕ.Р».
Досліджені в судовому засіданні
податкові накладні відповідають
вимогам, поставленим чинним
законодавством до первинних
документів, а відтак наділені
юридичною силою та є належними
доказами реальності здійснених
господарських операцій.
Окрім цього, позивачем також надано
копії первинних документів, що
підтверджують факт подальшої
реалізації придбаного у ТОВ «ТД
«Ордей» та ТОВ «Комершиал Трейд Ко»
товару. Зокрема, копії: контракту від 01
лютого 2012 року, укладеного між ТОВ «АВМ
СПОРТ УА» (Продавець) та ТОВ «МС 22»
(Покупець), за умовами якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товари торгової
марки UMBRO на умовах даного контракту, та
додані до нього специфікації,
податкові та видаткові накладні, а
також договорів постачання від 29.06.2011
року № SS12/12, від 29.06.2011 року № SS12/12/03, від
30.05.2011 року № SS12/23, договору поставки
від 07.05.2012 року № 019, від 14.12.2010 року № 47
та первинних документів на їх
Факт наявності вказаних первинних
документів не заперечувався
відповідачем у судовому засіданні.
При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач в акті перевірки
позивача і під час розгляду справи, як
на підставу прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
- акту ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 28.02.2013 року №
787/22-8/38104696 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ТД «Ордей» (код
господарських відносин з платниками
податків за квітень, травень, червень,
липень, серпень, вересень 2012 року»;
- пояснень гр. ОСОБА_2 - директора ТОВ
«Комершиал Трейд Ко».
Втім, суд не бере вказані посилання, з
Відповідачем в підтвердження своїх
доводів не надано суду копій вказаних
вище письмових доказів.
При цьому, суд звертає увагу, що
незнаходження контрагента за
місцезнаходженням, порушення норм
податкового законодавства не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит з
податку на додану вартість та
формування витрат з податку на
прибуток підприємств у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого права та має необхідні
документальні підтвердження цьому,
оскільки ПК України не ставить право
платника податку на додану вартість на
податковий кредит та на формування
витрат в залежність від дій або
бездіяльності його контрагентів чи
відсутності їх за місцезнаходженням,
так само відсутності у контрагентів
основних фондів, кваліфікованого
персоналу тощо. В разі порушення
контрагентом податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства та його
безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми витрат до
валових витрат та суми податку на
додану вартість до податкового
Саме така позиція Вищого
адміністративного суду України
викладена в ухвалі від 19 червня 2013 року
Така ж позиція Вищого
адміністративного суду України була
підтверджена в ухвалі від 30 січня 2014
законодавство не ставить умову
виникнення податкових зобов'язань
платника в залежність від стану
податкового обліку його контрагента,
фактичного знаходження його за місцем
реєстрації та наявності чи відсутності
основних фондів у останнього. Тому в
разі не встановлення податковим
органом наявності замкнутої схеми руху
коштів, яка б могла свідчити про
узгодженість дій платника податків та
його постачальника для одержання
платником незаконної податкової
вигоди, останній не може зазнавати
негативних наслідків діянь інших осіб,
що перебувають поза межами його впливу.
При цьому такий підхід узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
Водночас, суд звертає увагу на той факт,
що перевірка позивача здійснювалася на
підставі постанови слідчого, а
висновки акту ґрунтуються на
відомостях викладених у вказаній
постанові та інших матеріалах
кримінального провадження.
Втім, суд зазначає, що відповідно до ч. 4
ст. 72 Кодексу адміністративного
судочинства України вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях, чи мало
місце діяння та чи вчинене воно цією
особою.

Отже, в розумінні
кримінально-процесуального
законодавства України, належними
доказами, які б підтверджували
відповідні юридичні факти (зокрема,
вину службових осіб контрагентів
позивача) у фальсифікації
бухгалтерських чи інших документів), є
відповідні судові рішення, що набрали
законної сили, зокрема, вирок суду.
Втім, відповідачем відповідних вироків
суду не надано, а докази, що містяться в
матеріалах справи не містять
інформації яка б спростовувала
правомірність формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
позивачем.

Окрім цього, на час виникнення
спірних правовідносин, контрагенти
позивача були зареєстровані у
встановленому законом порядку, в тому
числі і як платники ПДВ, володіли у
повному обсязі правосуб'єктністю.

Інших доказів неможливості
виконання фінансово-господарських
зобов'язань ТОВ «ТД «Ордей» та ТОВ
«Комершиал Трейд Ко» відповідачем суду
не надано.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що сукупність
наведених вище
первинних/платіжних/облікових
документів, досліджених під час
розгляду справи підтверджує факт
виконання договорів підряду, договорів
на організацію робіт та не дає підстав
для сумніву щодо реальності їх
вчинення.

Водночас, доводи податкового
органу в обґрунтування своєї позиції є
припущеннями, які не доведено
належними доказами.

Відсутність доведення факту
правопорушення та неналежна оцінка
міжгосподарських відносин призвела до
невідповідності висновків
контролюючого органу фактичним
обставинам справи.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як визначено частиною другою
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ вдруге, а
також сплачувати пеню.

Аналогічні висновки Європейський
Суд з прав людини виклав у справі
«Бізнес Супорт Центр проти Болгарії».

З наведених рішень вбачається, що
при розгляді даної категорії справ
Європейський суд з прав людини
виходить з того, що держава в особі
податкових органів може і повинна
вживати заходів для недопущення та/або
зупинення зловживань у сфері сплати
податку на додану вартість та
бюджетного відшкодування, але відмова
у бюджетному відшкодуванні платнику
податків, який добросовісно виконав
свої зобов'язання перед бюджетом і
виконав всі передбачені національним
законодавством умови для отримання
такого відшкодування, тільки на тій
підставі, що податковий орган не
встановив сплати податку на додану
вартість з боку постачальника та/або
його контрагентів у ланцюгу, за умови
відсутності шахрайських дій з боку
отримувача відшкодування, на думку
Європейського суду з прав людини,
порушує права такого платника
податків.

Доказів вчинення таких
шахрайських дій з боку позивача суду
відповідачем не надано.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України
передбачено, що у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів
визначенні контролюючим органом суми
податкового зобов'язання з цього
податку, зменшення суми бюджетного
відшкодування тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
у розмірі 50 відсотків суми
нарахованого податкового зобов'язання,
завищеної суми бюджетного
відшкодування.

Відтак, збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 1 267 428,
00 грн. (844 952, 00 грн. - основний платіж, 422
476, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції)
відповідно до податкового
повідомлення-рішення від 15 серпня 2014
року № , було здійснено
відповідачем протиправно, у зв'язку із
чим підлягає скасуванню, як таке, що не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

За правилами частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, відповідач в
обґрунтування правомірності своїх
висновків не надав достатніх доказів
порушень закону позивачем, а тому
суб'єктом владних повноважень не
доведено своєї правоти.

Оцінюючи подані сторонами докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд прийшов
до переконання про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «САНДЕ.Р»
задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Держаної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві в15
серпня 2014 року № .

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко