Справа № 808/3928/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/3928/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2014 року

справа № 808/3928/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі № 808/3928/14 за позовом управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Запоріжжя до публічного акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод» про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и В:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року позовні вимоги задоволено. Постанова суду мотивована обов’язком підприємства відшкодовувати Фонду фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство «Запорізький арматурний завод» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, які свідчать, що розмір пенсій встановлених під час призначення (вказаних у протоколах) та зазначених у розрахунках до відшкодування є різним, і цей розмір не обґрунтований позивачем. Крім цього, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції був зобов’язаний закрити провадження у справі, у зв’язку з непідсудністю цієї справи адміністративному суду. Таку позицію заявник апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», враховуючи факт порушення відносно підприємства провадження у справі про банкрутство, вимоги про стягнення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій має розглядати господарський суд, у провадженні якого перебуває права про банкрутство.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до абз.абз. 1, 3 п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації - робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" діяв Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", абз. 4 п. 1 ст. 2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Водночас, відповідно до абз. 4 п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що положення абз. 4 п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є спеціальними щодо абз. 3 п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про існування у відповідача обов'язку відшкодовувати органам Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Як вбачається з апеляційної скарги, не заперечуючи свого обов’язку відшкодовувати Фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, відповідач вказує на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок, посилаючись на розбіжності між розмірами пенсій, вказаних у протоколах про призначення пенсій та розмірами пенсій, які заявлені до відшкодування. Такі розбіжності відповідач пов’язує з тим, що у протоколах про призначення пенсій визначено розмір пенсії, який сплачується довічно.

З такими доводами відповідача суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки статтею 42 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» передбачено індексацію та перерахунок пенсій у зв’язку із збільшенням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, прожиткового мінімуму та страхового стажу.

Отже, розбіжності між розмірами пенсій, які призначено та які фактично виплачені, пов’язані з перерахунком такої пенсії у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім цього, до позову Фондом долучено докази, які свідчать про розрахунок сум, що підлягають відшкодуванню, вказують на прізвища пенсіонерів, що отримують пільгову пенсію та її розмір.

Щодо доводів відповідача про непідвідомчість вказаної справи адміністративному суду, з огляду на порушення ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.06.2012р. провадження у справі про банкрутство, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011р. №4212-VІ внесено зміни до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зокрема, частиною 4 статті 10 визначено Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обов’язкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, пов’язаних з майновими вимогами до боржника.

У пункті 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 22.12.2011р. №4212-VІ зазначено, що цей Закон набирає чинності через рік з дня його опублікування.

Закон від 22.12.2011р. №4212-VІ опублікований в газеті «Голос України» 18.01.2012р.

Таким чином, Закон від 22.12.2011р. №4212-VІ набрав чинності 18.01.2013р.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 02.10.2012р. №5405-VІ доповнено Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції Закону від 22.12.2011р. №4212-VІ, пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом (тобто після 18.01.2013р.).

Враховуючи те, що справа про банкрутство відносно ПАТ «Запорізький арматурний завод» порушена 05.06.2012р., то посилання відповідача на вимоги ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції з 18.01.2013р., є безпідставним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для його скасування не існує.

Крім цього, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, оскільки сплата судового збору була відстрочена до ухвалення судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

Розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, становив 913, 50грн. із наступного розрахунку.

На час подання апеляційної скарги та вирішення питання Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом про прийняття апеляційної скарги, Закон України “Про судовий збір” діє в редакції Закону від 19.09.2013р. №590-VII, яким змінено розміри ставок судового збору з 23.10.2013р.

Так, Законом України «Про судовий збір», відповідно до положень якого, ставки судового збору встановлено у таких розмірах: за подання апеляційної скарги до адміністративного суду заявник сплачує 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру – 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми. Ставка складає 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону).

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2014 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1218,00 грн..

Таким чином, враховуючи те, що адміністративний позов носить майновий характер, розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги, складає 913,50 грн., що становить 50 відсотків від 1,5 розмірів мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод» - залишити без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року у справі №808/3928/14 – без змін.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 913,50грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 24.10.2014 р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк