Справа № 810/1461/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/45401/14

К/800/46187/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2014 р.

та касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21.04.2014 р.

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2014 р.

у справі № 810/1461/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_5) звернувся до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області (далі -
відповідач, ДПІ у Києво-Святошинському
районі) про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21.04.2014 р.
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Києво-Святошинському районі від 20.11.2012
№ , № , № та від 07.02.2013
№ .

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.07.2014 р.
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21.04.2014 р.
скасовано. Прийнято нову постанову,
якою позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Києво-Святошинському районі № в
частині визначення фінансових санкцій
на суму 59 375,00 грн. В іншій частині в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.07.2014 р. скасувати, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 21.04.2014 р.
залишити в силі.

ДПІ у Києво-Святошинському районі у
касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від
21.04.2014 р. та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.07.2014 р. і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у Києво-Святошинському районі
проведено планову виїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2010 р. по 31.12.2011 р., за результатами
якої складено акт від 01.11.2012 р. №
420/17-2/28362129.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: п.п. 177.2, 177.4, 177.10 ст. 177, абз. 2,
п. 198.3 ст.198 ПК України; ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»; п.2.6
глави 2 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 № 637.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято: податкове
повідомлення-рішення від 20.11.2012 р. форми
«Р» № , яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у сумі 23 838,00 грн., у
т.ч. 19 070 грн. - основного платежу, 4 768,00
грн. - штрафних (фінансових) санкцій;
податкове повідомлення-рішення від
20.11.2012 р. форми «Р» № 1, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 2 408,00 грн., у т.ч. 2 001,00
грн. - основного платежу, 407,00 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій;
податкове повідомлення-рішення від
20.11.2012 р. форми «С» № , яким
позивачу визначено штрафні санкції за
порушення порядку правильності
здійснення розрахункових операцій у
готівковій формі у розмірі 71 250,00 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав
частково обґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, з огляду на
наступне.

Згідно норми п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно із розділом III Податкового
кодексу України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем включено до
складу валових витрат придбані товари
(будівельні матеріали, автомобільні
шини, придбання та ремонт ноутбука), які
не призначалися в господарській
діяльності підприємця, на загальну
суму 13 666,00 грн.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 ст. 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем укладалися
договори на поставу товарів з ПАТ «Нова
Лінія», ПФ «Анжіо», ТОВ «Рітейл
Електронікс», ТОВ «Равіс», ТОВ «Шина
Плюс».

Проте, як встановлено апеляційним
судом, виконання зазначених договорів
не підтверджено належним чином
складеними первинними документами.

Крім того, позивачем було включено до
складу валових витрат готівкові кошти,
отримані з власного розрахункового
рахунку (поповнення карткового
рахунку), які не підтверджені
платіжними документами, які б
засвідчували факт продажу йому
товарів, надання послуг.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 20.11.2012 р. № , яким позивачу
визначено штрафні санкції за порушення
порядку правильності здійснення
розрахункових операцій у готівковій
формі у розмірі 71 250,00 грн., колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№ 637, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 13.01.2005 за № 40/10320,
оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
обліку розрахункових операцій.

Книга обліку доходів і витрат -
документ установленої форми, що
застосовується відповідно до
законодавства України для
відображення руху готівки. Форму
відповідної книги обліку доходів і
витрат установлено Державною
податковою адміністрацією України.

Пунктом 2.1 Положення передбачено, що
підприємства (підприємці), які відкрили
поточні рахунки в банках і зберігають
на цих рахунках свої кошти, здійснюють
розрахунки за своїми грошовими
зобов'язаннями, що виникають у
господарських відносинах, пріоритетно
в безготівковій формі, а також у
готівковій формі (з дотриманням чинних
обмежень) у порядку, установленому
законодавством України.

Відповідно до п. 2.1 Положення
підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами (громадянами
України, іноземцями, особами без
громадянства, які не здійснюють
підприємницької діяльності) через касу
як за рахунок готівкової виручки, так і
за рахунок коштів, одержаних із банків.
Зазначені розрахунки проводяться
також шляхом переказу готівки для
сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

Згідно п. 2.6 зазначеного Положення уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. У разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням
розрахункової книги оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних
розрахункової книги).

З Книги обліку доходів і витрат ФОП
ОСОБА_5 вбачається, що позивачем
внесено запис про суму отриманого
доходу за 30.08.2011 без ПДВ у розмірі 11 875,00
грн. Вказана книга зареєстрована в ДПІ
у Києво-Святошинському районі 29.03.2006 р.

30.08.2011 на банківський рахунок внесена
торгова виручка у сумі 14 250,00 грн.

Таким чином, сума неоприбуткованої
виручки становить 2 375 грн.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 1 Указу Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки»
передбачено, що у разі порушення
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу,
зокрема, за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне) оприбуткування у
касах готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

А відтак, фінансові санкції за наведене
порушення повинні складати 11 875 грн.
(5*2375=11875).

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення від 20.11.2012 р. №
підлягає скасуванню в частині
визначення фінансових санкцій у
розмірі 59 375 грн.

Враховуючи вищевказані обставини
справи, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку, з яким
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, щодо часткової
обґрунтованості заявлених позивачем
вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що в межах касаційних скарг
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні цієї справи не
допущено, правова оцінка обставин у
справі дана вірно.

За таких обставин, касаційні скарги
позивача та відповідача підлягають
відхиленню, а постанова Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.07.2014 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити.

2.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області відхилити.

3.Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.07.2014 р. залишити без змін.

4.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов