Справа № 826/232/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/232/14
інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив зобов'язати ОСОБА_2 знести
самочинно побудовані: двоповерховий
будинок з мезоніном літ. «А»; веранду
літ. «а»; двоповерховий будинок літ.
«Е»; сарай літ. «Г», навіс літ. «В»; навіс
літ. «Д» згідно з технічним паспортом
БТІ, виготовленим станом на 21.06.2013,
інвентаризаційна справа №32079, на
АДРЕСА_1 у Солом'янському районі м.
Києва.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
29 травня 2014 року позовні вимоги
задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи, в серпні
2013 року позивачем було проведено
позапланову перевірку дотримання гр.
ОСОБА_2 вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил на
АДРЕСА_1 у Солом'янському районі м.
Києва. За результатами перевірки
позивачем було складено Акт перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
14.08.2013.

В ході перевірки встановлено, що на
зазначеній земельній ділянці
самовільно, без дозволу на виконання
будівельних робіт, чим порушено
частину першу ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(категорія складності об'єкта II на
підставі класу наслідків такого
об'єкта будівництва відповідно до ДБН
А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної
документаціїна будівництво», ДБН В.
1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення
надійності та конструктивної безпеки
будівель, споруд, будівельних
конструкцій та основ» та постанови № 557
від 27 квітня 2011 року») гр. ОСОБА_2
збудовані наступні споруди:

- двоповерховий житловий будинок з
мезоніном літера «А» - 2003 року побудови
відповідно до технічного паспорту,
розробленого 21.06.2013 року Київським
міським бюро технічної
інвентаризаціїта реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
(далі - технічного паспорту);

- веранда літера «а» - 2003 рік побудови
відповідно до технічного паспорту;

- двоповерховий житловий будинок
літера «Е» - 2010 рік побудови відповідно
до технічного паспорту;

- сарай літера «Г» - 2006 рік побудови
відповідно до технічного паспорту, що
експлуатується як котельня;

- навіс літера «В» - 2003 рік побудови
відповідно до технічного паспорту;

- навіс літера «Д» - 2006 рік побудови
відповідно до технічного паспорту.

Одночасно встановлено, що житловий
будинок за літерою «Е» збудовано з
порушенням норм протипожежного
відступу, а саме, не витримано
протипожежний відступ між житловою
будівлею за літерою «Е» та будівлею на
сусідній ділянці, чим порушено вимоги
абз. 1 п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень».

Також, житловий будинок за літерою «Е»,
сарай за літерою «Г», навіс за літерою
«В» та навіс за літерою «Д» збудовані
без дотримання відступу від межі
сусідньої земельної ділянки для
догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту, чим порушено вимоги
абз. З п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень».

В результаті чого, Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві складено
протокол про вчинення правопорушення у
сфері містобудівної діяльності та
винесено припис про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
14.08.2013, яким ІДАБК вимагало від позивача
ОСОБА_2 усунути допущені порушення у
сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил шляхом: знесення
двоповерхового житлового будинку з
мезоніном літера «А»; знесення веранди
літера «а»; знесення двоповерхового
житлового будинку з мезоніном літера
«Е», сараю літера «Г»; знесення навісу
літера «В»; знесення навісу літера «Д» -
в термін до 14.10.2013.

26 листопада 2013 року позивачем
проведено позапланову перевірку
виконання вимог Припису від 14.08.2013 на
АДРЕСА_1 за наслідками якої позивачем
складений Акт перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
26.11.2013 року.

За змістом зазначеного Акту від 26.11.2013
вбачається, що під час перевірки гр.
ОСОБА_2 вимоги припису ІДАБК від 14.08.2013
не виконано, не усунуто порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил шляхом
знесення двоповерхового будинку з
мезоніном літ. «А»; веранду літ. «а»;
двоповерховий будинок літ. «Е»; сарай
літ. «Г», навіс літ. «В», навіс літ. «Д»,
чим порушено підп. А п. З ч. 4 ст. 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

З метою знесення незаконного
будівництва, контролюючий орган
звернувся з відповідним позовом до
суду.

Задовольняючи вимоги
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
відповідачем не було надано жодних
доказів правомірності дій, виникають
підстави для зобов'язання останнього
знести самочинне будівництво.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є не вірною з огляду
на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Конституції України, Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлено,
що державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Згідно пункту 6 Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого вищевказаним
указом Президента України,
Держархбудінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі або
міжрегіональні (повноваження яких
поширюються на декілька регіонів)
територіальні органи.

Процедуру здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності визначає
Порядок, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року №553.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що
посадові особи інспекції під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
зобов'язані у повному обсязі,
об'єктивно та неупереджено здійснювати
державний архітектурно-будівельний
контроль у межах повноважень,
передбачених законодавством.

Відповідно до частини другої статті 8
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», планування
та забудова земельних ділянок
здійснюється їх власниками чи
користувачами в установленому
законодавством порядку.

Частиною першою статті 376 Цивільного
кодексу України передбачено, що
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Відповідно до частин першої та другої
статті 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення
зазначеного об'єкта є орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало
законної сили, щодо знесення самочинно
збудованого об'єкта здійснюється
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

Згідно із частиною четвертою та сьомою
статті 376 Цивільного Кодексу України, у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил,
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Отже, звернення контролюючого органу
до суду із позовом про знесення
самочинного будівництва можливе лише
за наявності певних обставин як
крайній захід, коли використано всі
передбачені законодавством України
заходи, наявні істотні порушення
будівельних норм і правил або наявна
шкода суспільним інтересам чи
інтересам інших осіб, за умови
неможливості перебудови. Разом з цим,
позивачем не доведено, що вичерпані всі
заходи для приведення об'єкта
будівництва в належний стан, так як і не
доведено нанесення шкоди суспільним
інтересам чи інтересам інших осіб
даним будівництвом, а тому суд вважає
передчасним звернення позивача до суду
із такими вимогами.

Слід зазначити, що аналогічний
висновок викладений в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
30.09.2014 (справа К/800/41140/14).

Разом з тим, згідно п. 22 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ України № 6 від
30.03.2012, знесення самочинного
будівництва є крайньою мірою і можливе
лише тоді, коли використано усі
передбачені законодавством України
заходи щодо реагування та притягнення
винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування про зобов'язання особи,
яка, маючи дозвіл на будівництво
нерухомого майна, допустила при цьому
істотне відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, чи істотне
порушення будівельних норм і правил,
провести відповідну перебудову можуть
бути заявлені як у разі, коли ці
відхилення були допущені при
будівництві нерухомості, так і
внаслідок перебудови під час її
експлуатації (частина сьома статті 376
ЦК).

Під істотним порушенням будівельних
норм і правил слід розуміти, зокрема,
недодержання архітектурних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших вимог і правил, а також зміну
окремих конструктивних елементів
житлового будинку, будівлі, споруди, що
впливає на їх міцність і безпечність.

Відповідно до п. 24 цієї ж Постанови,
знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на ті обставини, що матеріалами справи
підтверджується, що суміжні
землевласники - сусіди відповідача, не
заперечують проти введення в
експлуатацію, житлового будинку з
відповідними господарськими та
побутовими будівлями і спорудами та
тином, в підтвердження чого скаржником
надано нотаріально посвідчені заяви
(а.с. 42,42 зворот). Більш того, позивачем
не надано будь-яких доказів про
порушення відповідачем прав інших
осіб, у зв'язку з забудовою житлового
будинку та побутових споруд.

Підсумовуючи вище викладене, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що оскільки в матеріалах
справи відсутні пропозиції позивача
про перебудову і приведення об'єкта у
відповідність до норм ДБН, висновків
про неможливість такої перебудови, а
також доказів, що самочинне
будівництво порушує інтереси інших
осіб, правових підстав для задоволення
позовних вимог немає.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: 1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки, судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим виникає необхідність у
задоволені апеляційної скарги та
відповідно у скасуванні постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 29 травня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 травня 2014 року -
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві до ОСОБА_2 про зобов'язання
вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя

Троян Н.М.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.