Справа № 2а-3237/10/1370
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року Справа № 50141/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Левицької Н.Г., Сапіги В.П

за участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Львівської міської ради на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 11 травня 2011
року по справі за позовом заступника
прокурора міста Львова до Львівської
міської ради, треті особи: управління
Держкомзему у місті Львові, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1, фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 про визнання
акту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Заступника прокурора м. Львова
звернувся з адміністративним позовом
до Львівської міської ради за участю
третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
Управління Держкомзему у м. Львові про
визнання протиправною бездіяльність
щодо неналежного розгляду протесту
прокуратури м. Львова від 19.02.2010 року
№203 вих.; зобов'язати відповідача
виконати вимоги протесту прокуратури
м. Львова від 19.02.2010 року №203 вих.,
визнання незаконною та скасування
ухвали Львівської міської ради №3066 від
12.11.2009 року «Про користування фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 і фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 земельною
ділянкою на АДРЕСА_1».

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що проведеною
перевіркою із залученням спеціалістів
Державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель у
Львівській області, встановлено, що
ухвала Львівської міської ради від
12.11.2009 року №3066 «Про користування
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 і
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
земельною ділянкою на АДРЕСА_1»
прийнята з порушенням ст. 123 Земельного
кодексу України та підлягає
скасуванню. Оскільки межі земельної
ділянки, що передається в оренду, в
натурі встановлені не були, документ на
землекористування не оформлявся,
відповідно надання такої земельної
ділянки можливе лише за проектом
відведення у порядку, визначеному ст. 123
Земельного кодексу України. Тому 19.02.2010
року прокуратурою м. Львова винесено
протест на вказану ухвалу Львівської
міської ради. Однак, при розгляді
протесту відповідачем не виконано
вимог протесту.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 11 травня 2011
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправною
бездіяльність Львівської міської ради
щодо неналежного розгляду протесту
прокуратури м. Львова від 19.02.2010 року
№203 вих., визнано незаконною та
скасовано ухвалу Львівської міської
ради №3066 від 12.11.2009 року «Про
користування фізичною особою
підприємцем ОСОБА_1 і суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_2 земельною ділянкою на
АДРЕСА_1».

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Покликання маються на те, що
законодавство вимагає автоматичний
перехід до нового власника об'єкта
нерухомості права користування
земельною ділянкою, на якій розміщений
відчужуваний об'єкт (нежитлові
приміщення). Відтак немає необхідності
у виборі земельної ділянки та у
розроблені проекту її відведення.
Бездіяльність протиправною визнано
безпідставно, оскільки міська рада
відреагувала на вище вказаний протест.
Крім того, до заяви в міську раду
підприємці надали матеріали та
технічну документацію із землеустрою.
Межі були виділені в натурі.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасника
розгляду, перевіривши матеріали справи
і обговоривши підстави апеляційної
скарги, вбачає її аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
зокрема неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судом встановлено, що на вимогу
прокуратури м. Львова у січні 2010 року
спеціалістами Державної інспекції з
контролю за використанням та охороною
земель у Львівській області проведено
перевірку прийнятих Львівською
міською радою ухвал в період
четвертого кварталу 2009 року та
відповідність їх земельному
законодавству, за результатами якої
складено довідку.

За результатами вказаної перевірки
19.02.2010 року прокуратурою м. Львова також
винесено протест №203 вих. сесії
Львівської міської ради на ухвалу
Львівської міської ради №3066 від 12.11.2009
року з вимогою приведення у
відповідність до вимог чинного
законодавства зазначену ухвалу «Про
користування фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 і фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 земельною ділянкою
на АДРЕСА_1». Таке рішення мотивоване
тим, що перевіркою матеріалів, які
стали підставою для прийняття вказаної
ухвали встановлено, що земельна
ділянка надається для обслуговування
офісних приміщень, які належать
фізичним особам - підприємцям ОСОБА_1,
та ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Оскільки межі земельної ділянки, що
передаються в оренду в натурі
встановлені не були, документ на
землекористування не оформлявся,
відповідно надання даної земельної
ділянки можливе лише за проектом
відведення за порядком, визначеним ст.
123 Земельного кодексу України. Окрім
вказаного у протесті зазначається про
відсутність посилання на ст..120
Земельного кодексу України у преамбулі
вказаної ухвали.

Згідно ст. 123 ЗК України надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок
відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Слід зазначити, що у відповідності до
частини 2 вказаної статті Земельного
кодексу України особа, зацікавлена в
одержанні у користування земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, звертається з
клопотанням про вибір місця
розташування земельної ділянки до
відповідної сільської, селищної,
міської, районної, обласної ради,
Кабінету Міністрів України, Ради
Міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевої державної адміністрації. Така
земельна ділянка надається у власність
або користування за проектом її
відведення.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються у порядку, встановленому
статтею 151 цього Кодексу.

Згідно ст. 120 Земельного кодексу
України (в редакції від 05.11.2009 року) до
особи, яка придбала житловий будинок,
будівлю або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то в
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Здійснивши системний аналіз правових
норм, колегія суддів приходить до
висновку, що вказані статті
законодавства визначають автоматичний
перехід до нового власника об'єкта
нерухомості права користування
земельною ділянкою, на якій розміщений
відчужуваний об'єкт нерухомого майна
та земельною ділянкою, необхідною для
його обслуговування. Відтак, СПД ФО
ОСОБА_1 та СПД ФО ОСОБА_2 набули право
власності на нежитлові приміщення
згідно договорів купівлі-продажу від 5
березня 2004 року та 15 березня 2006 року, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 16.06.2004 року № 3871838 та від 27.03.2006
року № 10206303, з врахуванням положення
ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377
Цивільного кодексу України, СПД ОСОБА_1
та СПД ОСОБА_2 разом із набуттям права
власності на об'єкт нерухомого майна,
набули право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
будівля розміщена, та частиною ділянки,
яка необхідна для її обслуговування.
Отже, немає необхідності у виробі місця
розташування земельної ділянки та у
розробленні проекту її відведення.

Враховуючи викладене, висновок суду
першої інстанції про те, що земельна
ділянка під об'єктом нерухомості, яке
перейшло у власність іншої особи на
підставі цивільно-правової угоди,
підлягає передачі за проектом
відведення, є помилковим та суперечить
практиці Верховного Суду України.

Що стосується того, що спірна земельна
ділянка була надана в оренду без
встановлення її меж в натурі (на
місцевості), то колегія суддів акцентує
увагу на тому, що технічна документація
на вказану земельну ділянку містить
наступні документи: акти встановлення
та узгодження меж землекористування на
місцевості від 1 березня 2007 року (№ 1,2);
карточки закладки межових знаків, які
містять схеми місцезнаходження знаків,
та в яких чітко описано місця
розташування знаків; план земельної
ділянки, погоджений управлінням
архітектури департаменту
містобудування та Львівським міським
управління земельних ресурсів, на
якому земельна ділянка по АДРЕСА_1,
площею 0,0304 га чітко визначена на
викопіюванні з генерального плану
міста; кадастровий план земельної
ділянки із зазначенням довжин та кутів
координат повороту меж, погоджений
Львівським міським управління
земельних ресурсів; каталог координат
кутів зовнішніх меж землекористування;
схема прив'язок кутів поворотів меж
землекористування та ін.

Відповідність технічної документації,
яка виготовлена спеціалізованою
ліцензованою організацією КП
«Картограф», відповідає вимогам
чинного законодавства України,
встановленим нормам і правилам
підтверджена висновком державної
експертизи землевпорядної
документації ЛОГУЗР від 06.07.2007 року №
2535.

Також не є аргументовані доводи
позивача з приводу невідреагування
відповідачем на внесений протест,
позаяк наведене спростовується
ухвалою Львівської міської ради від
11.03.2010 року №3360 «Про розгляд протесту
прокурора м.Львова від 19.02.2010 року №203
вих.», якою внесено зміни до
оскаржуваної ухвали від 12.11.2009 року
№3066, тим самим частково задоволено
протест прокурора.

За таких обставин, проаналізувавши
вищевикладене, судова колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також має місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205,
207, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської
ради задоволити, скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 11 травня 2011
року по справі № 2а-3237/10/1370 та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позову заступника
прокурора міста Львова до Львівської
міської ради, треті особи: управління
Держкомзему у місті Львові, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1, фізична
особа - підприємець ОСОБА_2 про визнання
акту недійсним.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
виготовлення постанови в повному
обсязі, шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

Судді
Н.Г. Левицька

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 20.10.2014 року