Справа № 752/13994/14-а
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/703/14
ПОСТАНОВА

іменем
України

18.09.2014 Голосіївський райсуд м.
Києва

в складі головуючого судді
Чередніченко Н.П. з участю секретаря
Фаренюк А.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання неправомірними дій
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва та
зобов»язання здійснити перерахунок ,-

Встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом ,яким просить визнати
неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва та
зобов»язання здійснити перерахунок
пенсії , мотивуючи свої вимоги тим , що в
2008 році , в зв»язку з досягненням
пенсійного віку позивачу була
призначена пенсія ,згідно з Законом
України «Про загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування « . Однак
позивач продовжує обіймати посаду
судді .28.07.2014 року позивач звертався до
відповідача з заявою про переведення
його на пенсію державного службовця ,
однак відповідачем було відмовлено з
посиланням на те , що додані до
відповідної заяви довідки про складові
заробітної плати не відповідають формі
,затвердженій постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.10.2008
року № 19-11, і отже оформлені з
порушенням ст..33 і 37 Закону України «Про
державну службу « .Вважає вказану
відмову протиправною та просить
зобов»язати відповідача Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
перерахувати та виплачувати позивачу
,як судді ,що продовжує працювати
,пенсію на умовах , визначених статтею 37
Закону України «Про державну службу « ,
з моменту звернення із заявою про
переведення його на пенсію державного
службовця ,тобто з 28.07.2014 року .

До суду позивач не з»явився ,подав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності та повним підтриманням
позову .

Відповідач до суду не з»явився
,подав до суду заперечення проти позову
та клопотання про розгляд справи за
його відсутності .

Дослідивши матеріали справи ,
судом встановлено наступне .

Позивач по справі обіймає посаду
судді Вищого Господарського суду
України , відповідний стаж складає 32
роки .

28.07.2014 року позивач звертався з
заявою до відповідача із заявою про
переведення його на пенсію державного
службовця з посиланням на норми
чинного законодавства і Рішення
Конституційного Суду України від 18.06.2007
року № 4-рп/2007 та від 09.07.2007 року за №
6-рп/2007 .

Проте листом від 22.08.2014 року за №
412/12/М-35 УПФУ в Голосіївському районі
відмовило позивачу у переведенні його
на пенсію державного службовця з
посиланням на те , що додані до
відповідної заяви довідки про складові
заробітної плати не відповідають формі
,затвердженої постановою правління ПФУ
від 30.10.2008 року за № 19-11 і отже
оформлені з порушенням норм ст..ст. 33 і 37
Закону України «Про державну службу « .

Однак такі твердження
відповідаче є безпідставними з огляду
на наступне :зазначена постанова ПФУ на
виконання рішень Окружного
адміністративного суду м. Києва
постановою правління Пенсійного фонду
України від 04.09.2013 року за № 15-1 визнана
такою , що втратила чинність ;а додані
довідки про складові заробітної плати
оформлені у відповідності до норм
чинного законодавства та з дотриманням
форми ,оформленої постановою правління
ПФУ від 30.10.2008 року, за № 15-11 .

Головним обов»язком держави , у
відповідності до ст..1 Коснтитуції
України є утвердження і забезпечення
прав і свобод людини. Право громадян на
соціальний захист ,що включає , зокрема
і право на одержання пенсії ,інших
видів соціальних виплат та допомоги
,закріплено на конституційному рівні ,
а саме ст.. 46 Конституції України .
Особливий порядок фінансування суддів
і діяльності суддів є однією з
конституційних гарантій їх
незалежності ,що відображено у ст..126
Конституції України ,і спрямований на
забезпечення належних умов для
здійснення незалежного правосуддя .

Згідно зі ст..1 Закону України «
Про державну службу « державна служба -
це професійна діяльність осіб ,які
займають посади в органах державної
влади та їх апараті щодо практичного
виконання завдань та функцій держави і
одержують заробітну плату за рахунок
державного бюджету . Ці особи є
державними службовцями і мають
відповідні службові повноваження .

Конституційний Суд України у
рішенні № 8-рп/2007 від 16.10.2007 ( справа про
граничний вік перебування на державній
службі та на службі в органах місцевого
самоврядування ) зазначив ,що ч.2 ст. 38
Конституції України не передбачає
поділу державної служби на службу в
органах виконавчої влади . Відповідно
до ч.2 ст. 38 та п.12 ч.1 ст. 92 Конституції
України ,за якими виключно законами
України визначаються основи державної
служби , з чого випливає , що державна
служба єдина за своїми основами .
Інститут державної служби
врегульований Законом України «Про
державну службу « , а її особливості в
апаратх окремих органів визначпються
законами про ці органи .

З наведеного виплаває, що
професійний суддя є носієм судової
влади в Україні за посадою у сфері
спеціальної функції держави і у
загальному понятті - державним
службовцем ,на кого поширюється право
отримати пенсію за віком згідно із
Законом України «Про державну службу «
.

Кожна держава , як вказано у
Рекомендації Комітету Міністрів Ради
Європи « Незалежність ,дієвість та роль
суддів « від 13.10.1994 року , має
забезпечити те , щоб статус і
винагорода суддів відповідала
гідності їхньої професії та
відповідальності ,яку вони беруть на
себе .

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання ,
пов»язані з реалізацією права на
соціальний захист ,неприпустимість
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень ,
і сформулював правову позицію ,згідно з
якого Конституція та закони України
виокремлюють певні категорії громадян
України , що потребують додаткових
гарантій соціального захисту з боку
держави . До них зокрема ,належать
громадяни , яким пенсія призначається
за спеціальними законами .

Як вбачається зі змісту рішення
Конституційного Суду України від 18.06.2007
року за № 4-рп/2007 , для окремих категорій
осіб передбачено особливий порядок
пенсійного забезпечення з урахуванням
їх правового статусу , професійних
обов»язків , підвищених вимог до
дисципліни , обмежень та інших
особливостей , пов»,язаних з ризиком
для життя та здоров» я, що й зумовила
встановлення додаткових гарантій
соціального забезпечення таких осіб .

Конституційний Суд України
неодноразово в рішеннях у справах про
гарантії незалежності суддів ( № 4-рп/2007
від 18.06.2007)та про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового
утримання ( від 11.10.2005 № 8-рп/2005),зазначав
,що Конституція України не допускає
будь-яких обмежень у правах громадян за
ознаками майнового стану ,зокрема ,в
залежності від отримання працюючими
пенсіонерами заробітної плати .Право
судді на заробітну плату ,
пенсію,щомісячне довічне грошове
утримання тощо є гарантією
забезпечення незалежності працюючих
суддів . Забезпечення судді гідного
статусу життєвого рівня є обов»язком
держави,оскільки суддя обмежений у
праві заробляти додаткові матеріальні
блага .

Так, рішенням Конституційного
Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005
визначено, що зміст та обсяг права
громадян на пенсійне забезпечення
полягає у їх матеріальному
забезпеченні шляхом надання трудових і
соціальних пенсій, тобто щомісячних
пенсійних виплат відповідного розміру,
в разі досягнення особою передбаченого
законом віку чи визнання її інвалідом
або отримання членами її сім»ї цих
виплат у визначених законом випадках.

Згідно ст..37 Закону України «Про
виконавчу службу « на одержання пенсії
державних службовців мають право особи
,які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку ,за
наявності страхового стажу для
чоловіків- не менше 25 років ,для жінок -
не менше 20 років , у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років , та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи,які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців,- незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку. Таким чином , цими
законами не передбачені обмеження на
отримання пенсії державного службовця
,які після виходу на пенсію продовжують
працювати .

Статтею 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів «
врегульовано питання щодо набуття
суддями на відставку та порядок виходу
суддів у відставку , а не умови ,за якими
призначається пенсія . Ця стаття
відсилає до положень статті 37 Закону
України «Про державну службу « , якою
встановлено умови набуття права на
пенсію ,причому до таких умов не
віднесено вихід суддів у відставку .

За наведеного вище , на суддів ,що
працюють у досягли пенсійного віку ,але
не вийшли у відставку ,поширюється дія
Закону України «Про державну службу « і
тому позовні вимоги є обґрунтованими ,
і позивач має право на переведення його
на пенсію державного службовця .

Згідно з вимогами ст..45ч.3 Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне пенсійне страхування «
відповідач зобов»язаний здійснити
перерахунок пенсії з дня подання
позивачем відповідної заяви , а саме з
28.07.2014 року .

Керуючись ст..ст. 158-163,167 КАС
України ,-

Постановив :

Позов ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва про
визнання неправомірними дій
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва та
зобов»язання здійснити перерахунок
задовольнити .

Визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва щодо
відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію
державного службовця відповідно до
Закону Україну «Про державну службу «.

Зобов»язати Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 ,як
судді ,що продовжує працювати пенсію на
умовах , визначених статтею 37 Закону
України « Про державну службу « , з
моменту звернення із заявою про
переведення його на пенсію державного
службовця , тобто з 28.07.2014 року .

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Голосіївський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з часу її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя