Справа № 395/1341/14-а
Суддя: Щенюченко С. В.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №
Провадження № 6-а/395/10/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2014
року
м. Новомиргород

Новомиргородський районний
суд Кіровоградської області у складі:

головуючого – судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві РУДЕНКО І.М.,

за участю представника боржника
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні подання головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_2 (далі –
заявник, державний виконавець) про
зміну способу та порядку виконання
рішення (надалі – подання),

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вище згадане подання,
в якому заявник вказав, що у відділі
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області перебуває на
виконанні виконавчий лист № 2-а-2975/1115/2011
р. від 25.03.2014 р., виданий
Новомиргородським районним судом
Кіровоградської області, про
зобов’язання Управління Пенсійного
фонду України в Новомиргородському
районі Кіровоградської області (надалі
– УПФУ в Новомиргородському районі)
здійснити перерахунок і виплатити
ОСОБА_3 підвищення пенсії згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 11.04.2011 р. по
22.07.2011 р. в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, з урахуванням різниці, яка
була виплачена у цей період.

11.07.2014 р. державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження із
зазначенням строку його виконання до
18.07.2014 р.

16.04.2014 р. УПФУ в Новомиргородському
районі Кіровоградської області надало
лист про перерахунок пенсії згідно з
рішенням суду, загальна сума
нарахування за період, який вказаний у
рішенні суду, складає 471,45 гривень, але
здійснити їх виплату неможливо в
зв’язку із відсутністю фінансування.

Оповіщені у встановленому порядку про
дату, час і місце судового розгляду,
представник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області та стягувач у судове засідання
не з’явилися, про причини неявки суд не
повідомили.

Як вбачається з резолютивної частини
подання державного виконавця, він
просить суд розглянути подання без
його участі.

У судовому засіданні представник
боржника ОСОБА_1 категорично
заперечував проти задоволення подання,
оскільки фактично заявник ставить
питання про зміну суті судового
рішення.

Насправді боржник виконав покладений
на нього судовим рішенням обов’язок і
нарахував стягувачеві суму
заборгованості. Проте виплатити її у
даний час неможливо через відсутність
бюджетного фінансування.

Суд вважає, що у даному випадку
неприбуття у судове засідання вище
згаданих осіб не перешкоджає судовому
розгляду (ч. 2 ст. 263 КАС України).

Заслухавши згадані пояснення та
безпосередньо дослідивши письмові
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що потрібно відмовити у
задоволенні даного подання з таких
міркувань.

Судом безспірно встановлено, що за
постановою Новомиргородського
районного суду Кіровоградської
області від 01.11.2011 р. було частково
задоволено адміністративний позов
ПЕЛІПАСА Р.О. до управління Пенсійного
фонду України у Новомиргородському
районі Кіровоградської області про
визнання протиправною бездіяльності
відповідача та покладення на нього
зобов’язання нарахувати та виплатити
державну соціальну допомогу – 30 %
підвищення до пенсії за віком як
“дитині війни”:

Визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Новомиргородському районі
Кіровоградської області щодо
нездійснення перерахунку і виплати
ПЕЛІПАСУ Р.О., як особі, що має статус
“дитини війни”, підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” з 11.04.2011
р. по 22.07.2011 р. у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Зобов’язано управління Пенсійного
фонду України в Новомиргородському
районі Кіровоградської області
здійснити перерахунок та виплату
ПЕЛІПАСУ Р.О. підвищення пенсії згідно
статті 6 Закону України “Про
соціальний захист дітей війни” та
частини 1 статті 28 Закону України “Про
загальнообов’язкове державне
пенсійне страхування” з 11.04.2011 р. по
22.07.2011 р. у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей проміжок часу.

В решті позовних вимог – відмовлено.

За ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 15.04.2013 р. апеляційна скарга
відповідача була залишена без
задоволення, а постанова суду – без
змін.

На виконання вище згаданої постанови
Управління Пенсійного фонду України в
Новомиргородському районі
Кіровоградської області здійснило
перерахунок пенсії за період з 11.04.2011 р.
по 22.07.2011 р. в сумі 471,45 грн.

При цьому виконання
постанови суду в частині зобов'язання
виплатити ці кошти неможливе через
відсутність коштів з відповідним
призначенням.

Заявник стверджує, що
відповідно до ст. 2 Закону України від 05
червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є, зокрема,
державний орган. Водночас судові
рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» встановленні гарантії
держави щодо виконання судових рішень
та виконавчих документів, визначених
Законом України «Про виконавче
провадження» та особливості їх
виконання.

Відповідно до ст. 7 вказаного
Закону у разі, якщо рішення суду про
зобов’язання вчинити певні дії, не
виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, державний
виконавець зобов’язаний звернутися
до суду із заявою про зміну способу та
порядку виконання рішення.

Підставою для зміни або встановлення
способу і порядку виконання є
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим (ч.
1 ст. 36 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Таким чином, заявник вважає, що зміни у
правовому регулюванні порядку
виконання судових рішень, боржником за
якими є державний орган, яким не
передбачено виконання рішень
зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання.

Тому така обставина є підставою для
зміни або встановлення способу і
порядку виконання судового рішення.

Суд вважає вище наведений
висновок державного виконавця
помилковим з таких підстав.

Статтею 14 КАС України
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов’язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів
адміністративної справи вбачається, що
Новомиргородський районний суд
частково задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_4 і це рішення набрало законної
сили.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про зобов’язання
відповідача – суб’єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов’язання відповідача вчинити
певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини
постанови Новомиргородського
районного суду та синтез наведених
процесуальних норм дають підстави
зробити висновок про те, що
зобов’язання, покладені на
відповідача вказаним судом, є
позовними вимогами як обраним судом
видом захисту порушених прав позивача,
які суд задовольнив.

За таких обставин державний
виконавець просить змінити не спосіб
виконання постанови суду, а судове
рішення по суті позовних вимог і
вирішити додаткову позовну вимогу про
стягнення коштів, яка не була предметом
розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. ст. 198, 223 КАС України).

Крім того, згідно
з ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження – із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання, або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення – неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об’єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для
відстрочення, розстрочення виконання
рішення та зміни способу його
виконання є такі підстави: для
відстрочення та розстрочення –
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу чи порядку виконання
рішення – обставини, які роблять
виконання неможливим.

З матеріалів справи
вбачається, що виконання постанови
суду першої інстанції неможливе через
відсутність коштів, виплата яких буде
здійснена за наявності відповідного
фінансування з Державного бюджету
України.

Отже, виконання постанови
суду фактично можливе, хоча й за певних
умов, тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Так, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України (ухвала
від 12 лютого 2014 р. у справі № К/800598/14)
наголосила, що “захист порушеного
права у судовому рішенні” і “спосіб
виконання судового рішення” не є
тотожними поняттями (процесуальними
інститутами).

Тому заявник, пропонуючи
начебто змінити спосіб виконання
постанови суду, насправді фактично
пропонує змінити її суть, що належить
лише до повноважень суду апеляційної
чи касаційної інстанцій.

Ураховуючи наведене,
керуючись ст. ст. 14, 105, 162, 185-186, 263 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені подання
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області ОСОБА_2 про
зміну способу та порядку виконання
рішення суду: постанови
Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області у справі №
2-а-2975/1115/2011 р. за адміністративним
позовом ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) до управління Пенсійного фонду
України у Новомиргородському районі
Кіровоградської області про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача та покладення на нього
зобов’язання нарахувати та виплатити
державну соціальну допомогу – 30 %
підвищення до пенсії за віком як
“дитині війни”, на підставі якої було
видано виконавчий лист за № 2-а-2975/1115/2011
р. від 25.03.2014 р.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п’яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвало було
постановлено в письмовому провадженні
або згідно з ч. 3 ст. 160 КАС України, або
без виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали .

Головуючий

суддя: -
підпис
-
ОСОБА_5