Справа № 816/3198/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 р. Справа № 816/3198/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р.
по справі № 816/3198/14

за позовом ОСОБА_1

до Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції

про скасування постанов,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції, в якому
просив визнати неправомірними та
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП№30553996 від 21
лютого 2011 року та постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження ВП№30553996 від 18
червня 2014 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 816/3198/14 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
30.10.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що постановою
Ленінського районного суду м. Полтави
від 11 травня 2010 року по справі №3-592/10
застосовано на ОСОБА_1 адміністративне
стягнення у вигляді конфіскації
транспортного засобу MERCEDES SPRINTER,
номерний знак КР550 ТМ, ідентифікаційний
номер (номер кузова) НОМЕР_1 в дохід
держави, в разі відсутності даного
транспортного засобу - стягнути в дохід
держави його вартість з врахуванням
внесеної ОСОБА_1 застави для вивезення
вказаного транспортного засобу у
розмірі - 16279,56 грн. (а.с. 22-24).

10 червня 2010 року постанову №3-592/10 від 11
травня 2010 року подано до примусового
виконання до Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції.

Постановою державного виконавця Щерби
Дмитра Михайловича відмовлено у
відкритті виконавчого провадження
ВП№20219171 (а.с. 96).

У січні 2011 року до відповідача повторно
надійшла постанова Ленінського
районного суду м.Полтави від 11 травня
2010 року №3-592/10 (а.с. 22-24).

21 лютого 2011 року державним виконавцем
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції Щербою
Дмитром Михайловичем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП№30553996 (а.с. 21).

18 червня 2014 року відповідачем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП№30553996 (а.с. 47).

Позивач не погодився із вищевказаними
постановами та оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
постанова Ленінського районного суду
м. Полтави, яка набрала законної сили 21
травня 2010 року та з урахуванням вимог
статті 23 Закону України №606-XIV, повинна
була бути звернута до примусового
виконання не пізніше трьохмісячного
терміну з дня отримання Ленінським
районним судом м. Полтави постанови
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про відмову у відкритті
виконавчого провадження. Оскільки
вказаний строк пропущено, суд першої
інстанції дійшов виснговку, що
постанови Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про відкриття виконавчого
провадження ВП№30553996 від 21 лютого 2011
року та про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП№30553996 від 18 червня 2014 року є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Колегія суддів частково не
погоджується з наведеним висновком
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення (ст. 19
Закону України "Про виконавче
провадження").

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавчі
документи, зокрема постанови судів у
справах про адміністративні
правопорушення, можуть бути
пред'явлені до виконання протягом
трьох місяців.

Як слідує з матеріалів справи, 10 червня
2010 року постанову №3-592/10 від 11 травня 2010
року подано до примусового виконання
до Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця Щерби
Дмитра Михайловича відмовлено у
відкритті виконавчого провадження
ВП№20219171 (а.с. 96).

Підставою для прийняття вказаної
постанови було не зазначення у
виконавчому документі строку його
пред'явлення до виконання та дата
набрання рішенням законної сили.

Тобто вказаний виконавчий документ
було пред'явлено до виконання в межах
строку, встановленого статтею 22 Закону
України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України
"Про виконавче провадження" строки
пред'явлення виконавчого документа до
виконання перериваються, зокрема
пред'явленням виконавчого документа до
виконання.

Після переривання строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється.

Час, що минув до переривання строку, до
нового строку не зараховується (ч. 2 ст.
23 Закону України "Про виконавче
провадження").

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що строк
пред'явлення виконавчого документу
було перервано. Після переривання
строку пред'явлення виконавчого
документа до виконання перебіг строку
поновлюється.

У зв'язку з цим колегія суддів зазначає,
що повторно постанова Ленінського
районного суду м.Полтави від 11 травня
2010 року №3-592/10 (а.с. 22-24) надіслана 03.02.2011
року та надійшла до відповідача 17.02.2011
року (а.с. 20).

21 лютого 2011 року державним виконавцем
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції Щербою
Дмитром Михайловичем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП№30553996 (а.с. 21).

При цьому, строк повторного
пред'явлення цього виконавчого
документу до виконання слід
відраховувати починаючи з 03 лютого 2011
р., оскільки його було перервано, а
відтак повторне пред'явлення до
виконання було здійснено з додержанням
строку, встановленого ст. 22 Закону
України "Про виконавче провадження".

Отже, колегія суддів приходить до
висновку про те, що постанова про
відкриття виконавчого провадження
прийнята у відповідності до вимог
чинного законодавства та скасуванню не
підлягає.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірною та скасування постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження ВП№30553996
від 18 червня 2014 року, колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено заходи
примусового виконання рішень , до яких,
зокрема , відноситься звернення
стягнення на майно боржника.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження, крім іншого,
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в порядку,
встановленому законодавством.

Відповідно до вимог ст. 27 зазначеного
Закону копії постанов державного
виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження),
які повинні бути доведені державним
виконавцем до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією.

Як слідує з матеріалів справи, копія
постановою від 21.02.2011 року відкрито
виконавче провадження та надано строк
для добровільного виконання до 28.02.2011
року.

Проте, матеріали справи не містять
доказів направлення вказаної
постанови на адресу позивача
(боржника).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
виконавче провадження», якщо боржник у
встановлений строк добровільно не
виконав рішення, державний виконавець
невідкладно розпочинає його примусове
виконання.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів того, що копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
одержана боржником своєчасно,
внаслідок чого позивач був позбавлений
можливості добровільно виконати
рішення у встановлений державним
виконавцем строк.

Відповідно до ст.32 вищезазначеного
Закону заходами примусового виконання
рішень є: звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника,
у тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження.

Відповідно до ст.57 вищевказаного
Закону арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом, серед
іншого, винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження; проведення опису
майна боржника і накладення на нього
арешту.

Як вбачається з матеріалів справи
всупереч ч.1 ст.31 Закону України «Про
виконавче провадження» копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження надіслана не була
надіслана боржнику, що не дає
можливості визначити дату отримання
ним зазначеної постанови та дату
обізнаності боржника з можливістю в
добровільному порядку виконати
виконавчий документ.

Враховуючи, що державний виконавець не
пересвідчився в отриманні позивачем
постанови про відкриття виконавчого
провадження та можливості реалізувати
своє право на добровільне виконання,
вчинення заходів примусового
виконання, таких як арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, є передчасними.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що відповідачем не
доведено дотримання ним вимог ст.31
Закону України «Про виконавче
провадження» при направленні боржнику
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження, тому дії
державного виконавця по вчиненню
заходів примусового виконання є
протиправними, а постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, як заходи
примусового виконання, є передчасними
та підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови порушені норми
матеріального та процесуального права,
постанова підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з прийняттям нової
постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі № 816/3198/14 - скасувати в частині
задоволення позовних вимог про
визнання неправомірною та скасування
постанови Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції про відкриття виконавчого
провадження ВП№30553996 від 21 лютого 2011
року скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову
про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
10.09.2014р. по справі № 816/3198/14 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Подобайло З.Г. Старостін В.В.