Справа № 425/1293/14-а
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2014-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.06.2014
Провадження №2-а/425/35/14

Справа №425/1293/14-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області, у складі:

головуючого - судді Коваленка Д.С.,

при секретарі - Томко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у порядку письмового
провадження, адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Рубіжне Луганської області про
визнання протиправним і скасування
рішення, зобов'язання припинити
вчинення дій, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И
В :

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського
міського суду Луганської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рубіжне Луганської області, яким
просив: визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача в особі
комісії з інвентаризації пенсійних
справ та особових рахунків на
утримання сум переплат пенсій та
грошової допомоги №30 від 28 лютого 2014
року про стягнення з позивача суми
надміру виплаченої пенсії у розмірі 6520
(шість тисяч п'ятсот двадцять) гривень 48
(сорок вісім) копійок; зобов'язати
відповідача припинити утримання сум
надміру виплаченої пенсії в розмірі 20%
від суми пенсії позивача, від дати
прийняття постанови; зобов'язати
відповідача повернути незаконно
утримані з його пенсії грошові кошти,
на підставі рішення №30 від 28 лютого 2014
року, з 28 лютого 2014 року по дату
прийняття рішення судом.

У призначений день та час судового
засідання, для розгляду справи по суті
сторони не з'явились. Про місце, день та
час розгляду справи повідомлялись
належним чином. Позивач та представник
відповідача подали письмові заяви
(а.с.54,47), якими просили суд розглянути
справу без їх участі. При цьому через
канцелярію суду 20 червня 2014 року,
представником відповідача були надані
копії усіх матеріалів пенсійної справи
позивача.

В силу положень частини шостої статті 12
та частини четвертої статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд справи здійснювався
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі - в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами, а фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

У адміністративному позові позивач
посилався на те, що у березні 2014 року
він отримав пенсію у розмірі, що є
меншим від того, який він отримує
щомісячно. Від відповідача дізнався
про те, що з його пенсії утримують
грошові кошти у розмірі 20% від
призначеної йому пенсії на підставі
рішення, яке він оскаржує. Рішення
вважає протиправним та просить його
скасувати, оскільки повернення надміру
сплаченої пенсії шляхом щомісячного
утримання грошових коштів з неї, може
мати місце тільки у випадку
зловживання пенсіонера, що з його боку
відсутнє. Окрім цього, відповідачем в
особі начальника, не було видано наказу
про стягнення надміру сплаченої

пенсії з позивача, та його не було
повідомлено про прийняте рішення.
Також відповідачем при прийнятті
рішення не було враховано його статус
інваліда 1-ї групи, складність у
працевлаштуванні на роботу, та той
факт, що на суму пенсії, яка залишається
у нього після утримання, практично
неможливо прожити.

Відповідач заперечував проти
задоволення позову, вважаючи, що
прийняте ним рішення є правомірним.
Позивач підписував зобов'язання щодо
повідомлення відповідача про вступ на
роботу, яким було роз'яснено що у
випадку несвоєчасного повідомлення
про вступ на роботу, з його пенсії буде
утримано суми зайво виплаченої пенсії
у розмірі 20% щомісячно. Оскаржуване
позивачем рішення прийнято за
наслідками проведення засідання
комісії з інвентаризації пенсійних
справ, у зв'язку з виявленням того
факту, що позивач став працювати з 01
червня 2011 року, але вчасно про це не
повідомив. Однак розмір його пенсії,
яку він отримував за період з 01 червня
2011 року по 28 лютого 2014 року, включав в
себе надбавку, яка виплачується тільки
непрацюючим пенсіонерам, які мають на
своєму утриманні непрацездатних
членів сім`ї; та надбавку у вигляді
підвищення пенсії у зв'язку із
збільшенням розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, яка також виплачується
тільки непрацюючим пенсіонерам.

Суд на основі всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього
дослідження, кожного наявного у
матеріалах справи доказу окремо, а
також у їх сукупності, встановив
наступні обставини:

Другого червня 2005 року, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, було встановлено першу
групу інвалідності, безстроково
(а.с.5-7,59).

Четвертого липня 2005 року, ОСОБА_1,
звернувся до Управління пенсійного
фонду України у місті Рубіжне із заявою
про призначення йому пенсії по
інвалідності внаслідок загального
захворювання, як не працюючому
пенсіонеру. При цьому підписав вказану
заяву, яка містить зобов'язання
повідомляти управління про всі зміни,
які викликають зміну розміру
виплачуваної пенсії, а також окреме
письмове зобов'язання повідомляти
вказане управління про вступ на роботу
(а.с.36,58).

З 02 червня 2005 року (тобто з дати
встановлення інвалідності) ОСОБА_1
поставили на облік до Управління
пенсійного фонду України у місті
Рубіжне, та почали виплачувати пенсію
по інвалідності внаслідок загального
захворювання (а.с.9,33).

Сімнадцятого червня 2006 року, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрували шлюб (а.с.64). А
ІНФОРМАЦІЯ_3, у них народилась донька:
ОСОБА_3, про що видано свідоцтво про її
народження (а.с.63).

Двадцять другого квітня 2009 року,
ОСОБА_1, звернувся до Управління
пенсійного фонду України у місті
Рубіжне із заявою про перерахунок йому
пенсії шляхом встановлення надбавки до
пенсії, як непрацюючому пенсіонеру,
який має на своєму утриманні
непрацездатного члена сім`ї: доньку.
При цьому підписав вказану заяву, яка
містить зобов'язання своєчасно
повідомити орган, який призначає та
виплачує пенсію, про прийняття на
роботу, та інші обставини, що можуть
вплинути на його пенсійне забезпечення
(а.с.25,60).

Розпорядженням №142172 від 22 квітня 2009
року, Управлінням пенсійного фонду
України у місті Рубіжне, ОСОБА_1 було
здійснено перерахунок пенсії та
призначено надбавку до неї як
непрацюючому пенсіонеру, який має на
своєму утриманні непрацездатного
члена сім`ї (а.с.61).

Першого червня 2011 року, ОСОБА_1 було
прийнято на роботу на посаду
пакувальника підприємства «УКРВІНГЕР»
громадської організації «Асоціація
українських інвалідів», де він
працював по 31 травня 2013 року, а з 01
червня 2013 року по 28 лютого 2014 року, він
працював на посаді пакувальника на
підприємстві «Гермес Лайн»
громадської організації «Асоціація
українських інвалідів» (а.с.50-53).

За період з 01 червня 2011 року по 28 лютого
2014 року, ОСОБА_1,

поряд з надбавкою на утримання
непрацездатного члена сім`ї, також
виплачувалась і надбавка у вигляді
різниці між призначеною йому пенсією
та встановленим законом розміром
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та не
працюють, оскільки розмір призначеної
йому пенсії був менший встановленого
законом мінімуму (а.с.66-67,71,74).

Двадцять восьмого лютого 2014 року, за
результатами розгляду пенсійної
справи ОСОБА_1, комісією з
інвентаризації пенсійних справ та
особових рахунків на утримання сум
переплат пенсій та грошової допомоги
Управління пенсійного фонду України у
місті Рубіжне, простою більшістю
голосів, було прийнято рішення №30. Яким
було встановлено, що за період з 01
червня 2011 року по 28 лютого 2014 року, у
зв'язку з несвоєчасним повідомленням
ОСОБА_1 про вступ на роботу, у нього
сформувалась переплата в розмірі 6520
(шість тисяч п'ятсот двадцять) гривень 48
(сорок вісім) копійок, яка складається з
сум, що виплачувались йому у вигляді
надбавки як непрацюючому пенсіонеру,
який має на своєму утриманні
непрацездатного члена сім`ї, та сум, що
виплачувались ОСОБА_1, як непрацюючому
пенсіонеру, у зв'язку із збільшенням
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність. А
також вирішено повертати суму надміру
сплаченої пенсії шляхом її щомісячного
утримання у розмірі 20% від виплачуваної
пенсії (а.с.10,66-69,71-72,74).

Також, 28 лютого 2014 року, першим
заступником начальника Управління
пенсійного фонду України у місті
Рубіжному було видано наказ №20, яким
серед іншого, прийнято рішення про
списання сум переплати ОСОБА_1 в
розмірі 20% від суми пенсії, щомісячно,
починаючи з березня 2014 року (а.с.39-40).

Одинадцятого квітня 2014 року, ОСОБА_1,
подав до Рубіжанського міського суду
Луганської області позов, яким просить
визнати протиправним та скасувати
рішення Управління пенсійного фонду
України у місті Рубіжному про
стягнення з нього сум надміру
виплаченої пенсії у розмірі 6520 (шість
тисяч п'ятсот двадцять) гривень 48 (сорок
вісім) копійок; зобов'язати відповідача
припинити утримання цих сум;
зобов'язати відповідача повернути
незаконно утримані з його пенсії
грошові кошти.

Із встановлених обставин вбачається,
що між позивачем та відповідачем виник
публічно-правовий спір, в межах якого
позивач, як пенсіонер, вважає, що його
право на отримання пенсії у
передбаченому законом розмірі
неправомірно обмежується
відповідачем, а тому оспорює
правомірність прийнятого
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, рішення про утримання з
його пенсії сум надміру сплаченої
пенсії.

Для вирішення спору, враховуючи
визначені судом правовідносини, суд
застосовує такі норми матеріального і
процесуального права, виходячи при
цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої
статті 55 Конституції України, кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єкта владних повноважень,
адміністративні суди перевіряють чи
прийняті вони з дотриманням умов, що
передбачені частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіряючи, чи було оскаржуване
позивачем рішення прийняте
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, суд
виходить з такого:

Відповідно до положень частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини першої
статті 4 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» законодавство про
пенсійне забезпечення базується на
Конституції України, складається з
Основ законодавства України про
загальнообов'язкове

державне соціальне страхування, цього
Закону, закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України
(далі - закони про пенсійне
забезпечення), а також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Так, частиною першою статті 50 цього ж
закону передбачено, що суми пенсій,
виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Також, частиною першою статті 103 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
передбачено, що суми пенсії, надміру
виплачені пенсіонерові внаслідок
зловживань з його боку (в результаті
подання документів з явно
неправильними відомостями, неподання
відомостей про зміни у складі членів
сім'ї тощо), стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Разом з цим, статтею 102 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»,
встановлено обов'язок пенсіонера
повідомляти органу, що призначає
пенсії, про обставини, що спричиняють
зміну розміру пенсії або припинення її
виплати; у разі невиконання цього
обов'язку і одержання у зв'язку з цим
зайвих сум пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду. А пунктом
третім частини другої статті 16 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлено обов'язок застрахованої
особи повідомляти територіальні
органи пенсійного фонду про зміну
даних, що вносяться до її персональної
облікової картки в системі
персоніфікованого обліку та
Державному реєстрі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виїзд за межі
держави, а також про обставини, що
змінюють статус застрахованої особи,
протягом 10 днів з моменту їх
виникнення.

З наведених норм права вбачається, що
виплата надміру сплачених сум пенсії
пенсіонеру внаслідок зловживань з його
боку є підставою для їх повернення
шляхом стягнення на підставі рішення
органу, який призначає пенсію.

Вказані норми права не містять
визначення такого словосполучення як
«зловживання з боку пенсіонера», проте
застосування методу їх системного
тлумачення, дає підстави стверджувати,
що не виконання пенсіонером свого
обов'язку щодо подання органу, який
призначив йому пенсію, відомостей про
обставини, що спричиняють зміну її
розміру або припинення її виплати,
вважається законодавцем зловживанням
з боку пенсіонера.

Судом встановлено, що 22 квітня 2009 року
на підставі заяви позивача про
перерахунок пенсії шляхом
встановлення надбавки до пенсії, як
непрацюючому пенсіонеру, який має на
своєму утриманні непрацездатного
члена сім`ї: доньку, Управлінням
пенсійного фонду України у місті
Рубіжне, йому було здійснено
перерахунок пенсії та призначено
надбавку до неї як непрацюючому
пенсіонеру, який має на своєму
утриманні непрацездатного члена сім`ї.
А за період з 01 червня 2011 року по 28
лютого 2014 року, ОСОБА_1, поряд з
надбавкою на утримання
непрацездатного члена сім`ї, також
виплачувалась і надбавка у вигляді
різниці між призначеною йому пенсією
та встановленим законом розміром
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та не
працюють, оскільки розмір призначеної
йому пенсії був менший за встановлений
законом мінімум (а.с.25,60-61,66-67,71,74).

Судом також встановлено і те, що право
на отримання вказаних надбавок, з
огляду на положення пункту «а» частини
першої статті 33 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» та частини
третьої статті 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мають тільки ті
пенсіонери, які є непрацюючими.

На момент призначення цих надбавок
позивачу, відповідач правильно виходив
із того, що позивач є не працюючим
пенсіонером, а тому мав право на їх
призначення, що підтверджується і

матеріалами судової справи (а.с.50-53).
Натомість, з моменту працевлаштування
позивача і до моменту прийняття
спірного рішення, тобто за період з 01
червня 2011 року по 28 лютого 2014 року,
право на отримання зазначених надбавок
позивач втратив, але продовжував їх
отримувати, що не заперечується обома
сторонами.

Отже, за період з 01 червня 2011 року по 28
лютого 2014 року, позивач отримав грошові
кошти у розмірі 6 520 (шість тисяч п'ятсот
двадцять) гривень 48 (сорок вісім)
копійок, з яких: 4950 (чотири тисячі
дев'ятсот п'ятдесят) гривень - це
надбавка, яка виплачувалась позивачу
до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру,
який має на своєму утриманні
непрацездатного члена сім`ї: доньку; 1570
(одна тисяча п'ятсот сімдесят) гривень 48
(сорок вісім) копійок - це надбавка до
пенсії у вигляді різниці між
призначеною йому пенсією та
встановленим законом розміром
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та не
працюють, оскільки розмір призначеної
йому пенсії був менший за встановлений
законом мінімум, - у якості частини
пенсії, право на отримання якої у нього
було відсутнє, у зв'язку з тим, що він
працював (а.с.67,71,74). А оскільки, позивач
не повідомив відповідача про вступ на
роботу, що є об'єктивною обставиною, яка
б призвела до припинення виплати
отриманих ним надбавок, відповідач
правильно виходив з того, що такий
випадок є зловживанням з боку позивача,
як пенсіонера, який призвів до
отримання ним переплати пенсії.

При цьому суд враховує, що про
необхідність виконання свого обов'язку
щодо повідомлення органу пенсійного
фонду про вступ на роботу, позивач був
обізнаний належним чином. По перше, із
змісту заяви про призначення йому
пенсії (а.с.36) та заяви про перерахунок
пенсії (а.с.38), якими прямо це
передбачено і які він особисто
підписав. По-друге, обов'язок щодо
повідомлення органу пенсійного фонду
про обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати, який встановлено нормами
законів України «Про пенсійне
забезпечення» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і є чинними, був доведений
до відома населення у встановленому
законом порядку. А незнання законів, з
огляду на положення частини другої
статті 68 Конституції України, не
звільняє від юридичної
відповідальності.

Таким чином відповідач, у зв'язку
з виявленням факту одержання позивачем
зайвих сум пенсії внаслідок
зловживання, прийняв спірне рішення
про їх повернення шляхом утримання, за
наявності для цього правової підстави.
А з огляду на положення «Порядку
відшкодування коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
та списання сум переплат пенсій та
грошової допомоги, що є безнадійними до
стягнення», який затверджено
постановою Правління Пенсійного фонду
України №6-4 від 21 березня 2003 року,
відповідач прийняв спірне рішення в
межах наданих йому повноважень, з метою
для якої надано ці повноваження, та у
спосіб, що передбачений законами
України, дотримуючись встановленої для
цього процедури.

При цьому суд враховує, що
матеріали справи містять наказ №20 від
28 лютого 2014 року щодо стягнення надміру
сплачених сум пенсій з позивача
(а.с.39-40), а його підписання першим
заступником начальника управління
узгоджується з положеннями підпункту 13
пункту 3.2. «Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах, районах у містах, а також у
містах та районах», яке затверджено
постановою Правління Пенсійного фонду
України в редакції №5-5 від 25 лютого 2008
року, яким начальнику управління
дозволяється розподіляти обов'язки між
своїми заступниками, що і було зроблено
(а.с.76-85) у зв'язку із знаходженням
начальника управління на лікарняному
(а.с.86). Також суд враховує і те, що
рішення, яке оскаржує позивач було
прийняте та підписане більшістю членів
від його складу, які були присутні,
окрім начальника який знаходився на
лікарняному (а.с.86,87-89).

Також суд вважає, що при прийнятті
спірного рішення, відповідачем не було
порушено вимог обґрунтованості,
безсторонності, добросовісності,
розсудливості, а саме рішення прийнято
з дотриманням принципів рівності перед
законом, пропорційності та
своєчасності. Тобто, судом встановлено
дотримання відповідачем усіх, вимог,
встановлених частиною третьою статті 2
КАС України.

Доводи позивача про неврахування
відповідачем під час визначення
щомісячного відрахування від пенсії за
ставкою 20%, його статусу інваліда 1-ї
групи, що підтверджує важкість
працевлаштування, свого підтвердження
не знайшли, оскільки на момент
прийняття відповідачем спірного
рішення, позивач працював, що
унеможливлює необхідність врахування
цієї обставини при прийнятті рішення.

Доводи позивача про те, що його не
було повідомлено про прийняття
спірного рішення, а його копії він не
отримав, суд приймає до уваги, але
надаючи їм оцінку, змушений
констатувати, що встановлена
законодавством процедура прийняття
спірного рішення не передбачає
повідомлення пенсіонера про
проведення засідання комісії, на якому
розглядається вказане питання чи про
прийняте за його наслідками рішення, як
не передбачає і вручення його копії. А
враховуючи встановлені судом
обставини та правову позицію позивача
по цій справі, разом з тими доказами,
якими вона обґрунтовується, суд вважає,
що участь позивача у процесі прийняття
оскаржуваного ним рішення не могла
вплинути на правильність прийнятого
відповідачем рішення.

Отже, зважаючи на усі встановлені
судом обставини та докази, якими вони
підтверджуються, з урахуванням норм
права, які підлягають застосуванню для
правильного вирішення справи і
застосовані судом, суд вважає, що
відповідачем доведена правомірність
прийнятого ним рішення про утримання з
позивача переплати у розмірі 6 520 (шість
тисяч п'ятсот двадцять) гривень 48 (сорок
вісім) копійок шляхом щомісячного
відрахування 20% від пенсії, що належить
до виплати позивачу, а позивачем не
доведено порушення його права на
отримання пенсії у передбаченому
законом розмірі.

Тому, підстави для захисту
вказаного права позивача відсутні, а у
задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат
відсутні.

Керуючись статтями
1-7,17-20,23,24,69-86,122-154,158-163,167,254 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Рубіжне Луганської області про
визнання протиправним та скасування
рішення №30 від 28 лютого 2014 року про
стягнення з позивача суми надміру
виплаченої пенсії у розмірі 6520 (шість
тисяч п'ятсот двадцять) гривень 48 (сорок
вісім) копійок; зобов'язання припинити
утримання сум надміру виплаченої
пенсії в розмірі 20% від суми пенсії
позивача, від дати прийняття постанови;
зобов'язання повернути незаконно
утримані з його пенсії грошові кошти,
на підставі рішення №30 від 28 лютого 2014
року, з 28 лютого 2014 року по дату
прийняття рішення судом, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом
подання апеляційної скарги до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Рубіжанський міський суд Луганської
області протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Повний текст постанови складено 01
липня 2014 року.

Суддя -
Д.С.
Коваленко