Справа № 2а-1680/10/2170
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/63773/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 30.07.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011 по
справі №2-а-1680/10/2170 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до головних
державних податкових
ревізорів-інспекторів Державної
податкової адміністрації у
Херсонській області - Аркаєва Кирила
Олександровича, Іськова Кирила
Олександровича, Державної податкової
адміністрації у Херсонській області,
Державної податкової інспекції у місті
Херсоні про захист порушених
конституційних та законних прав.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд суду передано вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
головних державних податкових
ревізорів-інспекторів Державної
податкової адміністрації у
Херсонській області - Аркаєва Кирила
Олександровича, Іськова Кирила
Олександровича, Державної податкової
адміністрації у Херсонській області,
Державної податкової інспекції у місті
Херсоні про захист його порушеного
права, визначеного статтями 30, 32, 41, 42, 55,
57 Конституції України, статтею 31 Закону
України «Про інформацію», статтею 112
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні».

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 30.07.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 31.03.2011, у задоволенні позовних вимог
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_1 28.09.2011 звернувся з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 18.10.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
30.07.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011,
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», статей 111, 112, 13 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні», статей 21, 30, 32, 41, 42, 55, 57, 59
Конституції України, статті 31 Закону
України «Про інформацію», статті 10
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) в сфері
господарської діяльності», статей 9, 10,
11 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 18.01.2010 головними
державними податковими
інспекторами-ревізорами Аркаєвим К.О.
та Іськовим К.О. проведено перевірку
дотримання суб'єктами господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 у магазині за адресою: АДРЕСА_1.

Перевірка проводилась на підставі
плану перевірок суб'єктів
господарювання відділом контролю за
суб'єктами господарювання, що
здійснюють розрахунки у готівковій
формі управління податкового контролю
юридичних осіб на січень 2010 року,
затвердженого наказом начальника
Державної податкової адміністрації у
Херсонській області від 22.12.2009 №360 та
направлення на перевірку від 11.01.2010
№9/237.

За результатами перевірки Державною
податковою адміністрацією у
Херсонській області було складено акт
від 18.01.2010 №037/21/03/23/НОМЕР_1, згідно якого
встановлено порушення порядку
переднього програмування РРО,
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів у місці, не внесеному
до Єдиного державного реєстру місць
зберігання.

На підставі акту від 18.01.2010
№037/21/03/23/НОМЕР_1 Державною податковою
інспекцією у місті Херсоні прийнято
рішення про застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій від 03.02.2010
№ на суму 85,00грн. за порушення
пункту 11 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» та від 03.02.2010 № на суму
3400,00грн. за порушення статті 15 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів».

Право органів державної податкової
служби на проведення перевірок з
контролю за здійсненням розрахункових
операцій в сфері готівкового та
безготівкового обігу закріплено,
зокрема, у статті 9, пункті 1 статті 8
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» і частини першої
статті 16 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», згідно з якими державні
податкові адміністрації в областях
здійснюють у межах своїх повноважень,
зокрема, контролю за додержанням
порядку проведення готівкових
розрахунків за товари (послуги) у
встановленому законом порядку, а також
контролю за наявністю свідоцтв про
державну реєстрацію суб'єктів
підприємницької діяльності та
ліцензій на провадження видів
господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню відповідно до
закону, торгових патентів.

Статтею 111 Закону України «Про державну
податкову службу в Україні»
передбачені підстави та порядок
проведення органами державної
податкової служби планових та
позапланових виїзних перевірок
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

За змістом частини сьомої статті 111
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» позаплановими
перевірками вважаються перевірки в
межах повноважень податкових органів,
визначених Законами України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту тилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», а в інших
випадках - за рішенням суду.

Згідно статті 112 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
право на здійснення позапланової
перевірки працівники податкового
органу отримують за умови надання
платнику податків під розписку
направлення на перевірку та копії
наказу керівника податкового органу
про проведення позапланової виїзної
перевірки, оформлених відповідно до
вимог зазначеної норми Закону.
Ненадання цих документів або їх
надання з порушенням встановлених
вимог є підставою для недопущення
працівників податкового органу до
проведення виїзної перевірки.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Державною податковою
адміністрацією у Херсонській області
виконано зазначені вимоги
законодавства при проведені 18.01.2010
перевірки позивача з питань дотримання
вимог з регулювання обігу готівки,
наявності торгових патентів та
ліцензій у магазині за адресою:
АДРЕСА_1, перевірку проведено в
присутності адміністратора ОСОБА_2, яка
отримала направлення на проведення
перевірки та акт перевірки, що
підтверджується її особистим підписом.

Колегія суддів також звертає увагу, що
законний інтерес платника податків в
проведенні органом державної
податкової служби перевірки його
діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки.

Відсутність у магазині фізичної
особи-підприємця не є підставою для
непроведення перевірки, а як
встановлено судами, перевірка
проводилась у присутності
адміністратора - уповноваженої особи,
яка допустила ревізорів до її
проведення.

У разі коли платник податків не
скористався цим правом і перевірка
була проведена платник податків має
право оскаржити рішення органу
державної податкової служби, прийняте
за результатами перевірки, з підстав
невідповідності рішення закону чи
компетенції органу державної
податкової служби.

При цьому, порушення податковим
органом порядку проведення перевірки
не звільняє суб'єкта підприємницької
від відповідальності за
правопорушення, що були встановленні в
ході такої перевірки.

Відповідно до пункту 11 статті 3 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахункові операції через
реєстратори розрахункових операцій з
використанням режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно до пункту 6 статті 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» у разі
проведення розрахункових операцій
через реєстратори розрахункових
операцій без використання режиму
попереднього програмування
найменування, цін товарів (послуг) та
обліку їх кількості до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з встановлених судами
обставин, факт незабезпечення
використання режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості
підтверджується фіскальним звітним
чеком, доданим до акта перевірки про
придбання 18.01.2010 у магазині за адресою:
АДРЕСА_1, однієї пачки сигарет «Полет»
та контрольною стрічкою за 18.01.2010,
оскільки вони містять лише загальну
назву виду товару: «сигарети», «пиво»
без зазначення назви товару.

Щодо рішення про застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
від 03.02.2010 № на суму 3400,00грн.
колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, магазин позивача працює з 2002
року, у ньому весь час проводиться
реалізація алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, проте до Єдиного
державного реєстру місць зберігання
магазин за адресою: АДРЕСА_1, було
внесено лише 22.01.2010.

Згідно з частинами тридцятою, тридцять
першою статті 15 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» (у редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин) зберігання алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
здійснюється в місцях зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, внесених до Єдиного реєстру,
незалежно від того, кому належить таке
місце зберігання, або того, за заявою
якого суб'єкта підприємницької
діяльності таке місце зберігання було
внесено до Єдиного реєстру.

Порядок ведення Єдиного державного
реєстру місць зберігання затверджено
наказом Державної податкової
адміністрації України від 28.05.2002 №251.

Пунктом 1.1 цього Порядку визначено, що
Єдиний державний реєстр місць
зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це
перелік місць, що використовуються для
зберігання спирту, та приміщень, що
використовуються для зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів (далі - місце зберігання), який
містить відомості про
місцезнаходження місць зберігання та
відомості про заявників.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку до
Єдиного реєстру вносяться: місця
зберігання алкогольних напоїв та
тютюнових виробів; місця зберігання
спирту суб'єктів підприємницької
діяльності - виробників спирту та
алкогольних напоїв; місця зберігання
спирту суб'єктів підприємницької
діяльності, які отримують спирт для
забезпечення виробничих та інших
потреб, якщо його кількість перевищує
100 декалітрів на квартал.

Наведені у статті 1 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» визначення місця
торгівлі як місця реалізації товарів, у
тому числі на розлив, в одному
торговому приміщенні (будівлі) за
місцем його фактичного розташування,
для тютюнових виробів - без обмеження
площі, для алкогольних напоїв -
торговельною площею не менше 20 кв. м,
обладнане електронними
контрольно-касовими апаратами
(незалежно від їх кількості) або де є
товарно-касові книги (незалежно від їх
кількості), в яких фіксується виручка
від продажу алкогольних напоїв та
тютюнових виробів незалежно від того,
чи оформляється через них продаж інших
товарів, та місця зберігання як місця,
яке використовується для зберігання
спирту, або приміщення, яке
використовується для зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, відомості про
місцезнаходження якого внесені до
Єдиного державного реєстру місць
зберігання, не дають підстави для
висновку про взаємовиключність цих
місць.

Тобто відповідно до положень
законодавства, що діяло на час
виникнення спірних правовідносин, якщо
алкогольні напої зберігаються
безпосередньо у приміщенні, де
здійснюється їх продаж, то таке
приміщення (як місце здійснення
торгівлі) вважається і місцем
зберігання таких напоїв та повинно
бути внесеним до Єдиного реєстру
згідно із заявою суб'єкта
підприємницької діяльності за
місцезнаходженням місця зберігання.

Подальші зміни до законодавства,
згідно з якими статтю 15 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» доповнено частиною
тридцять шостою, відповідно до якої
суб'єкти господарювання, які отримали
ліцензію на роздрібну торгівлю
алкогольними напоями та тютюновими
виробами, вносять до Єдиного реєстру
тільки ті місця зберігання алкогольних
напоїв та тютюнових виробів, що
розташовані за іншою адресою, ніж місце
здійснення торгівлі, не спростовують
вказаного висновку, оскільки зазначена
редакція Закону, що набрала чинності з
16.06.2010 у зв'язку з прийняттям Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», є
свідченням зміни правового
регулювання щодо порядку внесення до
Єдиного реєстру місць зберігання
алкогольних та тютюнових виробів.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
щодо правомірності застосування до
позивача штрафних санкцій за порушення
статті 15 Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів» у зв'язку із зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів у місці, не внесеному до
Єдиного державного реєстру місць
зберігання.

Враховуючи викладене, висновок судів
попередніх інстанцій про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 222, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 30.07.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011 по
справі №2-а-1680/10/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв