Справа № 431/3820/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/25188/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Старобільського районного
суду Луганської області від 20.02.2014 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Чмирівської сільської ради, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про оскарження
рішення органу місцевого
самоврядування у земельному спорі,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Старобільського районного суду
Луганської області з позовом до
Чмирівської сільської ради, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про оскарження
рішення органу місцевого
самоврядування у земельному спорі.

Постановою Старобільського районного
суду Луганської області від 20.02.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено
без задоволення, а постанову
Старобільського районного суду
Луганської області від 20.02.2014 року - без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з даними рішеннями,
посилаючись на допущені судами першої
та апеляційної інстанцій порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Старобільського районного суду
Луганської області від 20.02.2014 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2014 року
та справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не надають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є
власником будинків за адресами:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Земельні ділянки, на яких розташовані
вказані домоволодіння, перебувають у
комунальній власності Чмирівської
сільської ради. Рішенням Чмирівської
сільської ради від 18.12.2009 року № 27/78
ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
на земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства,
орієнтованою площею 0,22 га, за адресою
АДРЕСА_2.

Земельна ділянка за адресою АДРЕСА_4,
належить ОСОБА_4 на підставі Державного
акта про право власності на земельну
ділянку.

ОСОБА_3 належить домоволодіння за
АДРЕСА_3, яке розташоване на земельній
ділянці, що значиться у комунальній
власності.

Розпорядженням сільського голови
Чмирівської сільської ради від 28.10.2013
року № 45-а/г для вирішення земельного
спору між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які
є сусідами, призначено узгоджувальну
комісію, якою у присутності вказаних
осіб було здійснено обстеження,
встановлено межові границі та обмір
земельних ділянок, на яких розташовані
будинки цих осіб, про що складено Акт
від 07.11.2013 року.

В ході обстеження комісія здійснила
заміри земельних ділянок, звірила їх
розміри із записами у погосподарських
книгах і дійшла висновку, що межова
границя між земельними ділянками не
порушена, оскільки відповідно до
статті 107 Земельного кодексу України
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації, які
в даному випадку відсутні, в той час, як
у разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки.

При цьому, комісія встановила, що
фактично ОСОБА_2 користується
земельною ділянкою загальною
орієнтованою площею 0,577 га.

Даний Акт обміру та встановлення меж
земельної ділянки було затверджено
рішенням Чмирівської сільської ради
від 19.11.2013 року № 25/19.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
України», виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються відповідно до
закону питання регулювання земельних
відносин.

Згідно із статтею 12 Земельного кодексу
України, до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить організація
землеустрою; здійснення контролю за
використанням та охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства; вирішення земельних
спорів.

Частиною 3 статті 158 Земельного
кодексу України визначено, що органи
місцевого самоврядування вирішують
земельні спори у межах населених
пунктів щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності і користуванні
громадян, та додержання громадянами
правил добросусідства, а також спори
щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 107 Земельного кодексу України
встановлено, що основою для
відновлення меж земельних ділянок є
дані земельно-кадастрової
документації. У разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки. Якщо
фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному
виділяється однакова за розміром
частина спірної ділянки. У випадках,
коли в такий спосіб визначення меж не
узгоджується з виявленими обставинами,
зокрема, з встановленими розмірами
земельних ділянок, то межі
визначаються з урахуванням цих
обставин.

Враховуючи, що земельно-кадастрової
документації щодо спірних земельних
ділянок у сільській раді немає, як
немає її і у сторін земельного спору,
комісією правомірно було встановлено
межі земельних ділянок за фактичним
використанням, що зафіксовано в Акті
від 07.11.2013 року, який в подальшому
затверджено сільською радою, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
обгрунтованого висновку, відмовивши в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Старобільського районного суду
Луганської області від 20.02.2014 року та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16.04.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Чмирівської сільської ради, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про оскарження
рішення органу місцевого
самоврядування у земельному спорі - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О.
Логвиненко

В.Ф. Мороз