Справа № 823/3015/14
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2014 року м. Черкаси
справа № 823/3015/14

12 годин 20 хвилин

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за
участі секретаря - Роя О.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу № 823/3015/14

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 [позивач ФОП ОСОБА_1 - особисто]

до Смілянської обєднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області (надалі - Смілянська ОДПІ)
[представник відповідача Тесля В.І. - за
довіреністю]

про визнання протиправною вимоги про
сплату боргу, прийняв постанову.

ОСОБА_1, звернувшись до суду з
адміністративним позовом до
Смілянської ОДПІ, просить: визнати
протиправною вимогу про сплату боргу
від 18.08.2014 №Ф179, прийняту Смілянською
ОДПІ; зобов'язати Смілянську ОДПІ
припинити нарахування єдиного
соціального внеску як особі, що
перебуває на пенсії за віком, та є
фізичною особою - підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що він є пенсіонером (у 68
років) за віком, отримуючи пенсію за
вислугу років та згідно ч.4 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове пенсійне
страхування» звільняється від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування. У
судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив позов
задовольнити.

Відповідач позов не визнав, подав до
суду заперечення, де зазначив, що
позивач не належить до категорії осіб,
звільнених від сплати єдиного внеску,
оскільки позивач не є пенсіонером за
віком, а отримує пенсію за вислугу
років. Представник відповідача у
судовому засіданні зазначив, що
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
перебувають на спрощеній системі
оподаткування та отримують пенсію,
призначену відповідно до інших законів
України, сплачують єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальних
підставах.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов належить задовольнити частково з
огляду на таке.

Спеціальним законом, що визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI
набрав чинності з 01.01.2011 (надалі - Закон
№2464).

Відповідно до ст.1 Закону №2464 єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Фізичні особи
- підприємці, у тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності є платниками єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (ст.4 Закону №2464).

11.02.1997 зареєстровано ОСОБА_1 як фізичну
особу - підприємця (а.с.30).

18.08.2014 відповідачем прийнято вимогу №Ф
179 про сплату боргу у сумі 3754 грн. 57 коп.

Вважаючи дану вимогу такою, що прийнята
з порушенням чинного законодавства,
позивач звернувся із скаргою до
начальника Головного управління ДФС у
Черкаській області. Скаргу ФОП ОСОБА_1
залишено без задоволення, а
оскаржувану вимогу - без змін.

Згідно ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-VI від 09.07.2003 (надалі -
Закон №1058) «пенсіонер» - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію у разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом. Частиною 1 ст.
26 Закону №1058 визначено, що особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.7 ст.1 Закону України
«Про внесення змін до Податкового
кодексу України та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07.07.2011
№ 3609-VI (надалі - Закон №3609), ст.4 Закону
№2464 доповнено ч.4 згідно якої особи,
якщо вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу і
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Враховуючи, що зміни відповідно до ч.1
розділу II Прикінцевих та перехідних
положень Закону №3609 набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011, тому
покладання на позивача (народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 і має вік понад 60 років)
обов'язку щодо сплати єдиного внеску,
починаючи з серпня 2011 року - є
неправомірним.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» військовослужбовцям, особам, які
мають право на пенсію за цим Законом та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором. У разі якщо особа має право на
отримання пенсії відповідно до цього
Закону та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», призначається одна
пенсія за її вибором. При цьому різниця
між розміром пенсії, на який особа має
право відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», і розміром пенсії
із солідарної системи відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка визначається у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, фінансується за
рахунок коштів державного бюджету.

Судом встановлено, що позивачу
призначено пенсію за вислугою років
(а.с.32) відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб». Судом враховано, що
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46) та
відповідно до приписів ст.12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 № 1788-XII досяг пенсійного віку
та має право виходу на пенсію за віком.

Проаналізувавши норми діючого
законодавства, судом встановлено, що
надання пільг щодо звільнення від
сплати єдиного внеску не залежить від
виду отримуваної пенсіонером пенсії
(за віком, по інвалідності, у разі
втрати годувальника чи за вислугу
років), визначальним критерієм надання
зазначених пільг є досягнення фізичною
особою - підприємцем пенсійного віку.
Таким чином, фізична особа -
підприємець, яка досягла пенсійного
віку, незалежно від виду пенсії, яку
отримує, має право на пільги,
встановлені ч.4 ст.4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем,
який обрав спрощену систему
оподаткування, досяг встановленого
Законом №1788 пенсійного віку, а тому на
нього поширюються положення ч.4 ст.4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» щодо
звільнення від сплати за себе єдиного
соціального внеску. Зазначена позиція
викладена також у рішенні ВАСУ від
15.01.2014 у справі №К/9991/59628/12.

Згідно ч.1 ст.69 КАС України доказами у
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, та їхніх
представників, письмових і речових
доказів.

Розгляд і вирішення справ у
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Частиною 2 ст.71 КАС
України передбачено, що у
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Згідно Рекомендації №R (80) 2 Комітету
Міністрів Ради Європи (прийнята
Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й
нараді) державам-членам стосовно
реалізації адміністративними органами
влади дискреційних повноважень
визначено, що під дискреційним
повноваженням необхідно розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду -
тобто коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин стосовно здійснення
адміністративними органами влади
дискреційних повноважень.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч.3 ст.2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства
засноване на гарантуванні дотримання
вимог права, інакше було би порушено
принцип розподілу влади. Принцип
розподілу влади заперечує надання
адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, тобто критеріями
здійснення адміністративного
судочинства є принципи судочинства,
правила етичної поведінки.

Враховуючи зазначене, у задоволенні
позовної вимоги щодо зобов'язання
Смілянської ОДПІ на майбутнє припинити
нарахування єдиного соціального
внеску як особі, що перебуває на пенсії
за віком, будучи фізичною особою -
підприємцем, який обрав спрощену
систему оподаткування належить
відмовити, оскільки прийняття рішення
щодо звільнення від сплати єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове страхування не
відноситься ні до повноважень органів
Пенсійного фонду України ні до
повноважень податкової служби, позаяк
ст.92 Конституції України визначено, що
виключно законами України
визначається система оподаткування,
податки і збори.

Зважаючи на обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги, докази щодо
їх підтвердження, керуючись актами
законодавства щодо цих правовідносин,
суд дійшов висновку, що позовну заяву
належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 159, 160, 162, 163, 167 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати вимогу про сплату боргу від
18.08.2014 №Ф179 у сумі 3 754 (три тисячі сімсот
п'ятдесят чотири) грн. 57 коп. визнавши
протиправною.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету України
на користь позивача судові витрати із
сплати судового збору пропорційно до
задоволених позовних вимог у сумі 91
(дев'яносто одна) грн. 35 коп.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, що може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
складання постанови у повному обсязі.
Якщо постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Повний текст постанови
виготовлено 04 листопада 2014 року.

Суддя

Л.В.Трофімова