Справа № 814/2064/14
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

03.10.2014 р.
№ 814/2064/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Брагар В.С.
розглянувши адміністративну справу в
порядку письмового провадження

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "ЯМУР-ТРЕЙД", вул.
Дзержинського, 97, Миколаїв, 54055

доЦентрального відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції, вул. Декабристів, 41/23,
Миколаїв, 54020 ОСОБА_2, АДРЕСА_3, 54030

треті особиОСОБА_1, АДРЕСА_1 ОСОБА_3,
АДРЕСА_2

провизнання незаконними дії,
зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними
вимогами про визнання незаконними дій
державного виконавця Дзюби О.В.
Центрального ВДВС миколаївського МУЮ
щодо складання акту опису й арешту
майна від 21.11.13, та виключення з
вказаного акту майно, що є предметом
договору про відповідальне зберігання
з правом використання від 09.12.12.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що відповідач неправомірно
включив до акту майно яке не належить
боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні відповідача знаходиться
виконавче провадження ВП №35200670 про
стягнення, на підставі виконавчого
листа від 12.10.12 №2-3357/2011 виданого
Центральним районним судом м.
Миколаєва, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
боргу у сумі 46 183,04грн.

21.11.13, в межах вказаного виконання,
відповідач склав акту опису й арешту
майна боржника до якого включено майно,
яке, як вважає позивач боржнику не
належить, а належить позивачу на праві
власності.

При цьому позивач, як власник майна,
посилається на відповідні норми ЦК
України, які гарантують йому право
власності на майно та обумовлюють
порядок його дій при неправомірному
заволодінні іншими особами його майном
чи створення цими особами перешкод у
користуванні майном.

Відповідно до ст.52 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Згідно зі ст.60 Закону України "Про
виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Статтею 2 КАС України встановлено,
що основним завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з аналізу вказаних норм,
та враховуючи, що справа пов'язана зі
спором про право на майно, суд вважає,
що захист прав заінтересованою особою
(не стороною та не учасником
виконавчого провадження) здійснюється
шляхом пред'явлення позову про
виключення майна з-під арешту (зняття
арешту) в цивільному судочинстві з
залученням в якості відповідача
власника майна та інших осіб, які на
нього претендують, що також
узгоджується з правовою позицією
Вищого адміністративного суду України,
висловленої в п.16 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 21.05.2012 року №5.

Вирішуючи питання про підвідомчість
справ даної категорії
адміністративному суду, суд виходить з
того, що характерним для цих справ є те,
що сторони в матеріальному
правовідношенні перебувають в стані
спору про право. Конституційне право на
судовий захист від посягань на майно
фізичних та юридичних осіб (як власника
майна та і володільця або користувача)
набуває втілення в можливості
звертатися до судів загальної
юрисдикції з вимогою про звільнення
майна з-під арешту. А отже, розгляд цих
справ у судах відповідно до вимог
чинного законодавства сприяє
відновленню порушених прав вказаних
осіб.

Слід зазначити, що для встановлення
компетенції судів щодо розгляду справ
цієї категорії в законі закріплено
загальні правила і окремі винятки з
них.

Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції
України та ст.3 ЦПК України юрисдикція
судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
і будь-яка заінтересована особа має
право в порядку, визначеному законом,
звернутися до суду по захист своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: 1) захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Стаття 107 ЦПК України вказує, що усі
справи, що підлягають вирішенню в
порядку цивільного судочинства,
розглядаються районними, районними у
містах, міськими та міськрайонними
судами.

Згідно ст. 15 ЦПК України даний спір
підлягає розгляду у суді в порядку
цивільного судочинства, оскільки він
стосується захисту порушених
цивільних прав позивача.

В випадку, що є предметом судового
дослідження, виконавче провадження, в
ході якого накладено арешт на спірне
майно, відкрито по виконанню рішення
суду по цивільній справі. Позивач
звернувся з позовом, посилаючись на
ст.ст. 387, 1213 ЦК України, що підтверджує
ту обставину, що даний спір виник з
цивільних правовідносин.

Вищенаведене в сукупності вказує на те,
що спір про право на майно в тому числі
про виключення майна з-під арешту
(зняття арешту) розглядається в
місцевовому загальному суді в порядку
цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне закрити провадження у
справі.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.157, ст. 160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі закрити.

2. Роз'яснити позивачу, що справи
пов'язані зі спором про право на майно в
тому числі про виключення майна з-під
арешту (зняття арешту), розглядаються
за правилами цивільного судочинства.

Ухвала з про закриття провадження у
справі може бути оскаржена.

Відповідно до п.1 ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги,
встановлено цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

Згідно ч.3 ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга на ухвали
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у
письмовому проваджені або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя
В. С. Брагар