Справа № 2а-3277/12/2670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/66270/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Ланченко Л.В.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Відкритого
акціонерного товариства «Готельний
комплекс «Либідь» та Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.05.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2012

у справі № 2а-3277/12/2670

за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Готельний
комплекс «Либідь»

до Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби

про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-
рішення

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Готельний комплекс «Либідь» (далі по
тексту - позивач, ВАТ «Готельний
комплекс «Либідь») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби
(далі по тексту - відповідач, ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 23.11.2011 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.05.2012, яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2012,
позов задоволено частково.Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 23.11.2011 №
в частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 119300,00 грн. В іншій
частині задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
правильності нарахування та сплати
податку на додану вартість за травень
2011 року, за результатами якої складено
акт від 02.11.2011 №2315/2308/02573533.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198,
п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України), що призвело до заниження
податку на додану вартість за травень
2011 року на 299900,00 грн.

Зазначені порушення відповідач
мотивує нікчемністю правочинів,
укладених між ВАТ «Готельний комплекс
«Либідь» та його контрагентами: ТОВ
«Укртурпром ВС», ТОВ «Астана К», ТОВ
«Монтарія», ТОВ «Компанія Авертус»та
ТОВ «РІП», оскільки останні
здійснювали діяльність, спрямовану на
надання податкової вигоди третім
особам, не мали
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по поставці
товарів (робіт, послуг) та мають ознаки
фіктивності.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.11.2011 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 299901,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 299900,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1,00
грн.

Задовольняючи частково позов суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, між позивачем та ТОВ
«Компанія Авертус» 04.05.2011 укладено
договір про надання маркетингових
послуг №133, між позивачем та ТОВ
«Укртурпром ВС» 06.05.2011 укладено договір
про надання послуг №29, між позивачем та
ТОВ «Монтарія» 05.05.2011 укладено договір
про надання маркетингових послуг №16,
між позивачем та ТОВ «РІП» 06.05.2011
укладено договір підряду №24, між
позивачем та ТОВ «Астана К» 05.05.2011
укладено договір про надання
маркетингових послуг №77.

На виконання даних договорів сторонами
підписано акти прийому-передачі
наданих послуг, акт прийому виконаних
будівельних робіт, виписано на адресу
позивача податкові накладну.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України -
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 ст. 198 ПК України встановлює,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Отже, необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судами зазначено, що позивач в
податковій декларації з податку на
додану вартість за травень 2011 року в
складі податкового кредиту відобразив
суми податку на додану вартість,
зокрема, на підставі податкових
накладних, виписаних ТОВ «Укртурпром
ВС», ТОВ «Астана К», ТОВ «Монтарія», ТОВ
«Компанія Авертус», ТОВ «РІП», у зв'язку
з придбанням робіт та послуг.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

За приписом п. 201.8 ст. 201 ПК Україниправо
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Як встановлено судами, на момент
складання податкових накладних
контрагенти позивача були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мали
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку послуг; в
свою чергу, податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим п.
201.1 ст. 201 ПК України.

Судами встановлено, що позивач
здійснює готельну та ресторанну
діяльність володіє готельним
комплексом «Либідь», що знаходиться у
м. Києві на площі Перемоги, 1.

На підтвердження реальності спірних
операцій та використання їх у
господарській діяльності позивач
надав в матеріали справи рекламні
проспекти з рекламування готельного
комплексу «Либідь» та послуг, що ним
надаються, які містять зображення
будівлі та приміщень готелю;
маркетингові дослідження у письмовому
вигляді та копію ліцензії Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві від 08.04.2011 на право
ТОВ «РІП» здійснювати господарську
діяльність у будівництві.

Отже, колегія суддів погоджується із
судами попередніх інстанцій, що
рекламні послуги у ТОВ «Укртурпром ВС»
замовлялись позивачем з метою
залучення клієнтів та доведення до їх
відому про свої послуги; будівельні
роботи, виконані ТОВ «РІП»з ремонту
літньої тераси та дрібного ремонту
приміщень готелю замовлялись у для
підтримання готельного комплексу в
належному стані відтак, є такими, що
безпосередньо використані у
господарській діяльності ВАТ
«Готельний комплекс «Либідь».

Таким чином вірним є висновок судів
попередніх інстанцій про те, що
податкове повідомлення-рішення від
23.11.2011 № є протиправним та
підлягає скасуванню в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
119300,00 грн.

Разом з тим, судами зазначено, що
позивач не зміг довести, що послуги по
наданню маркетингових досліджень з
боку ТОВ «Астана К», ТОВ «Монтарія», ТОВ
«Компанія Авертус» є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та придбавались для
використання у господарській
діяльності, оскільки: надані позивачем
у матеріали справи маркетингові
дослідження з об'єктів: «Управління
потужностями і попитом фірми»,
«Комплекс послуг підприємств
харчування і його роль в туризмі» та
«Готельний комплекс і його структура»
являють собою реферати на вказані теми,
їх зміст не підтверджує здійснення
будь-яких досліджень та не містить
послуг, які зазначені в актах
прийому-передачі наданих послуг.

Так, в акті прийому-передачі наданих
послуг від 31.05.2011, що складений ВАТ
«Готельний комплекс «Либідь» та ТОВ
«Монтарія», останнє здійснило, зокрема,
наступні дослідження по об'єкту
«Комплекс послуг підприємств
харчування і його роль в туризмі»: типи
і стандарти підприємств харчування,
недоліки в якості швидкого харчування,
ситуація на ресторанному ринку після
фінансової кризи, Закон України «Про
основи туристичної діяльності», однак,
маркетингове дослідження на тему
«Комплекс послуг підприємств
харчування і його роль в туризмі», що
міститься в матеріалах справи, не
містить у собі вказаних позицій.

Крім того, позивач не зміг пояснити
яким чином проведені маркетингові
дослідження використано ним у
господарській діяльності; надані суду
маркетингові дослідження не дають
змоги ідентифікувати особу, яка їх
склала, а ціна за проведені
маркетингові дослідження не
відповідає рівню наданих послуг.

Судами встановлено, що по
господарським операціям з ТОВ «Астана
К», ТОВ «Монтарія», ТОВ «Компанія
Авертус» відповідач збільшив позивачу
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість на 180600,00 грн.

Таким чином колегія суддів
погоджується із судами попередніх
інстанцій, що висновки акта перевірки
про порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п.
198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК
України в частині заниження податку на
додану вартість за травень 2011 року на
180600,00 грн. є обґрунтованими та
підтверджуються матеріалами справи,
збільшення суми грошового зобов'язання
та вказану суму є правомірним.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди дійшли обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Відкритого
акціонерного товариства «Готельний
комплекс «Либідь» та Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14.05.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.10.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Л.В. Ланченко (підпис)М.О.
Федоров