Справа № 821/2527/14
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/2527/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Кузьменко Н.А. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді
- Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року по справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Херсоні до Відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про визнання
протиправною та скасування постанови
про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Управління Пенсійного фонду України у
м. Херсоні (далі - позивач, або УПФУ у м.
Херсоні) звернулось із
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні (далі - відповідач,
або ВДВС Комсомольського РУЮ у м.
Херсоні), в якому позивач просив суд
визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні від 21 травня 2014 року ВП № 39237776
про накладення на Управління
Пенсійного фонду України у м. Херсоні
штрафу у розмірі 680 грн. за порушення
вимог державного виконавця та
невиконання судового рішення
немайнового характеру.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 29 липня
2014 року у задоволенні вказаних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення адміністративного позову
в повному обсязі, наголошуючи, зокрема,
на порушені судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

В судове засідання представник
позивача не прибув, попередньо
звернувшись з заявою про розгляд
справи за його відсутності (а.с.27).

Представник відповідача у судове
засідання, також, не прибув, про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи був повідомлений належним чином
та своєчасно, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
повідомленням про вручення повісток
про виклик до суду (а.с.26).

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Крім того, відповідно до приписів п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те, що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, на виконанні ВДВС
Комсомольського РУЮ у м. Херсоні
знаходиться виконавче провадження
щодо примусового виконання
виконавчого листа від 12 жовтня 2012 року
№ 2а-839/11, виданого Комсомольським
районним судом м. Херсона про
зобов'язання УПФУ у м. Херсоні
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2

24 квітня 2013 року відповідачем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, боржнику надано
семиденний строк на добровільне
виконання рішення. Вказана постанова
направлена позивачу.

22 серпня 2013 року УПФУ у м. Херсоні
надіслано до ВДВС Комсомольського РУЮ
у м. Херсоні лист, зі змісту якого
слідує, що позивачем виконано рішення
суду в частині нарахування ОСОБА_2
надбавки до пенсії. Також, у вказаному
листі позивачем зазначено, що
виконання рішення суду в частині
виплати заборгованості є неможливим,
оскільки виплати вказаної категорії
громадян фінансуються з Державного
бюджету України, яким не передбачено
такі виплати на поточний рік.

У зв'язку з невиконанням рішення суду в
частині виплати надбавки до пенсії у
ході примусового виконання
виконавчого документа державним
виконавцем 21 травня 2014 року винесено
постанову ВП № 39237776 про накладення на
УПФУ у м. Херсоні штрафу у розмірі 680
грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
відповідача позивач звернувся до суду
з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні заявлених
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що УПФУ у м. Херсоні у
встановлений державним виконавцем
строк без поважних причин не виконано
судове рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, що є підставою
для винесення постанови про накладення
на останнього штрафу в розмірі 680 грн.
При цьому, доходячи такого висновку суд
першої інстанції відхилив посилання
позивача, як на поважність невиконання
рішення суду в частині виплати
перерахованої пенсії за рішенням суду,
посилаючись на те, що відсутність у
Пенсійного фонду України коштів для
виплати особі присуджених сум пенсії
не може бути визнано поважною причиною
для невиконання рішення суду, яке
набрало законної сили та суперечить
практики Європейського Суду.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Так, умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 названого Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 5 названого Закону
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Частинами 1 та 3 ст. 6 Закону встановлено,
що державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст. 25 Закону передбачено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Аналіз вказаних правових норм свідчить
про те, що державним виконавцем може
бути винесено постанову про накладення
штрафу виключно у разі невиконання
боржником судового рішення без
поважних причин.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів
справи, 22 серпня 2013 року УПФУ у
м. Херсоні надіслано до ВДВС
Комсомольського РУЮ у м. Херсоні лист,
зі змісту якого слідує, що позивачем
виконано рішення суду в частині
нарахування ОСОБА_2 надбавки
до пенсії.

Також, у вказаному листі позивачем
зазначено, що виконання рішення суду в
частині виплати заборгованості є
неможливим, оскільки виплати вказаної
категорії громадян фінансуються з
Державного бюджету України, яким не
передбачено такі виплати на поточний
рік.

У відповідності до пункту 1.1 розділу I
Положення про управління Пенсійного
фонду України в районах, містах,
районах у містах, а також у містах та
районах, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30 квітня 2002 року № 8-2,
Управління Пенсійного фонду України
(далі - Фонд) у районах, містах, районах у
містах, а також у містах та районах
(далі - Управління) є органами Фонду,
підпорядкованими відповідно головним
управлінням Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - регіональні
управління), що разом з цими
управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

Підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II
Положення передбачено, що основними
завданнями Управління є, зокрема,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються за рахунок коштів Фонду
та інших джерел, визначених
законодавством.

Тобто, виплати пенсій та інших виплат
здійснюються районними управліннями
ПФУ виключно за рахунок коштів Фонду та
інших джерел, визначених
законодавством. Інших фінансових
можливостей для здійснення виплат,
крім зазначених, районні управління не
мають.

Отже, невиконання судового рішення в
частині виплати грошових коштів при
відсутності відповідного фінансового
забезпечення та фактичної відсутності
таких коштів у боржника не може
вважатись невиконанням судового
рішення без поважних причин, оскільки
боржник не мав фінансової можливості
протягом встановленого державним
виконавцем семиденного строку
виконати судове рішення в цій частині.

За таких обставин, накладення штрафу на
боржника ще більше ускладнює його
фінансове становище та перешкоджає
виконанню судового рішення про виплату
доплати до пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Виходячи з наведеного, списання коштів
з рахунків державного органу на
виконання судових рішень проводиться
лише за умови наявності таких коштів.

Посилання суду першої інстанції на
відповідні рішення Європейського суду
з прав людини щодо неможливості
посилання державним органом при
виконанні судових рішень на
відсутність коштів, як на причину
невиконання своїх зобов'язань
безпідставні, оскільки в даному
випадку мова йде не про звільнення УПФУ
у м. Херсоні від виконання
рішення суду, а про оцінку причин
такого невиконання та про наявність
підстав для накладення штрафу.

Зазначені висновки суду апеляційної
інстанції відповідають позиції Вищого
адміністративного суду України,
висловленої, зокрема, в ухвалі №
К/9991/45657/12 від 27 серпня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
правомірності накладення на УПФУ у м.
Херсоні штрафу за невиконання судового
рішення без поважних причин та
відповідно відсутності підстав для
скасування оскаржуваної постанови.

За таких обставин, оскільки судом
першої інстанції при розгляді справи
порушено норми матеріального права, не
повно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що в свою чергу
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів вважає, що
судове рішення, відповідно до вимог ч. 1
ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню
з прийняттям по справі нової постанови
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2014
року - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 29 липня
2014 року по справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
до Відділу державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про визнання
рішення державного виконавця
протиправним, скасування постанови про
накладання штрафу - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
до Відділу державної виконавчої служби
Комсомольського районного управління
юстиції у м. Херсоні про визнання
рішення державного виконавця
протиправним, скасування постанови про
накладання штрафу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні від 21 травня 2014 року серії ВП №
39237776 про накладення на Управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні
штрафу у розмірі 680 грн.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/