Справа № 2а-7276/09/1570
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/26314/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Одеського міського центру
зайнятості до публічного
акціонерного товариства
"Одесавтотранс" про стягнення штрафу,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Одеського
міського центру зайнятості на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року Одеський міський
центр зайнятості звернувся до суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства "Одесавтотранс" про
стягнення штрафу у розмірі 19 110,14 грн. за
порушення п.5 ст. 20 Закону України «Про
зайнятість населення».

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року, позивачу відмовлено в
задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Одеський міський центр
зайнятості звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 18 березня 2009 року
головними спеціалістами інспекції по
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість населення Одеського
обласного центру зайнятості складений
акт №12-14/13 про порушення
законодавства України про зайнятість
населення, яким встановлено, що ВАТ
"Одесавтотранс" при вивільнені
працівників порушило вимоги п. 5 ст. 20
Закону України «Про зайнятість
населення».

Зокрема, відповідач з порушенням
10-денного строку подав до Одеського
міського центру зайнятості звіт за
формою 4-ПН про фактичне вивільнення
працівника ОСОБА_3 згідно наказу №31-к
від 09 лютого 2008 року, звільненої з 20
лютого 2008 року, а також звіти за формою
4-ПН про фактичне вивільнення
працівника ОСОБА_4, згідно наказу №13-к
від 20 лютого 2007 року, звільненої з 28
лютого 2007 року.

На цій підставі Товариству
запропоновано в добровільному порядку
сплатити штраф у сумі 19110, 14 грн.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що встановлений статтею 20 Закону
України «Про зайнятість населення»
штраф є адміністративно-господарською
санкцією, а Інспекція застосувала її
після сплину шестимісячного строку,
встановленого статтею 250 ГК України, з
моменту виявлення правопорушення.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком судів попередніх
інстанцій, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникають між
роботодавцем та найманим працівником,
регулюються законодавством України в
сфері праці та зайнятості, в тому числі
Кодексом законів про працю України та
Законом України від 1 березня 1991 року
№ 803-ХІІ «Про зайнятість населення»,
чинним на момент виникнення спірних
правовідносин (далі - Закон № 803-ХІІ),
який визначає основні принципи участі
підприємств, закладів та організацій в
реалізації державної політики
зайнятості. Також нормами цього Закону
передбачені їх обов`язки та
відповідальність у випадку порушення
цих обов`язків.

Відповідно до частини 5 статті 20 Закону
№ 803-ХІІ, При вивільненні працівників
(у тому числі працюючих пенсіонерів
та інвалідів) у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, у
тому числі ліквідацією, реорганізацією
або перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників,
підприємства, установи, організації,
незалежно від форми власності,
повідомляють про це не пізніш як за
два місяці в письмовій формі
державну службу зайнятості, вказуючи
підстави і строки вивільнення,
найменування професій,
спеціальностей, кваліфікації, розмір
оплати праці, а в десятиденний строк
після вивільнення - направляють списки
фактично вивільнених працівників,
зазначаючи в них інвалідів.

У разі неподання або порушення
строків подання цих даних стягується
штраф у розмірі річної заробітної
плати за кожного вивільненого
працівника. Ці кошти зараховуються до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття і
використовуються для фінансування
заходів по працевлаштуванню та
соціального захисту вивільнюваних
працівників.

Статтею 18 Закону № 803-ХІІ визначено, що
в складі Державної служби зайнятості
створена інспекція, яка здійснює
контроль за виконанням законодавства
про зайнятість підприємствами,
закладами та організаціями, незалежно
від форм власності і господарювання,
фермерами та іншими роботодавцями.

Положенням про інспекцію по контролю
за додержанням законодавства про
зайнятість населення, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 24 червня 1991 року № 47,
встановлено, що інспекція проводить
перевірку дотримання законодавства
про зайнятість населення
підприємствами, закладами та
організаціями, незалежно від форм
власності, в тому числі відносно
виконання вимог статті 20 Закону №
803-ХІІ.

Інспекція у відповідності з
покладеними на неї завданнями
забезпечує застосування економічних
санкцій за порушення законодавства про
зайнятість населення підприємствами,
закладами та організаціями (підпункт
"л" пункту 8 Положення про інспекцію по
контролю за додержанням законодавства
про зайнятість населення).

Згідно зі статтею 4 Господарського
кодексу України предметом його
регулювання не є трудові відносини.

Частиною першою статті 238 цього Кодексу
передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Під "господарською діяльністю" у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (частина перша статті 3
Господарського кодексу України).

З аналізу вищенаведених правових норм
слідує, що інспекції по контролю за
дотриманням законодавства про
зайнятість населення не здійснюють
заходи державного нагляду (контролю) в
сфері здійснення підприємствами,
закладами, організаціями, іншими
суб`єктами господарської діяльності.

Контрольні заходи, які здійснюються
інспекціями державної служби
зайнятості, стосуються виключно питань
дотримання підприємствами, закладами,
організаціями та іншими роботодавцями
вимог законодавства в сфері зайнятості
населення, встановлених Законом №
803-ХІІ, тобто дотримання роботодавцями
законних прав, інтересів та гарантій
громадян та держави в сфері зайнятості.

Тому, застосовані до публічного
акціонерного товариства
"Одесавтотранс" економічні санкції у
вигляді штрафу за порушення вимог
частини 5 статті 20 Закону № 803-ХІІ не
можуть вважатися
адміністративно-господарською
санкцією в розумінні статті 238
Господарського кодексу України.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 241 Господарського кодексу
України,
адміністративно-господарський штраф, у
разі порушення суб'єктом
господарювання встановлених правил
здійснення господарської діяльності,
сплачується ним до відповідного
бюджету.

Натомість, застосований Інспекцією
штраф у розмірі річної заробітної
плати за кожного вивільненого
працівника, зараховується до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, не включається до
складу Державного бюджету України.

Враховуючи вказане, межі строків
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, передбачені статтею 250 ГК
України не розповсюджують свою дію на
штрафні (економічні) санкції
застосовані Інспекцією за порушення,
встановлені Законом України «Про
зайнятість населення», оскільки штрафи
накладені відповідачем є фінансовими
санкціями і не належать до
адміністративно-господарських
санкцій.

Таким чином, суди попередніх інстанцій,
відмовляючи Одеському міському центру
зайнятості у задоволенні позовних
вимог дійшли передчасного висновку, що
встановлений статтею 20 Закону України
«Про зайнятість населення» штраф є
адміністративно-господарською
санкцією, а Інспекція застосувала її
після сплину шестимісячного строку,
встановленого статтею 250 ГК України, з
моменту виявлення правопорушення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Без повного і всебічного з'ясування
обставин справи, прийняті у цій справі
постанови судів попередніх інстанцій
не можуть вважатися законними і
обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу
адміністративного суду України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

При новому розгляді суду першої
інстанції слід враховувати наведене та
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Одеського
міського центру зайнятості
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 лютого 2013
року скасувати та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: