Справа № 818/2704/14
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 р.
Справа №818/2704/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколова В.М.

за участю секретаря судового засідання
- Заіченко А.М.,

представників позивача - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

представника відповідача - Васильченко
М.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_4.)
звернувся до Сумського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області (далі по тексту -
відповідач, ДПІ у м. Сумах) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
16.09.2014 року № /48514 про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 58156,50 грн.,
в тому числі: 38771,00 грн. основного
платежу та 19385,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ФОП
ОСОБА_4 придбав у ТОВ "Автодом Пассаж"
автомобіль Renault Trafic VF1JLBUBCCY вартістю (з
ПДВ) 243000,00 грн., сума ПДВ - 40500,00 грн. по
договору купівлі-продажу № КР0430 від
20.12.2012. Позивач є фізичною особою, яка
здійснює діяльність, віднесену
законодавством до підприємницької,
зареєстрований у встановленому
порядку платником ПДВ. У зв'язку з цим,
при придбанні транспортних засобів з
метою їх використання у власній
господарській діяльності у
відповідності до вказаних норм
податкового законодавства отримав
право на віднесення сплачених сум ПДВ
до податкового кредиту.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала з
підстав, викладених у письмових
запереченнях (а.с.65-67) та зазначила, що
завищення податкового кредиту виникло
в результаті порушення п. 198.3 ст. 198, п.
199.1 ст. 199 Податкового кодексу України,
які виникли через включення до його
складу ПДВ, що увійшов до складу
вартості автомобіля Renault Trafic, який не
використовується в підприємницькій
діяльності та не приймає участі в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності.

Суд, заслухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності, дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що
посадовими особами податкового органу
було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ФОП
ОСОБА_4 з питань достовірності
нарахування суми податкового
зобов'язання та суми податкового
кредиту за період з 01.01.2013 по 31.01.2013, за
результатами якої складено акт від 18
серпня 2014 року № 2946/18-19-17-01-17//151
(а.с.5-13).

В ході перевірки встановлено порушення
позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 199.1 ст. 199,
п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті
чого донараховано податок на додану
вартість за січень 2013 року в сумі 38771,00
грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м.
Сумах прийняте податкове
повідомлення-рішення від 16 вересня 2014
року № /48514 про нарахування
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 38771,00 - за
основним платежем та 19385,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач зареєстрований як фізична
особа-підприємець 21.06.2002 (номер запису 2
010011) та перебуває на податковому
обліку в ДПІ у м. Сумах, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця (а.с.28), копією
свідоцтва платника єдиного податку
(а.с.30). Також позивач зареєстрований
платником податку на додану вартість з
09.07.2002, що підтверджується копією
свідоцтва платника ПДВ № 200033633 від
06.03.2012 (а.с.29).

Між ФОП ОСОБА_5 (Покупець) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Автодом Пассаж"
(Продавець) було укладено договір №
КР0430 від 20.12.2012 про продаж автомобіля
Renault Trafic VF1JLBUBCCY вартістю (з ПДВ) 243000,00
грн., сума ПДВ - 40500,00 грн. (а.с.31,32). Варто
зауважити що в зазначеному договорі
стороною - покупцем виступає саме
фізична особа - підприємець ОСОБА_5

Автомобіль було передано у
відповідності до акту прийому-передачі
від 23.01.2013 (а.с.33). Розрахунок проведений
у безготівковій формі за рахунок
кредитних коштів, отриманих у ПАТ
"Креді Агріголь Банк" та за рахунок
власних коштів, що підтверджується
платіжним дорученням №295 від 26.12.2012
(а.с.39) та копією кредитного договору
№1/1317571 від 24.01.2013 (а.с.40-47).

ТОВ "Автодом Пассад" було видано
видаткову накладну № 467853 від 23.01.2013 та
податкову накладну №25 від 23.01.2013 (а.с.37)
на суму 243000,00 грн., у тому числі ПДВ -
40500,00 грн. (а.с.36).

Вказаний автомобіль зареєстрований за
фізичною особою ОСОБА_4 (а.с.48).

17.02.2013 ФОП ОСОБА_4 було подано до ДПІ у м.
Сумах податкову декларацію з податку
на додану вартість за січень 2013 року, до
якої було включено, зокрема, сплачені
суми ПДВ при придбанні автомобіля Renault
Trafic (а.с.54-57).

Як зазначено в акті перевірки №
2946/18-19-17-01-17//151 від 18.08.2014 (а.с.5-13),
оскільки автомобіль Renault Trafic
зареєстрований не за фізичною
особою-підприємцем і власником
автомобіля є фізична особа, то позивач
не мав права віднести до податкового
кредиту сплачені суми ПДВ при його
придбанні.

Надаючи правову оцінку матеріалам
справи, суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, та складається із
сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку із придбанням або
виготовленням товарів та послуг,
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів, з метою
їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у ' межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до абзацу "а" п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.п. 198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (послуг); або дата
отримання товарів (послуг), що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України).

Згідно з вимогами ст. 51 Цивільного
кодексу України, до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Цивільного
кодексу України, фізична
особа-підприємець відповідає за
зобов'язаннями пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, крім майна, на яке згідно із
законом не може бути звернено
стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу
України, громадянин-підприємець
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім своїй майном, на яке відповідно до
закону може бути звернено стягнення.

Позивач є фізичною особою, яка здійснює
діяльність, віднесену законодавством
до підприємницької, є платником ПДВ у
розумінні ст.ст.14, 180 Податкового
кодексу України, зареєстрований у
встановленому порядку платником ПДВ,
тому на нього повною мірою поширюються
правові норми, які визначають порядок
обчислення і сплати ПДВ, формування
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування сум ПДВ, у зв'язку з чим
при придбанні транспортних засобів з
метою їх використання у власній
господарській діяльності у повній
відповідності до вказаних норм
податкового законодавства отримав
право на віднесення сплачених сум ПДВ
до податкового кредиту та суми
податкового кредиту підтверджені
належним чином оформленими
документами.

Норми податкового законодавства
України не обмежують право платника
податку на податковий кредит залежно
від суб'єктного складу сторін у
правовідносинах за договорами на
придбання товарів (робіт, послуг), в т.ч.
і транспортних засобів та визначають
одинакові права та обов'язки як для
юридичних, так і для фізичних осіб,
платників податку (в тому числі і
фізичних осіб-підприємців), оскільки
відповідно до пункту 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок та
моделей, причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998
за №1388, транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами. Транспортні засоби,
що належать фізичним особам -
підприємцям, реєструються за ними як за
фізичними особами.

Такої ж позиції дотримується Вищий
адміністративний суд України (ухвала
від 27 березня 2014 року К/9991/35082/11 та
ухвала від 01 липня 2014 року К/800/15343/14).

Також відповідач зазначив, що ФОП
ОСОБА_4 не має дозволеного виду
діяльності для надання послуг
пасажирського транспорту та не надав
товарно-транспортних накладних, які
могли б підтверджувати використання
зазначеного автомобіля у
господарській діяльності.

Однак такі доводи не можуть бути
прийняті судом до уваги виходячи з
наступного.

Що стосується товарно-транспортних
накладних, слід зазначити, що згідно з
п. 2 Переліку документів, необхідних для
здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 лютого 2009 р. №
207, із змінами та доповненнями, для
фізичної особи-підприємця, що здійснює
вантажні перевезення для власних
потреб необхідні:

- накладна або інший документ, який
підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії;

- реєстраційний документ на
транспортний засіб або інший
засвідчений в установленому порядку
документ, що підтверджує право
керування, користування чи
розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного
технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Зазначені документи надаються особам,
які уповноважені здійснювати контроль
на автомобільному транспорті та у
сфері безпеки дорожнього руху.

Отже для перевезення вантажів для
власних потреб фізична
особа-підприємець не зобов'язана
заповнювати товарно-транспортні
накладні та надавати їх для перевірки
податковим органам.

Всі інші документи, в тому числі:
податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки, договори, акти
приймання-передачі, платіжні
доручення, тощо були надані для
перевірки.

З огляду на викладені вище обставини,
суд дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 16.09.2014 року №
/48514 не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим воно підлягає
визнанню протиправним та скасуванню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем при подачі позовної заяви
було сплачено судовий збір згідно
платіжного доручення №267 від 17.09.2014 в
сумі 182,70 грн. (а.с.15).

З огляду на викладене вище, ФОП ОСОБА_4
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України витрати зі сплати
судового збору в розмірі 182,70 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Сумах від 16.09.2014 року № /48514 про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
58156,50 грн., в тому числі: 38771,00 грн.
основного платежу та 19385,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
витрати зі сплати судового збору в сумі
182,70 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
В.М. Соколов

Повний текст постанови складено 24.10.2014
року.

З оригіналом згідно

Суддя
В.М. Соколов