Справа № 2а-0770/3418/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/62880/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Ланченко Л.В.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Іршавському
районі Закарпатської області
Державної податкової служби

на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2012

у справі № 2а-0770/3418/11

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції
у Іршавському районі Закарпатської
області

про скасування
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2.)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Іршавському районі Закарпатської
області (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Іршавському районі Закарпатської
області) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 04.10.2011 №,
яким визначено позивачу суму завищення
від'ємного значення податку на додану
вартість у розмірі 343808,00 грн. та
нараховано штрафну (фінансову) санкцію
в сумі 171904,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2012, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Іршавському
районі Закарпатської області було
проведено перевірку позивача з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за серпень 2011 року.

Під час перевірки податковим органом
було встановлено порушення позивачем
вимог статті 198 пункту 198.1 підпункту «а»
та пункту 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України.

На підставі вказаного Державною
податковою інспекцією у Іршавському
районі було прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітною (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У пункті 198.6 наведеної норми визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Як було вірно встановлено судами,
позивач у встановленому законом
порядку при придбанні транспортних
засобів з метою їх використання у
власній господарській діяльності
отримав право на віднесення сум ПДВ до
податкового кредиту, які в свою чергу
підтверджені належним чином
оформленими податковими накладними та
вантажними митними деклараціями.

Крім того, судами зроблений вірний
висновок стосовно того, що оскільки
позивач не є юридичною особою, то
реєстрація транспортного засобу, який
він придбав як суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа, можлива за
ним як за фізичною особою, що й було
зроблено в даному випадку.

За таких обставин та з урахуванням
вимог частини 3 статті 2, частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди дійшли
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Іршавському районі
Закарпатської області Державної
податкової служби відхилити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18.01.2012 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Л.В. Ланченко (підпис)М.О.
Федоров