Справа № 810/986/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/34772/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Ставищенському районі Київської
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 20
березня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Ставищенському районі
Київської області про визнання
протиправними дій та скасування
вимоги,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Ставищенському районі Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги від 14.12.2013 №Ф-25 та
зобов'язання відповідача звільнити її
від сплати єдиного внеску як
пенсіонера за віком, який отримує
відповідно до закону пенсію і обрав
спрощену систему оподаткування.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю вимоги від 14.12.2013 №Ф-25
як такої, що винесено всупереч
положенням частини четвертої статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року, позов задоволено частково:
визнано протиправною та скасовано
вимогу про сплату боргу від 14.02.2013 №25,
прийняту Управлінням Пенсійного фонду
України у Ставищенському районі
Київської області; в іншій частині у
задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Рокитнівському районі Рівненської
області з посиланням на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, просило
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивач є платником
єдиного податку та отримує пенсію із
зменшенням пенсійного віку відповідно
до положень Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

14.02.2013 Управлінням Пенсійного фонду
України у Ставищенському районі
Рівненської області винесено вимогу
про сплату боргу №Ф-25, якою вимагається
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
4572,42 грн.

Вказуючи на протиправність зазначеної
вимоги, ОСОБА_2 звернулась до суду із
даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
протиправності вимоги про сплату
недоїмки від 14.02.2013 №Ф-25 як такої, що
прийнято без урахування положень
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
яких звільняються від сплати за себе
єдиного внеску особи, які обрали
спрощену систему оподаткування, якщо
вони є пенсіонерами за віком. Так,
посилаючись на те, що позивач набула та
реалізувала право на отримання пенсії
за віком із зменшенням пенсійного віку
відповідно до положень Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що вказана особа є такою, на яку
поширюється дія частини четвертої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 9 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлені наступні види
пенсій: пенсія за віком; пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

За приписами статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років. До досягнення віку,
встановленого абзацом першим цієї
статті, право на пенсію за віком мають
жінки 1961 року народження і старші після
досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до статті 55 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

За результатами аналізу наведених норм
колегія суддів дійшла висновку, що
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" для громадян України
встановлено загальний пенсійний вік,
із настанням якого вони можуть
претендувати на виплату пенсії за
віком. У той же час, відповідно до
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Отже, особи, яким призначені пенсії зі
зменшенням пенсійного віку відповідно
до статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", є пенсіонерами за віком.

Фізичні особи-підприємці, які
отримують зазначену пенсію і які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
підставі частини четвертої статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", проте
не позбавлені права сплачувати цей
внесок на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.04.2014 у справі №21-25а14.

За вказаних обставин, позиція судів
попередніх інстанцій щодо
протиправності вимоги про сплату
недоїмки від 14.02.2013 №Ф-25 як такої, що
прийнято без урахування положень
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", та, відповідно,
щодо наявності підстав для задоволення
позову, є обґрунтованою.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Згідно з частиною першою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Ставищенському районі Київської
області залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: