Справа № 810/5570/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 жовтня 2014 року 810/5570/14

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) з позовом до Тетіївської
об?єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень рішень,-

ВСТАНОВИВ:

В судове засідання призначене на
24 жовтня, сторони по справі не
з'явились, були належним чином
повідомлені про розгляд справи.
Натомість від представника позивача до
суду надійшло письмове клопотання про
розгляд справи у його відсутність в
порядку письмового провадження. Від
представника відповідача заяв або
клопотань про причини неявки в судове
засідання не надходило.

Відповідно до приписів частини
четвертої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин, розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні в разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд ухвалив
проводити розгляд справи за
відсутності представників сторін та у
порядку письмового провадження.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що прийняті за результатами
акту перевірки оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є незаконним,
оскільки прийняте на основі помилкових
висновків про порушення ФОП ОСОБА_1
вимог пункту 44.1 ст.44, п. 138.2 ст. 138, п.п. 177.2
ч. 177, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6
статті 201 Податкового кодексу України
та ч.6 ст. Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» при формуванні
показників податкового кредиту за
господарською діяльністю.

Позивач також стверджує, що
перевіряючими не досліджувались
фактичні обставини господарських
операцій ФОП ОСОБА_1, а використано лише
інформацію, яка не мітить жодного
доведеного факту, підтвердженого
належними доказами щодо порушень, які
викладені в акті перевірки. Тому,
згідно з позицією позивача, висновки
викладені в акті перевірки ФОП ОСОБА_1
від 10.06.2014 року № 193/173/8 не
відповідають фактичним обставинам
справи та зроблені виключно на основі
припущень, а прийняте на їх основі
податкове повідомлення-рішення є
протиправним і підлягає скасуванню.

В позовній заяві позивач
спростовує висновки Акта перевірки від
10.06.2014. за №193/173/НОМЕР_1 (далі - Акт
перевірки), в якому відповідачем було
встановлено завищення суми валових
витрат у сумі 1935372,14 грн. А саме, п. 4.1.,
ст.44., п.138.2., ст.138, пп. 177.2., ст.177 в
результаті чого занижено податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування за період, що
перевірявся , на суму 335563, 32 грн.; 198.6
ст.198, п.201.1, п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України) в результаті чого СПД
ОСОБА_1 занижено податок додану
вартість за перевіряє мий період на
суму 3343,33 грн. ; ч.6 ст.7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальне обов'язкове державне
соціальне страхування» в результаті
чого позивачем занижено єдиний внесок,
за період, що перевірявся, на суму 776269,81.

На основі висновків акту
перевірки, 10.06.2014 року Тетіївською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Київській прийнято
податкові повідомлення-рішення від
26.06.2014 року № , яким визначено
грошове зобов'язання в розмірі 364 172, 95
грн., та податкові повідомлення-рішення
від 26.06.2014 року № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів, у зв'язку з
неправомірним включенням до складу
валових витрат по списанню
паливно-мастильних матеріалів на
загальну суму 1 935 372, 14 грн.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся з позовом до суду про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень від
26.06.2014 року № та №. Загальна
сума нарахованої заборгованості за
результатами перевірки складає 364 172,95
грн.

Дослідивши обставини справи, суд
встановив наступне.

Відповідно до акту перевірки,
податковим органом було встановлено,
що позивач здійснював господарську
діяльність з наступними контрагентами:
ТОВ "ШИННА КОМПАНІЯ", ДП "ФАСТІВСЬКЕ
ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО"ТОВ "БОЗАВАР",
НУР",ОСОБА_3, ТОВ "АЛЬЯНС ОЙЛ УКРАЇНА",
"РЕГІОН-ПОСТАЧ", ТОВ "РАЙФФАЙЗЕН ЛІЗИНГ
АВАЛЬ" ТОВ "СЕРВІС ГРУП-7". Зі змісту Акту
перевірки встановлено формування
позивачем податкового кредиту з
порушеннями. На думку відповідача
розрахунки позивача були проведені у
безготівковій формі, також, відсутнє
документальне ведення бухгалтерського
обліку, виявлено порушення в
заповненні граф подорожніх листів, у
зв'язку з чим, позивачем занижено
податок на доходи фізичних осіб та
занижено єдиний внесок за період, що
перевірявся.

Представник відповідача надав
суду письмові заперечення, в яких не
погоджується з позовними вимогами
позивача. В обґрунтування
правомірності своїх дій, відповідач
посилається на відсутність у позивача
подорожніх листів, на підставі яких
здійснюється списання фактично
використаних пально-мастильних
матеріалів, але документів, які б
підтверджували достовірність
висновків, викладених в Акті перевірки
відповідач не подав, також не надав
суду розрахунку суми боргу позивача.
Однак, позивачем було надано
відповідні подорожні листи та
розрахунки використання у своїй
господарській діяльності дизельного
палива, що підтверджується документами
наявними у матеріалах справи. Таким
чином, висновки податкового органу
ґрунтуються на припущеннях та не мають
законодавчої бази.

Як свідчать матеріали справи, на
підтвердження понесених видатків на
пально-мастильні матеріали, позивачем
було надано суду копії договорів
оренди автомобілів, копії видаткових
накладних, копії податкових накладних,
копії рахунків-фактур, копії
фіскальних чеків за придбання
дизельного палива, копії платіжних
доручень та виписок з банківського
рахунку, подорожні листи та розрахунки
використаного дизельного палива.
Жодних порушень щодо первинної
документації, відповідач не зазначив.
Ці обставини відповідачем не були
враховані при оформлені висновків Акта
перевірки, а тому зазначені висновки не
можуть бути прийняті судом як
достовірні та такі, які базуються на
всебічному та об?єктивному дослідженні
суб?єктом владних повноважень всіх
обставин та документів.

Як наслідок, суд приходить до
висновку, що оскаржувані позивачем
податкові повідомлення - рішення були
винесені відповідачем у зв'язку з
висновками, які не підтверджуються
належними та достатніми доказами, та є
за своїм змістом судженнями
відповідача, а не об?єктивними
відомостями.

Надаючи правову оцінку
обставинам справи, суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відсутність належних доказів, які
б вказували на порушення податкового
законодавства, що має наслідком
безумовне та чітко визначене
застосування відповідних санкцій
податкового законодавства, та за умов
застосування презумпції правомірності
рішень платника податку, передбаченого
п.4.1.4. п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу
України, приводить суд до висновку про
задоволення позову та скасування
оскаржуваного податкового
повідомленя - рішеня.

Відповідно до п.14.1.181 статті 181
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 138.2. ст.. 138
Податкового кодексу витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2. ст.. 177
Податкового кодексу об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до п. 198.1. статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема і з придбання
товарів.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1. ст. 201
Податкового кодексу платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: у паперовому вигляді;в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.У податковій накладній
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору;

Разом з цим, відповідно до п. 201.6
ст. 201 Податкового кодексу накладна - є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Зазначена позиція суду
узгоджується із судовою практикою,
висловленою в судових рішеннях, що
набрали законної сили, зокрема, ухвалах
Вищого адміністративного суду України
від 26.06.2012 №К-27230/10, від 19.07.2012 №К-30744/10,
від 20.11.2012 №К/9991/65355/11.

Суд звертає увагу, що подорожні
листи не є документами первинного
бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
використання товарно-матеріальних
цінностей, оскільки не містять
відомості про господарську операцію.

Таким чином, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). З огляду на викладене,
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору у сумі 4 767,84 грн.
підлягають відшкодуванню позивачу з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128,
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкові
повідомлення-рішення прийнятті
Тетіївською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 26.06.2014 року
№ та №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь суб'єкта
господарської
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

витрати, пов`язані зі сплатою
судового збору у розмірі 487 (чотириста
вісімдесят сім) гривень 20
(двадцять ) копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Терлецька О.О.