Справа № 826/20314/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Каракашьян
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м.Києві про скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс"
звернувся до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м.Києві про скасування
рішення від 100250000/2013/600728/2 від 16 вересня
2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 лютого 2014 року адміністративний
позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів звернувся з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі зовнішньоекономічного
контракту від 02 квітня 2012 року № SMA 16,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" та
компанією ZHEJIANG FIRSD GROUP CO. LTD (Китай), на
митну територію України позивачем
ввозився товар - світильники побутові
електричні настільні, патрони для ламп
розжарювання.

Митна вартість товару була заявлена
декларантом шляхом подання декларації
митної вартості № 100250000/2013/070466 від 16
вересня 2013 року за основним методом,
тобто, за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

До вантажної митної декларації
позивачем було додано
товаросупровідні документи, зокрема:
експертний висновок №В-4962/1, інвойс
№2013F03A34 від 30 липня 2013 року, пакувальний
лист №2013F03A34 від 30 липня 2013 року;
додаткова угода №2 від 02 квітня 2012 року;
зовнішньоекономічний договір від 02
квітня 2012 року № SMA 16; договір про
транспортно-експедиторське
обслуговування №08/01/2013 від 08 січня 2013
року; декларація про відповідність
продукції вимогам технічних
регламентів UA.011.D. 00033-13 від 14 січня 2013
року; сертифікат походження
№ССРІТІ30133133 від 16 серпня 2013 року;
інформацію про позитивні результати
здійснення фітосанітарного та
радіологічного контролю товару від 14
вересня 2013 року №2730, від 07 серпня 2001
року №2761 та резервну позицію №915 від 26
липня 2001 року.

У зв'язку з тим, що подані декларантом
документи не дають змоги визначити
митну вартість імпортованих товарів,
посадовою особою митниці зобов'язано
ТОВ "Софіт-Люкс" надати додаткові
документи.

16 вересня 2013 року позивачем були надані
додаткові документи, а саме: коносамент
- ZENNLAQB331329 від 07 серпня 2013 року,CMR 1486 від 14
вересня 2013 року; рахунок-фактура на
транспортно-експедиційні послуги НК0981
від 16 вересня 2013 року; довідка про
транспортні витрати та відсутність
страхування б/н від 10 вересня 2013 року;
сторінки каталогу виробника;
прайс-лист від виробника та продавця;
виписка з бухгалтерської документації
від 16 вересня 2013 року; лист 11/2-10.10/15938-ЕП
від 13 грудня 2010 року; лист перевізника
б/н від 16 вересня 2013 року.

Незважаючи на подання позивачем
додаткових документів, 16 вересня 2013
року Київською регіональною митницею
було прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №
100250000/2013/600728/2, у зв'язку з чим позивачу
було відмовлено у митному оформленні
товарів за поданою ним митною
декларацією.

Не погоджуючись з вищевказаним
рішенням відповідача про коригування
митної вартості та вважаючи його
протиправними, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

В силу ст. 57 глави 9 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Частиною 4 ст. 58 Митного кодексу України
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України,
у разі якщо документи, зазначені у ч. 2
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи.

Частиною 5 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що заборонено вимагати
від декларанта або уповноваженої ним
особи будь-які інші документи, відмінні
від тих, що зазначені в цій статті.

Як вбачається з матеріалів справи, для
митного оформлення імпортованого
товару ТОВ "Софіт-Люкс" надано
відповідачу документи, що передбачені
ч. 2 ст. 53 Митного кодексу.

Також, 16 вересня 2013 року позивачем були
надані додаткові документи для
підтвердження митної вартості
імпортованого товару.

Судом встановлено, що надані позивачем
документи дають змогу ідентифікувати
оцінюваний товар та містять об'єктивні
та достовірні дані, що піддаються
обчисленню, які чітко підтверджують
ціну товарів, що підлягає сплаті
позивачем на користь продавця, тобто
підтверджують митну вартість товарів
за ціною договору, згідно з вимогами
Митного кодексу України.

Відповідачем у свою чергу не
підтверджено наявність у поданих
позивачем документах розбіжностей,
ознак підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
формально нижчий рівень митної
вартості імпортованого позивачем
товару від рівня митної вартості
іншого митного оформлення не може
розцінюватися як заниження позивачем
митної вартості, не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару і не
може бути достатньою підставою для
відмови у здійсненні митного
оформлення товару за першим методом
визначення його митної вартості.

При цьому, доказів, які б викликали
сумніви в достовірності проведеного
позивачем розрахунку митної вартості
товару за ціною договору, відповідачем
не наведено.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що ТОВ
"Софіт-Люкс" подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, а тому заявлена
позивачем митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
Митного кодексу України.

Крім того, оскаржуване рішення містить
посилання на те, що метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів не може бути
прийнятий у зв'язку з відсутністю даних
щодо вартості операцій з ідентичними
товарами, скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості). Метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів не може
бути прийнятий у зв'язку з відсутністю
даних щодо вартості операцій з
подібними (аналогічними) товарами,
скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості). Метод визначення
митної вартості на основі віднімання
вартості не може бути використаний у
зв'язку з відсутністю даних, необхідних
для проведення розрахунків. Метод
визначення митної вартості на основі
додавання вартості не може бути
використаний у зв'язку з відсутністю
даних, необхідних для проведення
розрахунків.

Так, визначена митна вартість товарів
ґрунтується на митній вартості
товарів, подібних за якісними
характеристиками, митне оформлення
яких уже здійснене за митними
деклараціями від 17 серпня 2013 року
№500060001/2013/035279, від 30 серпня 2013 року
№500060001/2013/37451.

Тобто, в оскаржуваному рішенні
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів послалась на неможливість
застосування другого та третього
методів, у зв'язку з відсутністю
інформації.

Водночас, в даному рішенні відповідач
послався на визначення митної вартості
з застосуванням митної вартості
товарів, подібних за якісними
характеристиками.

З огляду на вищенаведене, судом першої
інстанції вірно зазначено, що
оскаржуване рішення містить
протилежні визначення стосовно
відсутності інформації щодо подібних
товарів та застосування такої
інформації одночасно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
коригування відповідачем митної
вартості здійснено неправомірно, а
тому оскаржуване рішення правомірно
скасовано судом.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог ТОВ "Софіт-Люкс" та їх
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Водночас, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 29.10.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.