Справа № 2а-11404/11/0170/3
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/61877/12

К/9991/66191/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційними скаргами відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Сімферопольскому районі АР Крим та
управління Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі Автономної
Республіки Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 08 грудня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі Автономної
Республіки Крим до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Сімферопольскому районі АР Крим про
стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 08 грудня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року, позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України в Сімферопольському районі АР
Крим на користь управління Пенсійного
Фонду України в Сімферопольському
районі АР Крим 27 785,81 грн.
заборгованості по неприйнятих до
заліку пенсій за період лютий,
березень, квітень, липень, серпень,
вересень, жовтень, листопад 2009 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції,
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.
Сімферопольскому районі АР Крим
звернулось з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Крім того, до Вищого адміністративного
суду України надійшла касаційна скарга
Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі Автономної
Республіки Крим, в якій посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційних скарг,
проаналізувавши правильність
застосування судом першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що лютому-квітні,
липні-грудні 2009 року управлінням
Пенсійного фонду в Сімферопольському
районі АР Крим проведено щомісячну
звірку витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за лютий - квітень,
липень-листопад 2009 року, про що
складено відповідні акти. Однак,
відповідачем не прийняті до заліку та
не відшкодовані: суми витрат на виплату
і доставку державної адресної допомоги
у загальному розмірі 223618,92 грн.; суми
витрат на виплату і доставку основного
розміру пенсій та щомісячної цільової
допомоги у загальному розмірі 31119,34
грн. та суми витрат на допомогу з
поховання у розмірі 1088,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суди попередніх інстанцій вказали, що
не підлягає відшкодуванню адресна
допомога, однак зазначив, що
обґрунтованою є вимога стягнення з
відповідача різниці неврахованих сум
витрат на виплату пенсій громадянам
держав-учасниць СНД та членам їх сімей,
які отримали каліцтво в державах СНД та
витрати на поховання.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 81 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Згідно ст. ст. 21, 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачають обов'язок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
його смерті при настанні страхового
випадку, виплачуючи йому або особам,
які перебували на його утриманні,
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Таким чином, витрати, понесені
Пенсійним фондом України у зв'язку з
виплатою пенсій, передбачених ст. 26
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Однак, обраний позивачем вказаний
засіб захисту порушеного права не
відповідає змісту прав УПФУ щодо
відшкодування понесених ним витрат,
оскільки у разі незгоди Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підписання актів звірки в
судах адміністративної юрисдикції
мають вирішуватись вимоги про
стягнення витрат, а не вимоги про
підписання цих актів, тому що Порядок
не врегульовує спірних правовідносин,
що виникли в цьому випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків має
застосовуватися за відсутності спору.

Тобто, з аналізу вищенаведених
законодавчих норм випливає, що ні
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності", ні Порядком
відшкодування витрат N 5-4/4, не
передбачений такий захист прав
позивача, як зобов'язання підписати акт
звірки за особовими справами
потерпілих, яким виплачені пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, оскільки вказаним
Порядком встановлені порядок та
правила підписання актів звірки
розрахунків за наявності відсутності
спору щодо сум виплат, а витрати,
понесені Пенсійним фондом України у
зв'язку з виплатою пенсій, передбачених
ст. 26 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

Як встановлено судами та підтверджено
матеріалами справи, відповідачем не
прийняті до заліку та не відшкодовані:
суми витрат на виплату і доставку
державної адресної допомоги у
загальному розмірі 223618,92 грн.; суми
витрат на виплату і доставку основного
розміру пенсій та щомісячної цільової
допомоги у загальному розмірі 31119,34
грн. та суми витрат на допомогу з
поховання у розмірі 1088,00 грн.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" №1058 від 09.07.2003
року непрацездатні громадяни крім
пенсійних виплат із системи пенсійного
забезпечення мають право отримувати
доплати, надбавки та підвищення до
зазначених виплат, додаткову пенсію в
порядку та за рахунок коштів,
визначених законодавством.

Відповідно до ч.3 статті 30 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV
від 09.07.2003 року пенсія по інвалідності
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, яка
виплачується Пенсійним фондом України
замість відповідача, призначається
відповідно до Закону №1105.

Повноваження органів Пенсійного фонду
мають відношення лише до призначення
та виплати пенсій, які є гарантією з
боку держави на соціальну захищеність
пенсіонерів шляхом встановлення
пенсій на рівні, орієнтованому на
прожитковий мінімум

Таким чином, будь-які страхові виплати,
що здійснюються Фондом ССНВП, який
проводить збір та акумулювання
страхових внесків, має автономну,
незалежну від будь-якої іншої, систему
фінансування, складаються на підставі
страхових внесків роботодавців, як
страхувальників, які і є основним
джерелом надходжень до фонду і мають
використовуватися виключно за їх
цільовим призначенням. При цьому до
страхових виплат, передбачених Законом
№1105, адресна допомога, визначена
Постановою КМУ від 26.03.2008 року № 265 не
включається. Тобто, щомісячна державна
адресна допомога є самостійним видом
пенсійних виплат та виплачується
пенсіонеру окремо від інших видів
виплат з урахуванням приписів
Постанови КМУ від 26.03.2008 року № 265.

Таким чином, відсутні як правові
підстави, так і порядок відшкодування
відповідачем суми адресної допомоги.

Щодо неприйняття до заліку витрат по
особах-учасниках СНД, які отримали
травму в державах СНД та переїхали на
постійне місце проживання в України,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про
правонаступництво України" від 12.09.1991 р.
всі громадяни Союзу РСР, які на момент
проголошення незалежності України
постійно проживали на території
України, є громадянами України. Україна
гарантує забезпечення прав людини
кожному громадянину України незалежно
від національної приналежності та
інших ознак відповідно до
міжнародно-правових актів про права
людини.

Відповідно до Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року
держави-учасниці Співдружності мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік в період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Згідно статті 5 Угоди про гарантії прав
громадян, держав - учасниць СНД у галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992
року, ця Угода поширюється на всі види
пенсійного забезпечення громадян, які
встановлені або будуть встановлені
законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, якщо страховий випадок
стався на території держав-учасниць
Угоди, призначаються за законодавством
України і виплачуються з коштів
Пенсійного фонду України.

Таким чином, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати органам Пенсійного
фонду України витрати на виплату
пенсій, якщо нещасний випадок стався на
території держав-учасниць Угоди.

Таким чином, позовні вимоги позивача
щодо відшкодування витрат основного
розміру пенсії, зокрема витрати по
особах-учасниках СНД, які отримали
травму в державах СНД та переїхали на
постійне місце проживання в Україну,
підлягають відшкодуванню
відповідачем.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційних скарг
висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Сімферопольскому районі АР Крим та
управління Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі Автономної
Республіки Крим залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 08 грудня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: