Справа № К/9991/56358/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/56358/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі міста Донецька на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 липня 2011
року в справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі міста Донецька до державного
підприємства «Шахтарськантрацит» про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року позивач звернувся з
вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначав, що відповідно до
мирової угоди, затвердженої ухвалою
господарського суду Донецької області
від 10 квітня 2003 року, державне відкрите
акціонерне товариство
«Шахтоуправління Шахтарське-Глибоке»
державного підприємства
«Шахтарськантрацит» міста Шахтарськ
протягом вересня 2003 року має погасити
заборгованість в сумі 1 543,28 грн.

Проте заборгованість з регресних вимог
була погашена частково, у зв'язку з чим
просив стягнути її невиплачену частину
в розмірі 598,32 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 липня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивач ставить
питання про скасування судових рішень
та ухвалення нового. У обґрунтування
касаційної скарги посилається на те, що
відповідач є правонаступником
реорганізованого державного
відкритого акціонерного товариства
«Шахтоуправління Шахтарське-Глибоке»
державного підприємства
«Шахтарськантрацит» міста Шахтарськ.
Оскільки мирова угода не була
розірвана або визнана недійсною, то її
вимоги мають бути виконані.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом Міністерства
палива та енергетики України від 07
березня 2003 року №116 з метою оптимізації
організаційно-правової форми
підприємств вугільної галузі державну
холдингову компанію
«Шахтарськантрацит» реорганізовано
шляхом виділення з її складу державних
відкритих акціонерних товариств -
дочірніх підприємств, і установлено, що
її правонаступником є державне
підприємство «Шахтарськантрацит».

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 10 квітня 2003 року
затверджено мирову угоду від 09 квітня
2003 року між боржником державним
відкритим акціонерним товариством
«Шахтоуправління Шахтарське-Глибоке»
державного підприємства
«Шахтарськантрацит» міста Шахтарськ
та кредиторами; провадження у справі
про банкрутство припинено.

Вирішуючи спір та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог окружний
суд виходив з того, що надана
ксерокопія мирової угоди не є належним
доказом, оскільки не містить дати її
укладання, підписів повноважних
представників сторін та печаток;
стороною-боржником в мировій угоді
зазначено державне відкрите
акціонерне товариство
«Шахтоуправління Шахтарське-Глибоке»,
а не державне підприємство
«Шахтарськантрацит», доказів
правонаступництва позивачем не надано;
поручителем в мировій угоді зазначено
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кристалл», однак
ухвалі господарського суду Донецької
області відомості про те, що стороною
угоди є поручитель, - відсутні.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд також
виходив з того, що відповідно до статті
57 Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» Пенсійний фонд
України повинен був списати недоїмку
із страхових внесків, заборгованість з
відшкодування пільгових пенсій (в тому
числі витрат на їх доставку) та борг з
фінансових санкцій та пені, що не
погашені станом на 01 березня 2010 року на
вугле- та торфодобувних підприємствах,
які входять до сфери управління
Міністерства вугільної промисловості
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини восьмої статті 39
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» у разі
невиконання мирової угоди кредитори
можуть пред'явити свої вимоги до
боржника в обсязі, передбаченому цією
мировою угодою. У разі порушення
провадження у справі про банкрутство
цього ж боржника обсяг вимог
кредиторів, щодо яких було укладено
мирову угоду, визначається в межах,
передбачених зазначеною мировою
угодою.

В копії мирової угоди, наданої
позивачем в якості доказу, не міститься
дати її укладання (підписання),
підписів повноважних представників
сторін мирової угоди та печаток.

На першому аркуші копії угоди
зазначено, що це проект від 08 квітня 2003
року, тоді як ухвалою господарського
суду Донецької області затверджено
мирову угоду від 09 квітня 2003 року.

Стороною-боржником в мировій угоді
зазначено державне відкрите
акціонерне товариство
«Шахтоуправління Шахтарське-Глибоке»,
а не державне підприємство
«Шахтарськантрацит», доказів
правонаступництва позивачем не надано.

Поручителями в мировій угоді зазначено
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кристалл» та
комітет кредиторів, між тим в ухвалі
господарського суду Донецької області
відомості про те, що стороною угоди є
поручитель, - відсутні.

Отже, суди попередніх інстанцій
прийшли до обґрунтованого висновку про
те, що відповідно до вимог статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України надана позивачем у якості
доказу по справі копія мирової угоди не
може бути належним доказом.

У зв'язку з цим посилання позивача на
те, що саме наданий ним текст мирової
угоди був затверджений господарським
судом Донецької області ухвалою від 10
квітня 2003 року, є необґрунтованими.

Також апеляційний суд, залишаючи без
змін рішення окружного суду про
відмову в задоволенні позову,
обґрунтовано послався на статтю 57
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік», якою надано право
Пенсійному фонду України списати
недоїмку із страхових внесків,
заборгованість з відшкодування
пільгових пенсій (в тому числі витрат
на їх доставку) та борг з фінансових
санкцій та пені, що не погашені станом
на 1 березня 2010 року на вугле- та
торфодобувних підприємствах, які
входять до сфери управління
Міністерства вугільної промисловості
України. На суму списаної
заборгованості цих підприємств
списати заборгованість Пенсійного
фонду України за позиками, наданими за
рахунок коштів єдиного казначейського
рахунку, шляхом віднесення усіх сум на
взаєморозрахунки з бюджетом з
подальшим відновленням єдиного
казначейського рахунку у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
під-став для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі міста Донецька залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
18 квітня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 липня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/