Справа № 820/15988/14
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 жовтня 2014 р.
№ 820/15988/14

Суддя Харківського окружного
адміністративного суду Бадюков Ю.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області, управління
Державної міграційної служби України в
Київській області про скасування
висновку та зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області (далі по тексту -
відповідач-1, ГУ ДМСУ в Харківській
області) управління Державної
міграційної служби України в Київській
області (далі по тексту - відповідач-2,
УДМСУ в Київський області), в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просить суд скасувати висновок
управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
розгляд матеріалів щодо правомірності
оформлення посвідки на постійне
проживання в Україні гр. В’єтнаму
ОСОБА_1 від 04.04.2014 р.; зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області
повторно розглянути заяву від 25.02.2014 р.
гр. В’єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про
обмін його посвідки на постійне
проживання серії НОМЕР_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
він прибув до України відповідно до
Угоди, укладеної між Урядом
Соціалістичної Республіки В’єтнам та
Урядом СРСР про направлення і
прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від
02.04.81 р. З 1987 р. по 1997 р. позивач працював
на Нікопольському прядильно -
нитковому комбінаті м. Нікополь. Після
звільнення з роботи позивач залишився
проживати в Україні.

16.06.2004 р. ВГІРФО ГУ МВС в Київській
області оформило і видало позивачу
посвідку на постійне проживання серії
НОМЕР_2, а після його переїзду на
постійне проживання в м. Харків 13.11.2009 р.
ВГІРФО ГУ МВС України у Харківській
області було здійснено обмін бланку
посвідки на постійне проживання серії
НОМЕР_2 на посвідку на постійне місце
проживання в Україні серія НОМЕР_1 на
підставі висновку від 16.06.2004 р.

Як стверджує позивач, 25.02.2014 року він
через свого уповноваженого
представника звернувся з письмовою
заявою р. до ГУ ДМС України в
Харківській області, в якій просив
здійснити обмін бланку посвідки на
постійне проживання гр. Соціалістичної
Республіки В’єтнам ОСОБА_1 у зв'язку із
досягненням ним 45-річного віку. До
заяви були додані необхідні для обміну
посвідки документи, перелік яких
міститься в додатку до заяви. Проте,
позивачем була отримано лист ГУ ДМС
України в Харківській області від
16.06.2014 р. №04/10484, в якому зазначалось про
скасування рішенням УДМС України в
Київській області від 04.04.2014 року
посвідки на постійне проживання в
Україні гр. В’єтнаму ОСОБА_1. Позивач
вважає висновок УДМС України в
Київській області від 04.04.2014 року
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню у судовому порядку.

Позивач в судове засідання не з'явився,
свого уповноваженого представника
також не направив. Про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином у відповідності до
вимог ст. ст. 33, 35 КАС України. Через
канцелярію суду надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності.
Просив суд задовольнити вимоги
адміністративного позову.

Представник відповідача - 1 у судове
засідання не з'явився. Про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином у відповідності до
вимог ст. ст. 33, 35 КАС України. До суду
надав письмову заяву в якій вказав про
заперечення проти позову з підстав,
зазначених у висновку ГУ ДМСУ в
Київській області та просив справу
розглянути без участі представника.

Представник відповідача - 2 у
судове засідання також не з'явився
заперечень проти позову не надавав. Про
час, дату та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 КАС
України. Надав до суду заяву, в якій
просив слухати справу без його участі.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КАС України розгляд
і вирішення адміністративної справи
здійснюється в порядку письмового
провадження без виклику осіб, які
беруть участь у справі, та проведення
судового засідання на основі наявних у
суду матеріалів.

Суд визнає можливим справу розглянути
без участі в судовому засіданні
представників сторін на підставі
наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС
України під час судового розгляду
справи в судовому засіданні
забезпечується повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, крім випадків неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи у разі, якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження).

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи, дослідивши зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд виходить з таких
підстав та мотивів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом встановлено, що позивач,
громадянин В’єтнаму ОСОБА_1, прибув до
України відповідно до Угоди, укладеної
між Урядом Соціалістичної Республіки
В’єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від
02.04.81 р. З 1987 р. по 1997 р. позивач працював
на Нікопольському прядильно -
нитковому комбінаті м. Нікополь. Після
звільнення з роботи позивач залишився
проживати в Україні.

Як зазначено позивачем у позові, 16.06.2004
р. ВГІРФО ГУ МВС в Київській області
оформило і видало гр. В’єтнаму ОСОБА_1
посвідку на постійне проживання серії
НОМЕР_2. Після переїзду гр. В’єтнаму
ОСОБА_1 на постійне проживання в м.
Харків, 13.11.2009 р. ВГІРФО ГУ МВС України у
Харківській області було здійснено
обмін бланку посвідки на постійне
проживання серії НОМЕР_2 на посвідку на
постійне місце проживання в Україні
серії НОМЕР_1 на підставі висновку від
16.06.2004 р.

Матеріалами справи підтверджено, що
07.12.2000 року ДПІ у Комінтернівському
районі м. Харкова присвоєно позивачу
ідентифікаційний номер, про що
свідчить довідка податкового органу
(а.с. 13). Також, в паспорті для виїзду за
кордон гр. В’єтнаму ОСОБА_1 міститься
штамп з печаткою відповідного органу
«дозволено постійне проживання в
Україні» від 16.06.2004 року, що
підтверджується копією паспорту
позивача серії НОМЕР_3 (а.с. 11).

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 25.02.2014 року
позивач через свого уповноваженого
представника звернувся з письмовою
заявою р. до ГУ ДМС України в
Харківській області, в якій просив
здійснити обмін бланку посвідки на
постійне проживання гр. Соціалістичної
Республіки В’єтнам ОСОБА_1 у зв'язку із
досягненням ним 45-річного віку. До
заяви були додані необхідні для обміну
посвідки документи, перелік яких
міститься в додатку до заяви (копія
посвідки на постійне проживання,
оригінал нотаріально посвідченого
перекладу на українську мову паспорта
позивача, дві фотокартки, довідка щодо
відсутності у позивача судимостей,
квитанція) (а.с. 7 - 15).

Листом від 07.03.2014 року №04/3837 за підписом
першого заступника начальника ГУ ДМС
України в Харківській області позивача
повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС
України в Харківській області гр.
Соціалістичної Республіки В’єтнам
ОСОБА_1 16.06.2004 року рішенням ВГІРФО ГУ
МВС України в Київській області був
документований посвідкою на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_2
(термін дії - безстроково), у зв'язку із
чим до УДМС України в Київській області
було направлено запит стосовно
законних підстав такого
документування позивача. Також
зазначено, що подана позивачем заява
щодо обміну бланка посвідки буде
розглянута після отримання відповіді
на такий запит (а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що
управлінням ДМС України в Київській
області прийнято рішення у формі
висновку про розгляд матеріалів щодо
правомірності оформлення посвідки на
постійне проживання в Україні гр.
Соціалістичної Республіки В’єтнам
ОСОБА_1, яким, за результатами розгляду
головним спеціалістом по роботі з
іноземцями та біженцями управління ДМС
України в Київській області матеріалів
справи щодо документування
вищезазначеного громадянина посвідкою
на постійне проживання серії НОМЕР_2
від 16.06.2004 року, серед іншого, визнано
позивача таким, що не мав дозволу на
імміграцію в Україну, посвідку на
постійне проживання серії НОМЕР_2 від
16.06.2004 року визнано неправомірно
виданою та вилучено, анульовано
відмітку про наявність дозволу на
постійне проживання в Україні у
паспортному документі позивача (а.с. 42 -
43).

Вказане рішення (висновок)
відповідачем -2 вмотивоване тим, що
посвідку на постійне проживання в
Україні позивачу оформлено у порушення
абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про імміграцію",
оскільки позивач звернувся про видачу
посвідки після закінчення терміну,
встановленого абз. 3 п. 4 Прикінцевих
положень вказаного Закону, де
зазначено, що вважаються такими, що
мають дозвіл на імміграцію в Україну
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні.

Суд зазначає, що у вказаному рішенні
зазначено про обов'язок повідомлення
позивача про прийняття такого рішення.
Проте, відповідач -2 знехтувавши своїм
обов'язком в цій частині, не ознайомив
позивача із прийнятим ним рішенням,
оскільки доказів того, що позивач був
ознайомлений з таким рішенням
(висновком), матеріали справи не
містять. Про вказане рішення (висновок)
позивач дізнався у червні 2014 року,
згідно листа ГУ ДМСУ в Харківській
області від 16.06.2014 року № 04/10484 (а.с. 17).

Видача посвідки на постійне
проживання позивачу здійснювалась
відповідно до абз.3 п.4 розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", згідно з яким
вважаються такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну іноземці та особи
без громадянства, які прибули в Україну
до 6 березня 1998 року за Угодою між
Урядом Соціалістичної Республіки
В'єтнам та Урядом СРСР про направлення
і прийняття в'єтнамських громадян на
професійне навчання та роботу на
підприємства і в організації СРСР від 2
квітня 1981 року, залишилися проживати в
Україні і звернулися протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
Законом із заявою про видачу їм
посвідки на постійне проживання в
Україні. Зазначені підстави для видачі
посвідки на постійне проживання були
самостійно визнані УДМС України в
Київській області та зазначені в
оскаржуваному рішенні. Під час видачі
посвідки на постійне проживання ВГІРФО
ГУ МВС України в Київській області
керувався зазначеними положеннями
Закону України "Про імміграцію",
будь-яких заперечень не висловлював,
таким чином визнав позивача таким, що
має дозвіл на імміграцію.

Як зазначалося судом раніше, у позивача
паспорті для виїзду за кордон гр.
В’єтнаму ОСОБА_1 міститься штамп з
печаткою відповідного органу
«дозволено постійне проживання в
Україні» від 16.06.2004 року. 13.11.2009 р., після
переїзду гр. В’єтнаму ОСОБА_1 на
постійне проживання в м. Харків було
здійснено обмін бланку посвідки на
постійне проживання серії НОМЕР_2 на
посвідку на постійне місце проживання
в Україні серії НОМЕР_1, а з 21.04.2010 р.
місце проживання позивача
зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, де у
даний час мешкає постійно. Під час
зняття з реєстраційного обліку в
Київській області та реєстрації нового
місця проживання в Харківській області
будь-яких доказів стосовно наявності
претензій, додаткових вимог або
заперечень з боку відповідачів до
позивача, матеріали справи не містять.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України
"Про імміграцію" посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Стаття 12 Закону України "Про
імміграцію" передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Вищевказані норми регулюють відносини,
які виникають між уповноваженим
органом та іноземцем при наданні
дозволу на імміграцію, та не
передбачають випадків скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні.

При наданні посвідки на постійне
місце проживання в Україні позивачу
управління у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Головного Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області керувалося п.4 Розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", тобто проводило
перевірку підстав залишення на
постійне проживання на території
України позивача, підстав для відмови у
наданні дозволу на імміграцію не
виявило, та надало посвідку на постійне
місце проживання в Україні громадянину
В'єтнаму ОСОБА_1. Цією ж нормою Закону
відповідач - управління Державної
міграційної служби України в Київській
області, обґрунтовує прийняття
протилежного рішення - висновку про
визнання неправомірно виданою та
вилучення посвідки на постійне
проживання від 16.06.2004 року.

За цей період не виникало нових
обставин, які б тягли за собою
обґрунтування скасування дозволу на
імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 "Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р. (який діяв на
час прийняття оскаржуваного рішення),
дозвіл на імміграцію скасовується
органом, який його видав. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до вимог ст.12 Закону України
"Про імміграцію" підлягає скасуванню
дозвіл на імміграцію, а ст. 13 вказаного
Закону встановлює вилучення посвідки
на постійне місце проживання на
підставі скасування дозволу на
імміграцію.

Позивачу не надавався дозвіл на
імміграцію в Україні, оскільки він
прибув до України в 1987 році, а Закон
України "Про імміграцію" прийнятий 07
червня 2001 року, передбачив набуття
дозволу на імміграцію позивача в силу
цього Закону без окремої дії чи рішення
суб'єкта владних повноважень. І
позивачу в силу дії цього Закону щодо
набуття права на дозвіл на імміграцію
надана посвідка на постійне місце
проживання в Україні без надання
дозволу на імміграцію.

Окрім того, згідно п.4 Розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", особам, зазначеним у
пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка
на постійне проживання видається за
їхніми заявами або заявами їх законних
представників без оформлення дозволу
на імміграцію. На них поширюється
чинність статей 12 - 15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми
вбачається, що посвідка на постійне
проживання видається уповноваженим
органом за заявою, та не передбачає
оформлення дозволу на імміграцію. А
відтак, позивач не повинен був
отримувати дозвіл на імміграцію.

Таким чином, визнання громадянина
В’єтнаму таким, що не мав права на
імміграцію в Україну та неправомірно
виданою посвідки позивачу без
скасування дозволу на імміграцію,
оскільки дозвіл на імміграцію Позивачу
не надавався - відсутній об'єкт
визнання неправомірною видачу
посвідки, як - то передбачає ст. 12 Закону
України "Про імміграцію". А тому,
висновок відповідача - 2 щодо звернення
позивача із заявою про видачу йому
посвідки на постійне проживання після
07.02.2002 року як на підставу для визнання
посвідки неправомірно виданою на
постійне проживання в Україні не
відповідає вимогам ст. 12 та 13 Закону
України "Про імміграцію".

Висновок УДМС України в Київській
області про визнання громадянина
В’єтнаму ОСОБА_1 таким, що не мав
дозволу на імміграцію в Україну
визнання посвідки на постійне
проживання неправомірно виданою від
04.04.2014 року, прийнятий з порушенням
вимог ст. 2 КАС України, а саме: на
підставі та у спосіб, що не
передбачений законом, оскільки
застосована норма закону, що
передбачає скасування дозволу на
імміграцію, а означеним Відповідачем
скасована посвідка на постійне
проживання в Україні, тоді як дозвіл не
скасовувався та без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення позивач проживає на
території України з 1987 року і близько 20
років, наданням дозволу на постійне
проживання в Україні підтверджувалась
законність перебування іноземця в
Україні; без урахування принципу
пропорційності, тобто при прийнятті
рішення мало місце відсутність
досягнення розумного балансу між
публічними інтересами, на забезпечення
яких спрямоване рішення та дії, та
інтересами позивача - при видачі
посвідки на постійне проживання в
Україні УДМС України в Київській
області підтвердив правильність
надання позивачем необхідних
документів, доказів порушення закону
позивачем до видачі йому посвідки в
ході ревізії виданих документів УДМС
України в Київській області не добуто і
в оскаржуваному рішенні не зазначено;
без урахування права особи на участь у
процесі прийняття рішення та порушено
положення "Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень", затвердженого Постановою КМ
України № 1983 від 26.12.2002р.

Як встановлено приписами ст. 19
Конституції України відповідач -
суб'єкт владних повноважень
зобов'язаний діяти тільки на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Суд зазначає, що рішення управління
Державної міграційної служби України в
Київській області про розгляд
матеріалів щодо правомірності
оформлення посвідки на постійне
проживання в Україні гр. В’єтнаму
ОСОБА_1 від 04.04.2014 р. прийнято у вигляді
висновку. Проте, висновок за своєю
суттю є остаточною думкою про
що-небудь, підсумком, зробленим на
основі спостережень, або розгляду
певних фактів, а тому в силу положень
ст. 105 Кодексу адміністративного
судочинства, не може бути скасований.

При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, належним чином
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 159, 160-164, 167, 186 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Державної міграційної
служби України в Київській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Харківській області про скасування
висновку та зобов'язання вчинити дії -
задовольнити.

Скасувати рішення, викладене у формі
висновку управління Державної
міграційної служби України в Київській
області про розгляд матеріалів щодо
правомірності оформлення посвідки на
постійне проживання в Україні гр.
В’єтнаму ОСОБА_1 від 04.04.2014 р.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області повторно
розглянути заяву від 25.02.2014 р. гр.
В’єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про
обмін його посвідки на постійне
проживання серії НОМЕР_1.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бадюков Ю.В.