Справа № 2а/0570/23696/2011
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/44029/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Винокуров К.С.,

Олексієнко М.М.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовом ОСОБА_4 до Маріупольського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття про визнання дій
протиправними, скасування наказів,
зобов'язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Маріупольського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від
5 червня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом про визнання
протиправними дій Маріупольського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття (далі - Центр
зайнятості); визнання незаконними та
скасування його наказів:

- від 11 листопада 2011 року № 1545 про
відмову у виплаті допомоги по
безробіттю одноразово для організації
підприємницької діяльності;

- від 11 листопада 2011 року № 1546 про
повернення коштів, витрачених на
матеріальне забезпечення в розмірі 327,
89 гривень;

- від 24 листопада 2011 року № 1608 про
повернення коштів, витрачених на
професійне навчання в розмірі 194, 40
гривень;

- від 11 листопада 2011 року № НТ111111 про
припинення виплати допомоги по
безробіттю, а також визнання недійсним
запису про це у трудовій книжці;
зобов'язання здійснити виплату
допомоги по безробіттю одноразово для
організації підприємницької
діяльності в розмірі 20288, 28 гривень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 4 квітня
2012 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 5 червня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Центру
зайнятості, скасовано його накази: від
11 листопада 2011 року № 1546
про повернення коштів, витрачених на
матеріальне забезпечення в розмірі 327,
89 гривень; від 11 листопада 2011 року № 1545
про відмову у виплаті допомоги по
безробіттю одноразово для організації
підприємницької діяльності; від 24
листопада 2011 року № 1608 про повернення
коштів, витрачених на професійне
навчання в розмірі 194, 40 гривень; від
11 листопада 2011 року № НТ111111
про припинення виплати допомоги по
безробіттю, а також визнано недійсним
запис у трудовій книжці ОСОБА_4 щодо
припинення йому виплати допомоги по
безробіттю на підставі цього наказу. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
відповідач посилається на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухваленої ним постанови та залишення в
силі постанови суду першої інстанції,
ухваленої відповідно до закону і
скасованої помилково.

В своєму запереченні на касаційну
скаргу позивач зазначає, що при
розгляді справи суд апеляційної
інстанції прийшов до обґрунтованого,
законного та справедливого висновку,
тому просить залишити касаційну скаргу
без задоволення, а ухвалену ним
постанову - без змін.

Оскільки судові рішення оскаржуються
відповідачем в частині задоволення
позовних вимог, а в іншій частині
судові рішення сторонами не
оскаржуються, то колегія суддів
перевіряє їх законність та
обґрунтованість лише у цій частині.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 13 лютого 1998 року
ОСОБА_4 працював юрисконсультом в ПАТ
«МК «Азовтсаль». На підставі рішення
Донецької обласної кваліфікаційної
комісії адвокатури від 25 лютого
2009 року № 60 отримав свідоцтво про право
на зайняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_1, продовжуючи при цьому
працювати на підприємстві до
звільнення 31 березня 2011
року. З часу отримання свідоцтва до
звільнення з підприємства, трудову
діяльність з незалежною професійною
діяльністю не суміщав.

2 серпня 2011 року, з метою пошуку роботи,
звернувся із заявою до Центру
зайнятості. 9 серпня 2011 року йому було
надано статус безробітного та
призначено допомогу по безробіттю, а
також направлено на підвищення
кваліфікації з 27 вересня 2011 року по 11
жовтня 2011 року в Державний вищий
навчальний заклад «Приазовський
державний технічний університет» за
навчальною програмою «Управління
підприємствами. Фахівець з
ефективності підприємства» з метою
сприяння його подальшому
працевлаштуванню. Після навчання, з
метою отримання одноразової допомоги
по безробіттю для організації
підприємницької діяльності, ним було
розроблено бізнес-план з питання
надання юридичної допомоги населенню
(вартість проекту - 20288, 25 гривень), де і
зазначив про наявність у нього
свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю.

На підставі рекомендації постійно
діючої міської Комісії з питань
надання одноразової виплати по
безробіттю для організації
безробітними підприємницької
діяльності та надання дотації
роботодавцям для працевлаштування
безробітних від 10 листопада 2011 року № 38
Центом зайнятості проведено
розслідування страхового випадку та
обґрунтованості виплати йому
матеріального забезпечення. За
результатами цього розслідування було
виявлено, що позивач не повідомив Центр
зайнятості про наявність у нього
свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю при його
реєстрації як такого, що шукає роботу,
при наданні статусу безробітного та у
період перебування на обліку
безробітних (складено акт від
11 листопада 2011 року № 297). У зв'язку з
цим, наказом від 11 листопада 2011 року №
1545 йому відмовлено у виплаті
одноразової грошової допомоги для
реалізації бізнес-плану, на підставі
підпункту «б» пункту 3 статті 1 Закону
України від 1 січня 1991 року № 803-XII «Про
зайнятість населення» (чинний на час
розгляду справи; далі - Закон № 803-XII),
відповідно до якого громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
відносяться до категорії зайнятого
населення.

Крім того, на підставі акту від 11
листопада 2011 року № 297 та відповідно до
наказу Центру зайнятості від 11
листопада 2011 року № НТ111111, ОСОБА_4
припинено виплату допомоги по
безробіттю та знято його з обліку
безробітних, а також зобов'язано
повернути кошти, витрачені на
матеріальне забезпечення в розмірі 327,
89 гривень, згідно з наказом від 11
листопада 2011 року № 1546 та кошти,
витрачені на професійне навчання в
розмірі 194, 40 гривні, згідно з наказом
від 24 листопада 2011 року № 1608.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону № 803-XII, зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило,
приносить їм дохід у грошовій або іншій
формі.

В Україні до зайнятого населення
належать, зокрема, громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві,
а також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство" (пункт «б» частини
третьої статті 1 Закону № 803-XII).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
адвокатом є особа, яка одержала в
Україні свідоцтво про право займатися
адвокатською діяльністю, що дає
можливість займатися адвокатською
діяльністю індивідуально, відкривати
своє адвокатське бюро, об'єднуватися з
іншими адвокатами в колегії,
адвокатські фірми, контори та інші
адвокатські об'єднання, які діють
відповідно до Закону України від 19
грудня 1992 року № 2887-XII (чинний на час
розгляду справи) та статутів
адвокатських об'єднань. Оскільки ж
ОСОБА_4 має чинне свідоцтво про право
на зайняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_1, що дає йому право здійснювати
незалежну професійну діяльність та
самостійно забезпечувати себе роботою,
то він відноситься до категорії
самозайнятих осіб і не може перебувати
на обліку в Центрі зайнятості як
безробітний.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та, ухвалюючи нову, про
часткове задоволення позову,
апеляційний суд дійшов висновку, що
лише сама наявність у ОСОБА_4 свідоцтва
про право на зайняття адвокатською
діяльністю не може бути безумовною
підставою для віднесення його до
категорії самозайнятого населення.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду з огляду
на таке.

Пунктом 4.1.226 Податкового кодексу
України від 2 грудня 2010 року
№ 2755-VI (далі - Податковий кодекс) та
наказом Міністерства фінансів України
від 9 грудня 2011 року № 1588,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 29 грудня 2011 року
передбачено, що самозайнята особа - це
платник податку, який є фізичною
особою-підприємцем або провадить
незалежну професійну діяльність.
Незалежна професійна діяльність - це
участь фізичної особи у науковій,
літературній, артистичній, художній,
освітній або викладацькій діяльності;
діяльність лікарів, приватних
нотаріусів, адвокатів, аудиторів,
бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи
архітекторів; особи, зайнятої
релігійною (місіонерською)
діяльністю, іншою подібною діяльністю
за умови, що така особа не є працівником
або фізичною особою-підприємцем та
використовує найману працю не більш як
чотирьох фізичних осіб.

Згідно з частиною другою статті 4
Закону України від 19 грудня 1992 року
№ 2887-XII «Про адвокатуру» (чинний на
час розгляду справи) адвокат має право
займатись адвокатською діяльністю
індивідуально, відкрити своє
адвокатське бюро, об'єднуватися з
іншими адвокатами в колегії,
адвокатські фірми, контори та інші
адвокатські об'єднання, які діють
відповідно до цього Закону та статутів
адвокатських об'єднань.

Відповідно до рекомендацій щодо
оподаткування адвокатських об'єднань
та адвокатів, як самозайнятих осіб, що
здійснюють незалежну професійну
діяльність, затверджених рішенням
Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури від 18 березня 2011 року № VI/4-97
адвокатська діяльність не є
господарською і, зокрема,
підприємницькою, у розумінні статті 3
Господарського кодексу України, а
адвокат не є суб'єктом господарювання,
який здійснює підприємницьку
діяльність, а тому він повинен
зареєструватися в органах податкової
служби як самозайнята особа, що
здійснює незалежну професійну
діяльність.

Порядок оподаткування самозайнятих
осіб викладений у статті 178 Податкового
кодексу. Згідно з пунктом 178.1 цієї
статті особи, які мають намір
здійснювати незалежну професійну
діяльність, зобов'язані стати на облік
в органах державної податкової служби
за місцем свого постійного проживання
як самозайняті особи та отримати
довідку про взяття на облік згідно із
статтею 65 цього Кодексу.

Порядок реєстрації адвокатів, як
самозайнятих осіб, встановлений
розділом VI Порядку обліку платників
податків і зборів, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 22 грудня 2010
року № 979, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 30 грудня
2010 року (чинний на час розгляду справи).

Пунктом 6.9.1. цього Порядку передбачено,
що для взяття на облік фізична особа,
яка має намір провадити незалежну
професійну діяльність, у строк 10
календарних днів після державної
реєстрації незалежної професійної
діяльності у відповідному
уповноваженому органі та отримання
свідоцтва про реєстрацію чи іншого
документа (дозволу, сертифіката тощо),
що підтверджує право фізичної особи на
ведення незалежної професійної
діяльності, зобов'язана подати
особисто (надіслати рекомендованим
листом з описом вкладення) або через
уповноважену особу до органу державної
податкової служби за місцем свого
постійного проживання заяву за ф. N 5-ОПП
та копію свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність, подають до
податкового органу податкову
декларацію за результатами звітного
року у строки, передбачені для
платників податку на доходи фізичних
осіб (пункт 178.1 статті 178 Податкового
кодексу).

Тож, оскільки відомості про реєстрацію
ОСОБА_4 в органах податкової служби як
самозайнятої особи, що здійснює
незалежну професійну діяльність
відсутні, немає також даних про
отримання ним доходів та утримання
податків у Центральній базі даних
Державного реєстру фізичних осіб ДПС
України, за період з 1 липня 2011 року до 30
вересня 2011 року, що підтверджується
відомостями з інформаційного фонду
Державного реєстру фізичних осіб ДПС
України від 11 січня 2012 року № 14374, то він
не може відноситися до категорії
самозайнятого населення.

Право користуватися соціальними
послугами відповідно до Закону України
від 2 березня 2000 року № 1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» ОСОБА_4 набув ще під час
роботи в ПАТ «МК «Азовсталь»,
сплачуючи страхові внески.

Таким чином, висновок апеляційного
суду у даній справі про
безпідставність доводів Центру
зайнятості щодо відсутності у ОСОБА_4
права перебувати на обліку безробітних
та отримувати грошову допомогу,
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду апеляційної інстанції -
без змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Маріупольського
міського центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 5 червня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

К.С. Винокуров

М.М. Олексієнко