Справа № 2а-12617/10/0470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/41929/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
(правонаступника державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Дніпропетровська, далі - ДПІ)

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2012

у справі № 2а-12617/10/0470

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ДніпроСнабСервіс"
(далі - Товариство)

до ДПІ

про скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року Товариство звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 30.09.2010 №
/0 та від 30.09.2010 № /0.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 10.03.2011
зазначені позовні вимоги роз'єднано в
окремі судові провадження; предметом
даного спору стало оскарження
податкового повідомлення-рішення від
30.09.2010 № /0.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
20.04.2011 у позові відмовлено з посиланням
на фіктивний характер операцій з
придбання Товариством послуг по
переробці металопрокату у товариства з
обмеженою відповідальністю «Ялонз»
(далі - ТОВ «Ялонз»).

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2012 назване рішення суду першої
інстанції скасовано; позов задоволено;
податкове повідомлення-рішення від
30.09.2010 № /0 визнано протиправним та
скасовано. У прийнятті цієї постанови
апеляційний суд виходив з того, що
протиправний характер діяльності
контрагента Товариства не може
викликати негативні правові наслідки у
податковому обліку позивача, який
надав належні первинні документи на
підтвердження виконання спірних
господарських операцій.

У касаційній скарзі до Вищого
адміністративного суду України ДПІ
просить скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та залишити в силі рішення
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду зі спору як
помилково скасоване.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне задовольнити розглядувані
касаційні вимоги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що за
податковим повідомленням-рішенням від
30.09.2010 № 000072301/0, прийнятим ДПІ за
наслідками проведення невиїзної
документальної перевірки Товариства
щодо підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків ТОВ
«Ялонз» за періоди з 01.08.2008 по 30.11.2008. з
01.02.2009 по 28.02.2009 (оформленої актом від
14.09.2010 № 1815/233-32944401), позивачеві
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
у сумі 97366,80 грн. (у тому числі 64911,20 грн.
за основним платежем та 32455,60 грн. за
штрафними санкціями).

На підтвердження правомірності цього
донарахування податкова інспекція
послалася на недобросовісність
Товариства, доказом чого є фіктивний
характер операцій з придбання послуг
по переробці металопрокату та
металопродукції у ТОВ «Ялонз»
(виконавець). При цьому ДПІ виходила з
того, що названий контрагент не
знаходиться за адресою державної
реєстрації, не має необхідних трудових
та матеріальних ресурсів для виконання
цих операцій, зареєстрований на
підставну особу, яка заперечує свою
причетність до діяльності цього
підприємства, а також до підписання від
його імені будь-яких первинних
документі, у ТОВ «Ялонз» відсутні
витрати, що підтверджують здійснення
господарської діяльності.

Як випливає зі змісту пункту 1.7 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин), податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 названого Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку (зокрема,
податковими накладними), що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

Таким чином, подання платником
документів як обґрунтування права на
податковий кредит з ПДВ не є саме по
собі достатньої підставою для
отримання податкової вигоди, якщо
органом податкової служби доведено, що
відомості у цих документах неповні,
недостовірні та (або) суперечливі.

Якщо податковою інспекцією будуть
подані докази того, що фактично
господарські операцій постачальниками
(контрагентами) не виконувались, до
системи поставок та взаєморозрахунків
залучені юридичні особи, зареєстровані
за фіктивними або втраченими
документами або за неіснуючою адресою,
або схема взаємодії виробника,
постачальника та покупця товарів
(робіт, послуг) свідчить про
недобросовісність учасників
господарських операцій,
адміністративний суд не повинен
обмежуватися перевіркою формальної
відповідності поданих платником
документів вимогам податкового
законодавства, а повинен оцінити усі
докази у справі у сукупності та
взаємозв'язку з метою виключення
внутрішніх розбіжностей між ними.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, у
перевіреному періоді позивачем було
включено до податкового кредиту ПДВ у
ціні послуг з переробки
металопродукції, нібито поставлених
ТОВ «Ялонз» у рамках виконання
договору від 01.08.2008 № 25.

На підтвердження фактичного виконання
цих послуг Товариством подано акти
виконаних робіт, податкові накладні,
виписки з банківського рахунку про
перерахування коштів названому
контрагентові на оплату наданих
послуг.

Усі первинні документи від імені ТОВ
«Ялонз» підписані його директором
ОСОБА_1, яка, будучи опитаною при
проведенні перевірки, пояснила, що у
господарській діяльності цього
товариства участі не брала, ТОВ «Ялонз»
не реєструвала, повідомила про втрату
паспорта.

ТОВ «Ялонз» зареєстровано за адресою:
АДРЕСА_1. Під час здійснення ДПІ
контрольних заходів з перевірки
фактичного місцезнаходження платника
було встановлено, що ТОВ «Ялонз» за
вказаною адресою не перебуває, за цією
адресою знаходиться жилий будинок, що
належить на праві власності ОСОБА_2.

У перевіреному періоді ТОВ «Ялонз»
звіт за формою 1-ДФ до податкового
органу не подавало та, відповідно,
податок з доходів фізичних осіб не
нараховувало та не сплачувало до
бюджету. Наведене є свідченням того, що
вказаний контрагент не мав у своєму
штаті працівників, які б могли
виконувати будь-які послуги.

Неперебування постачальника за
юридичною адресою, відсутність у нього
власних основних засобів, необхідних
для досягнення результатів
відповідної економічної діяльності,
оплати комунальних послуг,
транспортних витрат, витрат на оренду,
заробітну плату підтверджує доводи
податкового органу про відсутність
реальної господарської діяльності з
боку ТОВ «Ялонз».

Також позивачем не представлено
доказів транспортування
металопродукції у рамках виконання
послуг з її переробки, прийняття її за
кількістю та якістю.

За таких обставин подання Товариством
вищеперелічених документів не
свідчить про реальність розглядуваних
господарських операцій, а лише
підтверджує виконання обов'язків з їх
формального документування.

Слід зазначити, що платник повинен бути
розумним та обачливим при виборі
контрагента. Адже, вступаючи у
господарські правовідносини з іншими
суб'єктами господарювання, платник
повинен виходити з того, що цивільний
правочин тягне для нього і податкові
наслідки. Обравши контрагентом ТОВ
«Ялонз» та вступаючи з ним у
правовідносини, позивач був вільним у
виборі, а тому повинен був проявити
такий ступень обачливості та
обережності, що дозволить йому
розраховувати на належну поведінку
контрагента у сфері податкових
правовідносин. При цьому обґрунтування
вибору контрагента, а також фактичні
обставини щодо укладення та виконання
договору мають істотне значення для
встановлення судом факту реальності
виконання господарської операції саме
заявленим контрагентом.

З матеріалів даної справи не
вбачається мотивів для вибору
позивачем ТОВ «Ялонз» в якості
постачальника розглядуваних послуг;
економічного обґрунтування на
підтвердження існування відповідних
мотивів позивачем не представлено.

За вищевказаних обставин суд першої
інстанції, оцінивши подані учасниками
спору доводи та докази відповідно до
статті 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, дійшов вірного
висновку про створення Товариством в
результаті формального документообігу
ситуації, що дозволяє одержання
податкової вигоди не у зв'язку з
реальною господарською діяльністю зі
спірним контрагентом. Таким чином, у
ДПІ були законні підстави для
виключення з податкового кредиту
Товариства ПДВ у відповідній сумі, що
обумовлює законність оспорюваного
донарахування.

У апеляційного суду були відсутні
підстави для надання іншої правової
оцінки викладеним обставинам та для
визнання права позивача на податковий
кредит виключно з формальних
критеріїв.

У зв'язку з цим Вищий адміністративний
суд України вважає за необхідне
скасувати оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2012 у справі № 2а-12617/10/0470
скасувати.

3. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.03.2011 у справі № 2а-12617/10/0470 залишити в
силі.

Ухвала набирає законної сили з
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько