Справа № 826/5443/14
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5443/14
Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі:
Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.06.2014 року у справі за її позовом до
Пенсійного Фонду України про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Пенсійного Фонду України про визнання
бездіяльності відповідача щодо
невиконання обов'язків по внесенню
змін в основний документ його
діяльності «Порядок подачі та
оформлення документів для призначення
пенсії» у відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року № 25-рп/2009 та в передачі
уповноваженому територіальному органу
її заяви для прийняття рішення про
призначення та виплати їй пенсії за
межі України, зобов'язання негайно
внести і затвердити зміни до «Порядку
подачі та оформлення документів для
призначення пенсії», що забезпечать
документальне оформлення та реальну
виплату пенсії усім українським
пенсіонерам, що проживають за межами
України у відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року № 25-рп/2009 та зобов'язання
визначити уповноважене територіальне
управління ПФУ та дати йому наказ для
прийняття у позивача необхідних,
документів для призначення пенсії за
віком та призначити і виплачувати
пенсію за віком, починаючи з 02.02.2012 року
у відповідності до Конституції України
і норм чинного законодавства, вказати
реквізити банку в Ізраїлі, в якому
позивачу слід відкрити рахунки для
отримання пенсії з України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.06.2014 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на її
думку, постанову суду першої інстанції
та задовольнити позов у повному обсязі.
В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання позивач та відповідач в
судове засідання не з'явились,
фіксування звукозаписувального засобу
при розгляді справи не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного: аргарита

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 з вересня 1967 року по 27 липня 1969
року навчалась в музичному училищі при
Ленінградській консерваторії ім.
Римського-Корсакова, працювала з 1964 до
вересня 1990 року, її загальний трудовий
стаж в Україні складає 17 років. 03 жовтня
1990 року вона виїхала на постійне місце
проживання до Ізраїлю, до виїзду вона
проживала за адресою: АДРЕСА_1,м. Київ,
03035. В лютому 2012 року позивачка
зверталась до Правління Пенсійного
Фонду України із заявою про
призначення та виплату їй пенсії за
віком у відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року № 25-рп/2009, але отримала відповідь з
відмовою.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що іноземні
громадяни та особи без громадянства,
які проживають в Україні, мають право
на пенсію нарівні з громадянами
України на умовах, передбачених
законодавством або міждержавними
угодами.

Пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами.

Згідно з приписами ст. 92 цього Закону
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються. Виключення з даного
правила встановлено тільки для пенсій,
призначених внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
Фонду України або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України. У
статті 51 вказаного закону передбачено,
що у разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон, пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 07.10.2009 року № 25-рп/2009
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-ІУ.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що питання щодо призначення та виплати
пенсій громадянам України, які виїхали
на постійне місце проживання за межі
України, після визнання положень
пункту 2 частини першої статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» такими,
що не відповідають Конституції
України, рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, до
спірних правовідносин підлягають
застосуванню ст.ст. 1, 92 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», що на час
існування спірних правовідносин та
розгляду справи є чинними, так як
неконституційними не визнавалися та є
обов'язковими для всіх громадян,
підприємств, установ та організацій і
підлягають застосуванню на всій
території України.

Виходячи з наведеного, в силу положень
ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» відсутні правові
підстави для призначення пенсій
громадянам, які виїхали на постійне
проживання в держави, з якими Україною
не укладено міжнародні договори, що
врегульовують питання пенсійного
забезпечення таких осіб (крім пенсій,
призначених внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання).

Крім цього, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено порядок
призначення пенсій, дотримання якого
виключає наявність спірних
правовідносин між сторонами щодо
призначення пенсій.

Частина перша ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказує на те, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії або
про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсії відповідно до
зазначеного вище Закону, затверджений
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 27.12.2005р. за № 1566/11846 передбачає,
зокрема ч.2, що заява про призначення
пенсії непрацюючим громадянам
подається заявником особисто
безпосередньо до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Пунктом 7 вказаного Порядку
передбачено, що до заяви про
призначення пенсії за віком додаються,
зокрема, документи про місце
проживання (реєстрації) особи.
Відповідно до п. 16 Порядку особа, яка
звертається за пенсією (незалежно від
виду пенсії), повинна пред'явити
паспорт (або інший документ, що
засвідчує цю особу, місце її проживання
(реєстрації) та вік, а за приписами п. 29
Порядку за документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування.

З наведеного вбачається, що усім
пенсіонерам незалежно від виду
пенсій призначаються та виплачуються
за місцем проживання

Позивачка виїхала на постійне місце
проживання за кордон у 1990 році, однак не
підтверджено факт, що позивачка є
громадянкою України.

Позивачка не зверталась із заявою та
не подавала до територіальних органів
Пенсійного фонду належних документів,
які необхідні для призначення пенсії
за віком, відповідно до вимог ст. 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Крім того, не підлягають задоволенню
вимоги позивачки до Пенсійного Фонду
України і з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 Положення про
Пенсійний Фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011
року № 384/2011, Пенсійний Фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр міністра
України Міністра соціальної політики
України.

У своїй діяльності Пенсійний Фонд
України керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра (п. 2
Положення),

Відповідно до п. 17 Положення Пенсійний
Фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Правління Пенсійного Фонд України, як
центральний орган виконавчої влади,
відповідно до покладених на нього
завдань організовує, координує та
контролює роботу його органів щодо
призначення (перерахунку) та виплати
пенсії. При цьому, відповідно до п. 2.2.
Положення про Управління Пенсійного
Фонду України в районах, містах і
районах у містах, затвердженого
постановою правління Пенсійного Фонду
України від 30.04.2002 року № 8-2,
зареєстрованого в Міністерстві
Юстиції України 21 травня 2002 року за №
442/6730, призначає (здійснює перерахунок)
і виплачує пенсії управління Фонду в
районі, місті і районах у містах, а не
Пенсійний фонд України.

Таким чином, Пенсійний фонд України не
є тим органом, до компетенції якого
відноситься призначення та виплата
позивачу пенсію за віком, а тому не є
належним відповідачем у даній справі.

Виходячи із наведеного, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 41, 158, 160, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16.06.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В. Земляна

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 24.10.2014
року.

.

Головуючий суддя
Горбань Н.І.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.