Справа № 806/16/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/37237/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів
Горбатюка С.А.,

Донця О.Є.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року

у справі № 806/16/14

за позовом ОСОБА_2

до Брусилівської районної державної
адміністрації Житомирської області,

третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Долинівське»

про визнання протиправним та
скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Брусилівської районної державної
адміністрації Житомирської області
(далі - Брусилівська РДА), в якому просив
визнати протиправним розпорядження
Брусилівської РДА від 14 квітня 2010 року
№ 107 «Про надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок».

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17 червня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
неповноту з'ясування судами обставин
справи, просить рішення судів
скасувати. Вимоги мотивує тим, що
приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суди не врахували
ту обставину, що ТОВ «Долинівське» є
юридичною особою, тому надання дозволу
на виготовлення проекту землеустрою
для передачі товариству в оренду
земельної ділянки без проведення
земельних торгів, є незаконним. При
цьому, позивачу відмовлено в
задоволенні його заяви про надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення фермерського
господарства з земель запасу та
резерву з тих підстав, що передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній власності,
здійснюється за результатами
земельних торгів. Крім того, вказує на
те, що суд помилково посилається на
рішення Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, як на
підставу відмови в задоволенні позову,
з огляду на те, що вказане рішення
стосується органів місцевого
самоврядування, тоді як Брусилівська
РДА не є таким органом.

В запереченнях, що надійшли на адресу
суду, представник третьої особи
просить суд касаційну скаргу залишити
без задоволення рішення судів - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, правової оцінки обставин справи,
суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що розпорядженням
Брусилівської РДА від 14 квітня 2010 року
№ 107 «Про надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок» надано
дозвіл ТОВ «Долинівське» на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок площею 300
га для передачі в оренду строком на 49
років для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва за
рахунок земель запасу, що розташовані
за межами населених пунктів
Соболівської сільської ради на
підставі ст.ст. 17, 22, 124 та п. 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України.

В подальшому розпорядженням
Брусилівської РДА від 18 жовтня 2010 року
№ 338 земельні ділянки площею 300 га
передано в оренду ТОВ «Долинівське»
строком на 49 років.

Вважаючи оскаржуване розпорядження
відповідача незаконним, позивач
звернувся до суду з позовом про його
скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оскаржуване
розпорядження відповідача на час
розгляду справи реалізоване, тому є
таким, що вичерпало свою дію, оскільки
земельні ділянки площею 300 га передані
ТОВ «Долинівське» в оренду, про що
укладено договори. Також, суди
посилаються на те, що оскаржуване
розпорядження є актом одноразового
застосування, вичерпало свою дію
фактом його виконання, тому відповідно
до рішення Конституційного Суду
України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009,
не може бути скасоване чи змінене після
його виконання. Крім того, рішенням
господарського суду Житомирської
області від 13 лютого 2014 року не
встановлено невідповідності
розпорядження Голови Брусилівської
РДА від 14 квітня 2010 року № 107 вимогам
земельного законодавства, тому
відповідно до ст. 72 КАС України, вказане
розпорядження є законним.

Проте суд касаційної інстанції не
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанцій та вважає їх
передчасними, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 121-123 ЗК України надання
земельних ділянок у постійне чи
тимчасове користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади та органів місцевого
самоврядування за клопотанням
зацікавленої особи, за проектами
відведення цих ділянок.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 124 ЗК України
(в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них (оренда, суперфіцій,
емфітевзис), у тому числі з
розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Зі змісту наведених норм закону
вбачається, що за загальним правилом
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів. При цьому, Земельний кодекс
України містить ряд виключень із
вказаного правила, коли передача в
оренду вказаних земельних ділянок
здійснюється без проведення торгів.

Суди першої та апеляційної інстанцій
залишили поза увагою обставини чи
підлягали земельні ділянки площею 300 га
передачі ТОВ «Долинівське» в оренду
шляхом проведення земельних торгів.
Без з'ясування вказаних обставин
неможливо повно, всебічно та об'єктивно
дати оцінку оскаржуваному
розпорядженню відповідача.

Крім того, варто зазначити, що висновок
Конституційного Суду України,
викладений в його рішенні від 16 квітня
2009 року № 7-рп/2009 про те, що ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання, не може бути
застосований до спірних правовідносин
з огляду на те, що Брусилівська РДА не є
органом місцевого самоврядування та не
скасовувала власне розпорядження.
Натомість, спірне розпорядження
Брусилівської РДА підлягає перегляду
судом з перевіркою обставин,
визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Щодо посилання судів на рішення
господарського суду Житомирської
області від 13 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 24 лютого 2014 року, як на
підставу законності оскаржуваного
розпорядження відповідача відповідно
до ст. 72 КАС України, слід зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Водночас, передбачене ч. 1 ст. 72 КАС
України звільнення від доказування не
має абсолютного характеру і не може
сприйматися судом як неможливість
спростування під час судового розгляду
обставин, які зазначені в іншому
судовому рішенні. Суди, під час нового
розгляду справи, не повинні сприймати
як обов'язкові висновки щодо фактичних
обставин справи, наведених у судових
рішеннях цивільних, господарських
справ.

Для спростування преюдиційних
обставин, передбачених ч. 1 ст. 72 КАС
України, учасник адміністративного
процесу, який ці обставини заперечує,
повинен подати суду належні та
допустимі докази. Ці докази повинні
бути оцінені судом, що розглядає
справу, у загальному порядку за
правилами ст. 86 КАС України.

При цьому суди також повинні
враховувати вимоги ч.ч. 4 та 5 ст. 11 КАС
України щодо необхідності офіційного
з'ясування всіх обставин справи і у
відповідних випадках витребувати ті
докази, яких, на думку суду, не вистачає
для належного встановлення обставин у
справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що
обставини у справі, що розглядається, є
інакшими, ніж установлені під час
розгляду іншої адміністративної,
цивільної чи господарської справи, то
справу належить вирішити відповідно до
тих обставин, які встановлені
безпосередньо судом, який розглядає
справу.

Таким чином, судами неповно
встановлені обставини у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Суд касаційної інстанції не має
повноважень виправити допущені судами
попередніх інстанцій порушення норм
процесуального права.

За таких обставин, постанова
Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року та ухвала Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 червня 2014 року підлягають
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати викладене, повно і
всебічно з'ясувати і перевірити всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінити докази, що мають значення для
справи, і в залежності від
встановленого, правильно визначити
норми матеріального та процесуального
права, що підлягають застосуванню до
спірних правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2014
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та не підлягає оскарженню,
проте може бути переглянута з підстав,
у строк та у порядку, визначених
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Е.Ю. Швед

Судді
С.А. Горбатюк

О.Є. Донець