Справа № 826/7668/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/61334/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.08.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.11.2013 року

у справі № 826/7668/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Спілловер»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби

про визнання протиправними дій,
скасування податкових
повідомлень-рішень та визнання
відсутності компетенції щодо
встановлення порушень в акті
перевірки,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Спілловер» звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправними дій щодо встановлення
порушень частини першої ст. 203, ст. 215, ст.
228, ст. 662, ст. 655, ст. 656 Цивільного кодексу
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними при придбанні товарів
(робіт), при проведенні документальної
позапланової невиїзної перевірки;
скасування податкових
повідомлень-рішень, визнання
відсутності компетенції (повноважень)
щодо встановлення та зазначення
порушень частини першої ст. 203, ст. 215, ст.
228, ст. 662, ст. 655, ст. 656 Цивільного
кодексу України в акті документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.08.2013 року у справі № 826/7668/13-а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2013 року, позов задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби від 22.04.2013 року № , №
та № . В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
скаржника не погоджується, просить
залишити без змін рішення судів
попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Спілловер» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин із Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Мармур ЛТД» за період з 01.06.2012 року по
30.06.2012 року, відповідачем складено акт
від 08.04.2013 року № 322/22.9/22950423, яким
встановлено порушення частини першої
ст. 203, ст. 215, ст. 228, ст. 662, ст. 655, ст. 656
Цивільного кодексу України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними при
придбанні товарів (робіт), ст. 14, ст. 134,
ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.
185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4,
п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого: завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду на суму
94 118, 00 грн., в тому числі зарахованого у
зменшення суми податкового боргу з
податку на додану вартість на суму 84 954,
00 грн. та зарахованого до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду на суму 9
164, 00 грн.; занижено позитивне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду на суму 15 882, 00
грн., та занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню та
сплаті в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду на суму 15 882,
00 грн.; завищено суму від'ємного
значення об'єкту оподаткування від
усіх видів діяльності в податковому
періоді - півріччя 2012 року на суму 549 999,
00 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 22.04.2013 року №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 94 118, 00 грн.; № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на загальну суму 19 853, 00
грн.; № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 549 999, 00 грн.

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень став висновок
податкового органу щодо нереальності
господарської операції між позивачем
та його контрагентом.

Задовольняючи позов в частині
скасування податкових
повідомлень-рішень, суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку щодо
реальності господарської операції
позивача з його контрагентом та
правомірного формування позивачем
даних податкового обліку по
господарським операціям з Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Компанія Мармур ЛТД».

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
зважаючи на таке.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
сплачених у складі ціни за придбану
продукцію та виконані роботи,
необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог
законодавства України.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, підставою для включення витрат з
придбання товарів (отримання робіт,
послуг) до складу валових (витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування) є належним чином
оформлені розрахункові, платіжні та
інші первинні документи.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність здійснення господарської
операції.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в перевіряємий період
позивач мав господарські
взаємовідносини з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Мармур ЛТД».

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що матеріалами справи
підтверджується реальність
господарської операції між позивачем
та його контрагентом, зокрема,
договором, видатковою накладною,
рахунком-фактурою, податковою
накладною, випискою з розрахункового
рахунку, платіжними дорученнями.

Матеріалами справи підтверджується
факт подальшої реалізації придбаного
товару. На момент здійснення
господарської операції контрагент
позивача був зареєстрований платником
податку на додану вартість.

Посилання податкового органу на Акт
ДПІ у Печерському районі м.Києва
Державної податкової служби «Про
неможливість проведення зустрічної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Мармур
ЛТД» є необґрунтованим, оскільки не
може бути доказом на спростування
факту реального виконання
господарських операцій, оскільки такі
обставини в даному випадку необхідно
встановити, враховуючи відповідні
первинні документи та інші докази в
сукупності, як це випливає з приписів
ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів, оцінка яким
дана з дотриманням ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зроблений правильний висновок
про недоведеність відповідачем, на
якого в силу норми частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладається обов'язок
доказування, правомірності прийнятих
податкових повідомлень-рішень. Так,
судами встановлено, що реальність
господарської операції позивача з його
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи первинними
документами, які відповідають вимогам
законодавства.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави
вважати, що судами першої та
апеляційної інстанцій ухвалено
законні і обґрунтовані рішення, які
постановлені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для їх скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві відхилити.

Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.08.2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2013 року у справі № 826/7668/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук