Справа № 344/15127/13-а 2а/344/822/13
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року

Справа № 876/13209/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Сапіги В.П.

суддів:
Сеника Р.П., Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 09
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
стягнення щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня, як учаснику війни,
-

встановив:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
визнання дій протиправними та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок недоплаченої суми разової
грошової допомоги в 2012-2013 році як
учаснику війни, відповідно до вимог
ст.14 ЗУ "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 09 жовтня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивач подав на неї
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову і прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягає застосування ст.
14 Закону України "Про статус ветеранів
війни та гарантії їх соціального
захисту", а не Постанова КМУ.

Відповідно до ст. 197 КАС України, суд
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таке можливе на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді- доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
одноразова допомога в 2012-2013 році
відповідачем була виплачена позивачу
відповідно до діючого законодавства.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем правомірно здійснено
виплату позивачу щорічно до 5 травня
грошову допомогу за 2012-2013 роки в
розмірі встановленому Постановою КМУ
від 28.12.2012 року №1381 та Постановою КМУ
від 13.03.2013 року № 149.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач має
статус учасника війни, що
підтверджується копією відповідного
посвідчення та має право на пільги
встановленні законодавством України
для ветеранів війни - учасників війни.

Правовий статус ветеранів війни та
членів їх сімей визначає Закон України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993
року №3551-12. Розділом ІІІ цього Закону
визначені пільги учасників війни та
гарантії їх соціального захисту.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня учасникам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове соціальне
державне страхування" розмір
мінімальної пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
розміру для осіб, які втратили
працездатність.

Статтею 95 Конституції України,
визначено, що виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч.2 ст.113, п.2, 3, 10 ст.116, ч.1
ст.117 Конституції України Кабінет
Міністрів України у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, здійснює визначені
Конституцією та законами України
повноваження, видає постанови і
розпорядження в межах своєї
компетенції, повноважний вживати
заходів щодо забезпечення прав і
свобод людини і громадянина та
проводити політику у сфері соціального
захисту.

Кабінет Міністрів України згідно з п.2
ч.1 ст.20 Закону України "Про Кабінет
Міністрів України" забезпечує
проведення державної соціальної
політики, соціальний захист громадян
та вживає заходів щодо підвищення
реальних доходів населення. У рішенні
від 02 березня 1999 року №2-рп/99
Конституційний Суд України зазначив,
що здійснення в цілому політики
соціального захисту не належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України; політика соціального захисту
є складовою частиною внутрішньої
соціальної політики держави,
забезпечення її проведення, відповідно
до пункту 3 статті 116 Конституції
України, здійснюється Кабінетом
Міністрів України.

При прийнятті рішення від 26 грудня 2011
року №20-рп/2011 у справі щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VІІ
";Прикінцеві положення" Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
Конституційний Суд України виходив з
того, що одним з визначальних елементів
у регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантуванням права кожного на
достатній життєвий рівень. Передбачені
законами соціально-економічні права не
є абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства.

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року №1-11/2012 у справі за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень ст.1,
ч.1-3 ст.95, ч.2 ст.96, п. 2, 3, 6 ст.116, ч.2 ст.124, ч.1
ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4
Бюджетного кодексу України, п.2 ч.1 ст.9
Кодексу адміністративного судочинства
України в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України,
Кабінет Міністрів України
уповноважений встановлювати розмір
соціальних виплат.

Також, відповідно до п.3 рішення
Конституційного Суду України від 25.01.2012
року №3-рп/2012 в аспекті конституційного
подання положення ч.2 ст.95, ч.2 ст.124, ч.1
ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4
Бюджетного кодексу України та п.2 ч.1 ст.9
Кодексу адміністративного судочинства
України в системному зв'язку з
положеннями ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.117
Конституції України треба розуміти
так, що суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України".

Згідно з приписами ст.150 Конституції
України, рішення Конституційного суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2012 рік" передбачено, що у 2012 році
норми і положення, статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Пунктом 4 прикінцевих положень Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" встановлено, що у 2013 році
норми і положеннястатті 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України на
2013 рік.

Вказані Закони набрали чинності і їх
положення у встановленому порядку не
були визнані неконституційними, а тому
він підлягають до виконання.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведених норм, відповідач,
здійснюючи нарахування та виплату
спірної допомоги в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України,
діяв правомірно, а тому вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
недоплаченої суми щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2012 - 2013 рік є
безпідставними.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 09
жовтня 2013 року у справі №344/15127/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
Сапіга В.П.

Судді
Сеник Р.П.

Обрізко І.М.