Справа № 2а-5796/09/1170
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/72830/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011 по справі №2-а-5796/09/1170 за
позовом Державної податкової
інспекції у місті Кіровограді до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кіровоградський
лікеро-горілчаний завод», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мариса»,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автосвіт» про
стягнення суми.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд суду передано вимоги
Державної податкової інспекції у місті
Кіровограді (далі - ДПІ у м. Кіровограді,
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кіровоградський
лікеро-горілчаний завод» (далі - ТОВ
«Кіровоградський лікеро-горілчаний
завод», відповідач-1), Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мариса»
(далі - ТОВ «Мариса» відповідач-2) про
стягнення з відповідачів коштів у
розмірі 3408047,48грн., які отримано за
нікчемним правочином.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 13.10.2011, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди попередніх інстанцій
виходили з того, що санкції,
передбачені статтею 208 Господарського
кодексу України є
адміністративно-господарськими, а тому
можуть застосовуватись лише протягом
строків, встановлених статтею 250
Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Кіровська ОДПІ 01.11.2011 звернулась з
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 07.11.2011 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
22.10.2009 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011, та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ у м.
Кіровограді посилається на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, частини
третьої та п'ятої статті 203, статей 207, 208,
215, 228, 238, 250 Господарського кодексу
України, статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Кіровоградський
лікеро-горілчаний завод» та ТОВ
«Мариса» зареєстровані в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серія АА
№343359 та серія АА №686685 відповідно.

Між ТОВ «Кіровоградський
лікеро-горілчаний завод» (комітент) та
ТОВ «Мариса» (комісіонер) 05.10.2007 було
укладено договір комісії б/н, за
умовами якого комітент доручає
комісіонеру за винагороду вчиняти один
або декілька правочинів з продажу
товару. Крім того, між відповідачами
укладено договір поставки від 27.04.2007
б/н, за умовами якого ТОВ
«Кіровоградський лікеро-горілчаний
завод» зобов'язується передати у
власність ТОВ «Мариса», а останній
прийняти та оплатити на умовах даного
договору лікеро-горілчані вироби в
асортименті, кількості та по ціні
згідно специфікації.

На виконання вищезазначених договорів
було виписано податкові накладні, які
було вилучено згідно протоколу виїмки
та огляду від 10.07.2008.

Звертаючись з даним позовом до суду,
податковий орган виходив з наявності у
відповідачів умислу на укладення
спірних договорів з метою, суперечною
інтересам держави і суспільства, який
виразився у спробі відповідача-1
здійснювати відвантаження
лікеро-горілчаних виробів без мети
реального настання правових наслідків,
з метою заниження об'єкта
оподаткування, несплати податків до
державного бюджету України, що
спричинить руйнування створеної
державою системи оподаткування та
значних втрат з Державного бюджету
України. При цьому, позивач зазначає, що
постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 30.03.2009
визнано недійсними установчі та
реєстраційні документи ТОВ «Мариса» з
моменту реєстрації, тобто з 28.02.2006, що
свідчить про нікчемність укладених
договорів між ТОВ «Кіровоградський
лікеро-горілчаний завод» та ТОВ
«Мариса».

Відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Разом з тим, санкції, встановлені
частиною першою статті 208
Господарського кодексу України, є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, та не є
цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню
частини першої статті 238
Господарського кодексу України. З
огляду на це, такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків,
встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Судами встановлено, що спірний договір
укладено відповідачами 05.10.2007, та
частково виконаний в період з жовтня по
листопад 2007 року, проте з вимогою про
застосування санкцій позивач
звернувся до суду лише 29.04.2009, тобто
поза межами граничного річного строку
від вчинення правопорушення,
передбаченого статтею 250
Господарського кодексу України.

З огляду на зазначене, висновок судів
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог у зв'язку із
порушенням строків застосування
санкцій, передбачених статтею 250
Господарського кодексу України, є
правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 22.10.2009 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 13.10.2011 по справі №2-а-5796/09/1170
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв