Справа № 2а-16841/10/2670
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2014 року 16:40 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т. розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Голови
Київського апеляційного
адміністративного суду Денісова
Анатолія Олексійовича, Керівника
апарату Київського апеляційного
адміністративного суду Ковальова
Максима Валентиновича про визнання
протиправними дій, скасування
Розпорядження від 12.11.2010 р. № 192
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, (надалі - позивачі),
звернулися до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Голови
Київського апеляційного
адміністративного суду Денісова
Анатолія Олексійовича,
(надалі-відповідач-1), Керівника
апарату Київського апеляційного
адміністративного суду Ковальова
Максима Валентиновича
(надалі-відповідач-2), в якому просили
визнати протиправними дії
відповідача-2 щодо складення 08
листопада 2010 року Акту стосовно
позивачів; визнати протиправним та
скасувати розпорядження відповідача-1
№192 від 12 листопада 2010 року відносно
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивачів, відповідачем-2 у
порушення положень Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», з
перевищенням службових повноважень,
вчинені протиправні дії по складанню
відносно позивачів акту, яким
зафіксовані недостовірні факти та на
підставі якого відповідачем-1 прийнято
протиправне розпорядження, що призвело
до порушення прав позивачів.
Відповідачі письмових пояснень та
заперечень по суті спору суду не
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.03.2014 р. справу
прийнято до провадження та призначено
судове засідання.
У судове засідання, призначене на 10.04.2014
р. представники сторін не прибули, хоча
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлені належним чином.
Позивачами та відповідачем-2 подані
клопотання про розгляд справи за їх
Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у судовому засіданні.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З огляду на наведене та з урахуванням
вимог ст.128 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд дійшов
висновку про доцільність розгляду
справу у письмовому провадженні на
підставі наявних матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які юридичне значення
для розгляду справи та вирішення спору
по суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.
На час виникнення спірних
правовідносин і на час розгляду справи
позивачі займають посади суддів
Київського апеляційного
адміністративного суду.
Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі акту від 08.11.2010 р.
відповідачем-1 прийнято оскаржуване
розпорядження від 12.11.2010 р. № 192, у якому
зазначено, що позивачі разом із
суддями ОСОБА_3. та ОСОБА_4 організували
розпиття спиртних напоїв 08.11.2010 р. о 18:45
год. в службовому кабінеті № 330 суддів
Київського апеляційного
адміністративного суду, що, як
зазначено у розпорядженні, є
неприпустимими діями та може бути
підставою для вирішення питання про
притягнення до дисциплінарної
Згідно з поясненнями позивачів, акт від
08.11.2010 р. складався відповідачем-2 та
іншими працівниками апарату
Київського апеляційного
адміністративного суду.
В той же час, відповідачами не подано
суду відповідний акт від 08.11.2010 р., на
підставі якого приймалось оскаржуване
розпорядження та не заперечувався факт
його складання, зокрема, відповідачем-2.
З метою доведення недостовірності
викладених у оскаржуваному
розпорядженні фактів, позивачами
надано суду висновки Київської міської
наркологічної клінічної лікарні
«Соціотерапія» щодо результатів
медичного огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів,
знижують увагу та швидкість реакції
від 08.11.2010 р., складені, відповідно, о 22:00
год. та о 22:45 год., якими зафіксовано, що
у позивачів ознак сп'яніння не
Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції
України, органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Правові засади організації судової
влади та здійснення правосуддя в
Україні з метою захисту прав, свобод та
законних інтересів людини і
громадянина, прав та законних
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави на засадах верховенства права,
визначає систему судів загальної
юрисдикції, статус професійного судді,
народного засідателя, присяжного,
систему та порядок здійснення
суддівського самоврядування і
встановлює систему і загальний порядок
забезпечення діяльності судів та
регулює інші питання судоустрою і
статусу суддів визначає Закон України
«Про судоустрій і статус суддів»
(надалі-Закон), який набув чинності
Згідно ст.1 вказаного Закону, судова
влада в Україні, відповідно до
конституційних засад поділу влади,
здійснюється незалежними та
безсторонніми судами, утвореними
Судову владу реалізовують професійні
судді та, у визначених законом
випадках, народні засідателі і
присяжні шляхом здійснення правосуддя
в рамках відповідних судових процедур.
Судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.
Статтею 126 Конституції України
закріплено, що незалежність і
недоторканність суддів гарантуються
Конституцією і законами України.
Вплив на суддів у будь-який спосіб
Суддя не може бути без згоди Верховної
Ради України затриманий чи
заарештований до винесення
обвинувального вироку судом.
Відповідно до ч.3 ст.6 Закону, втручання
у здійснення правосуддя, вплив на суд
або суддів у будь-який спосіб, неповага
до суду чи суддів, збирання, зберігання,
використання і поширення інформації
усно, письмово або в інший спосіб з
метою завдання шкоди авторитету суддів
чи впливу на безсторонність суду
забороняється і тягне за собою
відповідальність, установлену законом.
Суддя у своїй діяльності щодо
здійснення правосуддя є незалежним від
будь-якого незаконного впливу, тиску
або втручання. Суддя здійснює
правосуддя на основі Конституції і
законів України, керуючись при цьому
принципом верховенства права.
Втручання в діяльність судді щодо
здійснення правосуддя забороняється і
тягне за собою відповідальність,
установлену законом (ч.1 ст.47 Закону).
Незалежність судді забезпечується,
зокрема, недоторканністю та імунітетом
судді (п.2 ч.4 ст.47 Закону).
Відповідно до ч.5 ст.48 Закону,
проникнення в житло або інше володіння
судді чи його службове приміщення,
особистий чи службовий транспорт,
проведення там огляду, обшуку чи
виїмки, прослуховування його
телефонних розмов, особистий обшук
судді, а так само огляд, виїмка його
кореспонденції, речей і документів
можуть провадитися лише за судовим
рішенням.

Суд, враховує також положення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 13.06.2007 р. № 8 «Про
незалежність судової влади», якою
закріплено, що виходячи з того, що
незалежність суддів є основною
передумовою їх об'єктивності та
неупередженості, суддя при здійсненні
правосуддя підкоряється лише закону і
нікому не підзвітний.

Згідно ч.1 ст.83 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», з
визначених Законом підстав, суддю може
бути притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у порядку
дисциплінарного провадження.

Право на звернення зі скаргою (заявою)
щодо поведінки судді, яка може мати
наслідком дисциплінарну
відповідальність судді, має кожен, кому
відомі такі факти (ч.2 ст.84 Закону).

Органом, що здійснюють дисциплінарне
провадження щодо суддів місцевих та
апеляційних судів є Вища
кваліфікаційна комісія суддів України
(ч.1 ст.85 Закону).

Таким чином, судді у своїй діяльності є
недоторканими та незалежними і можуть
бути притягнення до відповідальності
лише визначеним Законом органом, у
встановленому порядку.

При цьому, згідно ч.1,4 ст.149 Закону,
організаційне забезпечення роботи
суду здійснює його апарат, який очолює
керівник апарату.

Керівник апарату суду призначає на
посаду та звільняє з посади
працівників апарату суду, застосовує
до них заохочення та накладає
дисциплінарні стягнення. Добір
працівників апарату суду здійснюється
на конкурсній основі.

Таким чином, за результатом системного
аналізу викладених законодавчих норм,
суд дійшов висновку, що керівник
апарату суду наділений владними
повноваженнями лише по відношенню до
працівників апарату суду, який він
очолює. По відношенню ж до суддів,
керівник апарату не має жодних владних
повноважень, у тому числі щодо
складання відносно суддів будь-яких
актів.

Отже, суд погоджується з правовою
позицією позивачів щодо
протиправності дій відповідача- 2 щодо
складення відносно них 08 листопада 2010
року акта.

Щодо позовних вимог щодо визнання
протиправним та скасування
розпорядження відповідача -1 №192 від 12
листопада 2010 року, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1,4 ст.26 Закону, у системі
судів загальної юрисдикції діють
апеляційні суди як суди апеляційної
інстанції з розгляду цивільних і
кримінальних, господарських,
адміністративних справ, справ про
адміністративні правопорушення.

До складу апеляційного суду входять
судді, які мають стаж роботи на посаді
судді не менше п'яти років, з числа яких
призначаються голова суду та його
заступники. В апеляційному суді,
кількість суддів в якому перевищує
тридцять п'ять, може бути призначено не
більше трьох заступників голови суду.

Згідно ч.1 ст.28 Закону, суддя
апеляційного суду здійснює
судочинство в порядку, встановленому
процесуальним законом, а також інші
повноваження, визначені законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.29 Закону, Голова
апеляційного суду:

1) представляє суд як орган державної
влади у зносинах з іншими органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, фізичними та
юридичними особами;

2) визначає адміністративні
повноваження заступників голови
апеляційного суду;

3) контролює ефективність діяльності
апарату суду, вносить Голові Державної
судової адміністрації України подання
про призначення на посаду керівника
апарату суду, заступника керівника
апарату суду та про звільнення їх з
посад, а також про застосування до
керівника апарату суду, його
заступника заохочення або накладення
дисциплінарного стягнення відповідно
до законодавства;

4) видає на підставі акта про обрання на
посаду судді чи звільнення судді з
посади відповідний наказ;

5) повідомляє Вищу кваліфікаційну
комісію суддів України про наявність
вакантних посад у апеляційному суді в
десятиденний строк з дня їх утворення;

6) забезпечує виконання рішень зборів
суддів апеляційного суду;

7) контролює ведення та аналіз судової
статистики, організовує вивчення та
узагальнення судової практики, дбає
про інформаційно-аналітичне
забезпечення суддів з метою підвищення
якості судочинства;

8) забезпечує виконання вимог щодо
підвищення кваліфікації суддів
апеляційного суду;

8-1) здійснює повноваження слідчого
судді та призначає з числа суддів
апеляційного суду суддів (суддю) для
здійснення таких повноважень у
випадках, передбачених процесуальним
законом;

9) здійснює інші повноваження,
визначені законом.

Голова апеляційного суду з питань, що
належать до його адміністративних
повноважень, видає накази і
розпорядження.

Таким чином, Голова суду, фактично,
наділений повноваженнями
адміністрування суду, тобто
контрольно-розпорядчими функціями
щодо забезпечення ефективності
діяльності суду в цілому. При цьому,
Закон надає йому право видавати накази
і розпорядження в межах його
адміністративних повноважень.

В той же час, як визначено Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів», надавати оцінку поведінці
судді, зокрема, встановлювати факти
систематичного або грубого
одноразового порушення правил
суддівської етики, що підриває
авторитет правосуддя, відноситься до
повноважень Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України.

Приймаючи до уваги викладене, суд
дійшов висновку про те, що Голова суду
не наділений повноваженнями видавати
відносно суддів накази чи
розпоряження, які містять оцінку
поведінки судді та визначають підстави
для вирішення питання про притягнення
судді до дисциплінарної
відповідальності.

При цьому, суд також звертає увагу, що
відповідачем-1 не подані суду докази
реалізації наданого Законом права на
звернення до Вищої кваліфікаційної
комісії суддів України зі скаргою
(заявою) щодо поведінки судді, яка може
мати наслідком дисциплінарну
відповідальність судді.

Крім того, оскаржуване розпорядження
відповідача-1 від 12.11.2010р. № 192, прийняте
на підставі акту від 08.11.2010 р.,
складеного відповідачем-2, який
фактично не мав на це відповідних
повноважень.

Також суд бере до уваги висновки
Київської міської наркологічної
клінічної лікарні «Соціотерапія» щодо
результатів медичного огляду з метою
виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, знижують увагу та
швидкість реакції від 08.11.2010 р. про
відсутність у позивачів ознак
сп'яніння, що спростовує відповідні
висновки відповідача-1, покладені в
основу оскаржуваного розпорядження
від 12.11.2010 р. № 192.

Відповідно до ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
правомірності та обґрунтованості
оскаржуваних дій та розпорядження.

Позивачами надано достатні докази в
обґрунтування позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами
ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Керівника
апарату Київського апеляційного
адміністративного суду Ковальова
Максима Валентиновича щодо складання 08
листопада 2010 року акту стосовно суддів
цього суду ОСОБА_1., ОСОБА_2.

3. Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Голови Київського
апеляційного адміністративного суду
Денісова Анатолія Олексійовича №192 від
12 листопада 2010 року відносно суддів
цього суду ОСОБА_1., ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко