Справа № 2-а-5136/11/1510
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-5136/11/1510

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Присакар О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 15 вересня 2011 року
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі Одеської області про
зобов'язання здійснити перерахунок
державної та додаткової пенсії, як
інваліду 2-ї групи, учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, 1 категорії, -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2011 року ОСОБА_1, звернувшись до
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському
районі Одеської області, просив суд
визнати протиправною відмову
відповідача в перерахунку та виплаті
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 01 лютого 2011 року;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату державної
пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст. 50, ч. 3 ст. 67
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, з 01 лютого 2011 року,
з урахуванням виплаченої пенсії.

Постановою від 15 вересня 2011 року,
ухваленою у відкритому судовому
засіданні, Ізмаїльський міськрайонний
суд Одеської області частково
задовольнив адміністративний позов;
визнав неправомірними дії відповідача
у відмові у перерахунку та виплаті
позивачу пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, що передбачені ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 01 лютого 2011 року, з урахуванням
раніше виплачених сум за вказаний
період; зобов'язав відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення до пенсії, що передбачені
ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в розмірі 8 (восьми)
мінімальних пенсії за віком та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розрахунку прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного
законодавством, з 01 лютого 2011 року по 23
липня 2011 року, з урахуванням раніше
виплачених сум за вказаний період.

Не погоджуючись з постановою суду
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржену постанову та ухвалити нову,
якою відмовити у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі. Вимоги апеляційної скарги,
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального права, оскільки пенсійні
виплати позивачу проводились у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Ухвалюючи постанову про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції встановив, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, інвалідом ІІ групи, віднесений
до 1 категорії, перебуває на обліку у
відповідача та отримує пенсію
відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також суд першої інстанції встановив,
що позивач отримував державну та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірах менших, ніж
визначено ст. ст. 49, 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з
чим дійшов висновку, що порушені права
позивача мають бути відновлені.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Сторонами по справі не оспорюється той
факт, що ОСОБА_1, є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІ
групи, віднесений до 1 категорії,
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської, та з
12 травня 2010 року отримує пенсію
відповідно до Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що також
підтверджено матеріалами справи (а.с. 6,
7-8, 10-11,12, 20).

Предметом спору є розміри пенсійних
виплат, які позивач отримує з 01 лютого
2011 року, а саме:

- розмір державної пенсії, який,
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком;

- розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, який, відповідно до
ст. 50 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», має становити 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Також сторонами по справі не
оспорюється той факт, що позивач
отримує пенсійні виплати у розмірах,
менших ніж встановлено ст. 50, ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що також підтверджено
розпорядженням пенсійного органу (а.с.
12), відповіддю пенсійного органу на
адресу позивача (а.с. 10-11), письмовими
запереченнями на позов (а.с. 20) та
доводами апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 19, ч. 1, 2, 3
ст. 46 Конституції України, рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, ст. 49, ст. 50, ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», ч. 4 ст. 9 КАС
України, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що при
визначенні розміру основної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, застосуванню підлягають
норми Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не положення постанов
Кабінету Міністрів України № 1 від 03
січня 2002 року, № 530 від 28 травня 2008 року,
№ 654 від 16 липня 2008 року, на які
посилається апелянт та які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про право
позивача на отримання пенсійних виплат
в розмірах, встановлених Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
зазначивши, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.
Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Таким чином,
новий мінімальний розмір пенсії за
віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивача має
визначатися виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачеві повинен проводитись
із урахуванням нового розміру
мінімальної пенсії за віком.

Проте суд першої інстанції,
задовольняючи адміністративний позов,
помилково зазначив кінцеву дату для
перерахунку пенсійних виплат, оскільки
з самого визначення поняття «пенсія»
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
державної пенсії та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка має виплачуватись
постійно, один раз на місяць протягом
невизначеного часу та без встановлення
будь-якого терміну або строку виплати
пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій
можуть бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
висловленій у постановах від 23 квітня
2012 року № 21-239а11, від 19 березня 2013 року №
21-53а13, від 5 листопада 2013 року № 21-293а13.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про помилкове застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та наявність
підстав для зміни оскарженої
постанови, шляхом виключення з абзацу
третього резолютивної частини
постанови словосполучення «по 23 липня
2011 року» та «за вказаний період».

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Таким чином, апеляційний суд
дійшов висновку про правильне
вирішення судом першої інстанції спору
по суті, але з помилковим застосуванням
норм матеріального права, у зв'язку з
чим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС
України, це є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення та
зміни оскарженої постанови.

Керуючись ст. ст. 70, 71, ст. 195, п. 1 ч. 1
ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201, ст. ст.
207, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 15 вересня 2011 року змінити,
виключивши з абзацу третього
резолютивної частини постанови
словосполучення «по 23 липня 2011 року» та
«за вказаний період».

В іншій частині постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 15 вересня 2011 року
залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко