Справа № 2а-2522/10/1770
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/51098/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач) Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.10.2010 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2013 року

у справі № 2а-2522/10/1770

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_4 звернувся до суду
з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.10.2010 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11.09.2013 року, позов задоволено
повністю. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Рівне від
06.11.2009 року № /0.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від
20.10.2014 року замінено Державну податкову
інспекцію у м. Рівне її
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
колегія суддів встановила наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
документальної планової перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період 01.07.2007 року по
30.06.2009 року відповідачем складено акт
від 23.10.2009 року №179/17119/НОМЕР_1, яким
встановлено порушення позивачем ст. 13
Декрету КМ України «Про прибутковий
податок з громадян», Додаток №7 до
Інструкції про прибутковий податок з
громадян, затвердженої наказом
Державної податкової адміністрації
України від 14.02.2001 року № 53; п. 7.1 ст. 7, пп.
9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»; п. «б»
ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», в результаті чого позивачу
донараховано суму податку з доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю за 1-2
квартали 2009 року в розмірі 16 315, 90 грн.

На підставі вказаного акта 06.11.2009 року
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницької діяльності в розмірі 16
315, 90 грн.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку щодо
відсутності порушення позивачем вимог
податкового законодавства, і, як
наслідок, неправомірного прийняття
відповідачем податкового
повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції, з урахуванням норм
податкового законодавства, чинних на
час виникнення відповідних
правовідносин, погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
зважаючи на таке.

В силу пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Згідно із п. 22.10 ст. 22 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
до набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, стосовно
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю діють положення розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92 № 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян».

Статтею 13 названого Декрету
встановлено, що оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Згідно із додатком № 7 «Про склад
валових витрат виробництва (обігу), що
виключаються з валового доходу
платників податку - фізичних осіб» до
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІ України від
21.04.1993 року № 12, фізична особа - платник
податку не є юридичною особою і
платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерській облік,
тому формує витрати за переліком
статті 5 «Валові витрати» і відповідно
до статті 8 «Амортизація» вказаного
Закону з деякими особливостями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до поданої
позивачем декларації про доходи,
одержані за період з 01.01.2009 року по
30.06.2009 року, позивачем задекларовано
доходи за 1-2 квартали 2009 року в сумі 215
990, 00 грн. За даними податкової
перевірки ця сума становить 234 823, 07 грн.

Встановлено, що на рахунок позивача в
період 1-2 кварталів 2009 року ТОВ
«Агролюкс» помилково було
перераховано кошти в сумі 21 401, 95 грн., що
підтверджується листом від 06.05.2009 року
№80, які в цьому ж періоді (відповідно
банківської виписки від 07.05.2009 року)
позивачем на вимогу названого платника
були повернуті як зайво перераховані.
Отже, оподатковуваний дохід позивача
за обумовлений період становить 213 421, 12
грн.

За таких обставин, доводи податкового
органу про заниження позивачем
валового доходу в розмірі 18 833, 07 грн.
правомірно відхилено судами
попередніх інстанцій, оскільки вони не
знайшли свого підтвердження.

Що стосується встановлених в ході
перевірки позивача обставин щодо
завищення позивачем валових витрат за
період 1-2 квартали 2009 року, судами
встановлено, що в декларації про
доходи, одержані за період з 01.01.2009 року
по 30.06.2009 року, позивач відобразив
валові витрати, пов'язані з одержанням
доходу в розмірі 213 185, 00 грн.

За даними акта перевірки валові
витрати позивача у названому періоді
повинні становити 123 245, 41 грн., а відтак
встановлено в ході перевірки
розбіжність між показниками валових
витрат, задекларованих позивачем, та
валових витрат за даними перевірки на
суму 89 939, 59 грн.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що зменшення
відповідачем даних валових витрат
позивача при визначенні
оподатковуваного доходу здійснено на
доводах про те, що до складу валових
витрат за вказаний період включено
суми затрат не пропорційно одержаному
доходу.

Однак даний акт перевірки не містить
жодних відомостей про те, які саме
затрати (по яким первинним документам),
понесені позивачем, виключені в ході
перевірки із складу його валових
витрат і яким чином вказані затрати
пов'язані чи не пов'язані з одержаним
доходом позивача у названому звітному
періоді.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої та апеляційної інстанцій
ухвалено законні і обґрунтовані
рішення, які постановлені з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для їх
скасування не вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області відхилити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.10.2010 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2013 року
у справі № 2а-2522/10/1770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук