Справа № 826/12746/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. при секретарі судового
засідання Берко А.О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Ренесанс Капітал
Груп"до Державної податкової інспекції
у Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
представника позивача: Куліка С.В.
(довіреність б/н від 26.08.2014),
представника відповідача: Шкодича Ю.В.
(довіреність № 1083/9/ від 05.08.2013),
на підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 09.10.2014
проголосив вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ренесанс Капітал
Груп" звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.
Податкові зобов'язання позивачу
нараховані за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
відносин з ТОВ «Алві Груп» за період з
01.01.2011 по 31.12.2011. Підставою нарахування
податкових зобов'язань став висновок
податкового органу про те, що договір,
укладений між позивачем та ТОВ «Алві
Груп» не спричиняє реального настання
Позивач, не погоджуючись з такими
висновками податкового органу
зазначає, що у період, який перевірявся,
дійсно мав господарські
правовідносини з ТОВ «Алві Груп» за
договором № 27/05 від 27.05.2011, які мали
реальний характер та за якими ним було
отримано обладнання та послуги з його
встановлення, які було використано у
власній господарській діяльності та з
метою отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, надав додаткові усні
пояснення та просив суд задовольнити
адміністративний позов у повному
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, у судовому засіданні 17.09.2014
надав суду письмові заперечення, у яких
просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову повністю.
Доводи відповідача викладені в
письмових запереченнях та наведені
його представником під час судового
засідання аналогічні доводам та
висновкам викладеним в акті перевірки
№ 703/26-55-22-08/37192853 від 30.07.2014.
Представник відповідача у судовому
засіданні 09.10.2014 заперечив проти
позовних вимог та просив суд відмовити
у задоволенні позову у повному обсязі.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
позивача та відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд, -
В період з 17.07.2014 по 23.07.2014 Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ренесанс Капітал
Груп» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
відносин з ТОВ «Алві Груп» за період з
01.01.2011 по 31.12.2011.
За результатами перевірки складено акт
№ 703/26-55-22-08/37192853 від 30.07.2014, яким
встановлено порушення статті 134,
підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2
статті138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України в
результаті чого встановлено заниження
податку на прибуток в сумі 287445 грн., та
порушення пункту 185.1 статті 185, пунктів
198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового
14.08.2014 на підставі акту перевірки №
703/26-55-22-08/37192853 від 30.07.2014 прийняті
податкові повідомлення - рішення
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 215 416,00 грн., у
тому числі за штрафними (фінансовими)
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 287 445,00 грн.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ренесанс Капітал
Груп" не погоджуючись з податковими
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню звернулось з відповідним
позовом до суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції, якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами податкового
кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу
України встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів основних
засобів, у тому числі інших необоротних
матеріальних активів та незавершених
капітальних інвестицій у необоротні
капітальні активи), у тому числі при їх
імпорті, з метою подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту та здійснених
витрат до складу валових є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Господарські операції для визначення
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та валових
витрат для цілей визначення об'єктом
оподаткування податком на прибуток
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність таких
операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість та
до складу валових витрат навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та валових витрат,
судом має бути перевірено чи мали
операції між платником податків та
його контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції, при
цьому, суд має виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Позивачем, на підтвердження реальності
та товарності фінансово -
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Алві Груп» надав суду копію договору
№ 27/05 від 27.05.2011 з доданим до нього
технічним завданням, видаткової
накладеної № 829/1 від 29.08.2011, податкових
накладних № 36 від 29.08.2011, № 37 від 29.08.2011,
№ 39 від 29.08.2011, довідку з банку №
028-35-01-05-5/711 від 22.08.2014, видаткову
накладену № РН-0000173 від 29.11.2011 та
фотографії.

Відповідно до положень пунктів 1.2, 1.3, 2.7,
2.8, 3.1 договору № 27/05 від 27.05.2011 первинним
документами, які мають засвідчувати
факт здійснення поставки за вказаним
договором обладнання та його установки
є специфікація, технічне завдання,
рахунки - фактури, видаткові накладні,
паспорт на обладнання та акти
виконання пусконалагоджувальних
робіт.

Позивач суду специфікації, рахунків -
фактур, паспорту на обладнання та актів
виконання пусконалагоджувальних
робіт надано не було, як і не було
зазначено про причини неможливості
надання відповідних документів.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік" встановлено, що первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

В наданій позивачем суду видатковій
накладеній № 829/1 від 29.08.2011 в графі
"Відвантажив(ла)" міститься підпис та
печатка підприємства, водночас не
зазначено посаду та дані особи, яка
вчинила зазначений підпис.

Таким чином, з зазначеної видаткової
накладеної є неможливим встановити,
хто її підписав від постачальника, а
отже встановити особу, яка
відвантажила товар.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що видаткова накладена
№ 829/1 від 29.08.2011 не може належним чином
підтверджувати факт здійснення
фінансово-господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Алві Груп».

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_4, як у якості
директора було підписано договір № 27/05
від 27.05.2011 від імені ТОВ «Алві Груп»
зазначив про те, що відповідного
договору з позивачем не підписував та
реалізацію пакувальних станків,
поставка якого була здійснення
відповідної по податкової накладеної
№ 829/1 від 29.08.2011 взагалі не здійснював.

Надані позивачем на підтвердження
факту реальності фінансово -
господарських відносин з ТОВ «Алві
Груп» та використання отриманих
товарів та послуг у власній
господарській діяльності видаткова
накладена № РН-0000173 від 29.01.2011 та
фотографії не приймаються судом до
уваги з огляду на те, що з них є
неможливим встановити факт того, що
відповідне обладнання було отримано
позивачем саме від ТОВ «Алві Груп».

З огляду на викладене, враховуючи те,
що, як було встановлено судом,
позивачем не надано суду належних
первинних документів, які мали бути
складені у випадку реального
здійснення поставки по взаємовідносин
між позивачем та ТОВ «Алві Груп», а
також те, що надані позивачем первинні
документи складені з порушенням вимог
Закону України "Про бухгалтерський
облік" та допитаній у якості свідка
ОСОБА_4, як у якості директора було
підписано договір № 27/05 від 27.05.2011 від
імені ТОВ «Алві Груп» заперечив факт
укладання відповідного договору та
здійснення поставки обладнання
зазначеного у податковій накладній №
829/1 від 29.08.2011, суд дійшов висновку про
те, що позивачем не надано суду
належних доказів на підтвердження
реальності та товарності фінансово -
господарських відносин з ТОВ «Алві
Груп» за договором № 829/1 від 29.08.2011, а
отже не доведено факт здійснення
поставки товару та надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного -
відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов

Постанова складена у повному обсязі
16.10.2014.