Справа № 826/5077/14
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №826/5077/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Оксененка
О.М., Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
«СТМ» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «СТМ» до
Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 28
жовтня 2013 року №, №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 28
жовтня 2013 року №, №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги апеляційної
скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
посадовою особою відповідача
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «БК «СТМ» з питань
дотримання вимог чинного податкового
законодавства за період з 01.09.2012 року по
30.09.2012 року та з 01.11.2012 року по 30.11.2012 року
по взаємовідносинах з ПП «ПТК»; за
наслідками перевірки складено акт від
09.10.2013 року №236/22-05/36337072.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 201.4, пп. 201.6 ,пп. 201.10 ст. 201 ст. 201 ПК
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість, що підлягає
нарахуванню та сплаті до бюджету на
загальну суму 300433,98 грн. У зв'язку із
наведеним відповідачем зроблено
висновок про зменшення від'ємного
значення з податку на додану вартість
за вересень 2012 року на 227271,00 грн,
листопад 2012 року - 180547,00 грн, та, як
наслідок, про зменшення суми
бюджетного відшкодування за жовтень 2012
року на 227271,00 грн.

В обґрунтування заниження податкових
зобов'язань орган державної податкової
служби посилається на непідтвердження
реальності господарських операцій
позивача з ПП «ПКТ», оскільки згідно
акту ДПІ у м. Хмельницькому ГУ
Міндоходів в Хмельницькій області від
10.07.2013 року №2912/22-3/37864462 «Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ПП «ПКТ» з питань
достовірності декларування різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту по ПДВ за
липень - вересень 2012 року, листопад 2012
року, січень 2013 року, березень 2013 року,
квітень 2013 року», у вказаного
підприємства відсутні трудові та
матеріальні ресурси, виробничі бази,
складські приміщення, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
здійснення господарської діяльності в
частині купівлі, продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження товарно -
матеріальних цінностей.

28.10.2013 року відповідачем винесені
податкові повідомлення - рішення:

- від 28.10.2013 року №, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 450650,97 грн., у тому числі за основним
платежем 300433,98 грн, за штрафними
(фінансовими) санкціями 150216,99 грн;

- від 28.10.2013 року №, яким позивачу
зменшено бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість за жовтень
2012 року на 227271,00 грн, та у зв'язку із
відшкодуванням вказаної суми ПДВ до
позивача застосовані штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 56817,75 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
надані позивачем документи не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій, тому останнім
неправомірно сформовані дані
податкового обліку по господарським
операціям з ПП «ПКТ».

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною другою статті 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Водночас за відсутністю факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, під час розгляду зазначеної
категорії справ необхідно звертати
особливу увагу на дослідження
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку та приймати на
підтвердження даних податкового
обліку лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Розглядаючи реальність господарських
операцій позивача з ПП «ПКТ», на
підставі яких позивачем було
сформовано дані податкового обліку,
колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем (покупець) та ПП «ПКТ»
(продавець) укладені аналогічного
змісту договори від 03.09.2012 року №03-09/12,
від 04.09.2012 року №04-09/12, від 05.09.2012 року
№05-09/12, від 06.09.2012 року №06-09/12, від 31.10.2012
року №31-10/12.

Згідно умов договорів продавець в
порядку та на умовах, що визначені в
казаних договорах зобов'язується
передати у власність покупця товар в
кількості та за ціною (вартістю), що
наводяться в Додатках (специфікаціях).
Передача товару у власність покупця
здійснюється продавцем протягом
терміну та за адресою, яка визначається
в додатках до договорів. Факт передачі
товару у власність покупця
оформляється сторонами шляхом
підписання акта прийому - передачі
товару або видаткової накладної.
Моментом переходу права власності на
товар вважається дата підписання
сторонами вказаного акту або
видаткової накладної.

До зазначених договорів були узгоджені
специфікації як додатки №1, в яких
визначено найменування товару,
кількість одиниць та вартість.

На підтвердження виконання вимог
договору позивачем надані податкові
накладні та виписку по рахунку у банку.

Разом з тим, в зазначених специфікаціях
сторонами не визначено терміну та
адресу постачання товару, що є
необхідною вимогою договору.

Також, позивачем не надано акти прийому
- передачі товару або видаткові
накладні, які відповідно до умов
договору підтверджують момент
передачі товару.

У письмових поясненнях позичав
зазначив, що будівельні матеріали,
придбані в межах спірних господарських
операцій ще не відвантажено, тобто
поставку оплачених будівельних
матеріалів станом на день розгляду
справи не здійснено, у зв'язку з тим, що
оскільки будівництво об'єкта не
розпочато, позивач відстрочив поставку
товару через можливу втрату придбаними
матеріалами своїх якісних
властивостей внаслідок тривалого
зберігання на будівельному майданчику.

Проте, як вірно зазначено судом першої
інстанції, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази на
підтвердження зазначеного, у тому
числі докази щодо наявності об'єкту
будівництва, договорів підряду тощо.

Відсутні також будь - які інші докази,
які б дали можливість достовірно
встановити реальність здійснених
операцій та факт використання в
господарській діяльності позивача
придбаних товарів, а надані документи
лише частково фіксують господарські
операції з підприємством -
контрагентом.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема, виданих виконавцем податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що оскільки фактичного здійснення
господарських операцій не було, тому
позивачем неправомірно сформовані
дані податкового обліку по
господарським операціям з ПП «ПКТ».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав правомірними
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення, та відмовив у задоволенні
позову.

Відповідно до частини першої статті 200
КАС України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «СТМ» залишити
без задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 30
травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
03.11.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.М. Оксененко

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Оксененко О.М.

Федотов І.В.