Справа № 9101/152753/2012
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2014-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2014 рокусправа № 2а/0470/6251/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Туркіної Л.П.
(доповідач)

суддів - Дурасової Ю.В., Проценко О.А.,

при секретарі - Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.07.2012 р. у справі № 2а/0470/6251/12

за позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ метал груп"

про стягнення адміністративно
господарських санкцій та пені - ,

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ метал груп", в
якому просило стягнути з Відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі 83 182, 84 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.07.2012 р. у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
відповідачем вжито всіх можливих
заходів, спрямованих на забезпечення
працевлаштування інвалідів на власне
підприємство, що виключає підстави для
притягнення підприємства до
адміністративно-господарської
відповідальності.

Не погодившись з постановою суду,
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2012
року, та винести нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Відповідачем було порушено вимоги
статей 19, 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», а саме - підприємством не
сплачено у добровільному порядку
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативів з
працевлаштування на підприємстві
визначеної законом кількості
інвалідів. При цьому позивач зазначає,
що відповідачем не було самостійно
працевлаштовано інвалідів, не вжито
всіх необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів, зокрема,
шляхом створення господарського
об'єднання. Вказані дії Відповідача
перешкоджають реалізації державної
політики в сфері соціального захисту
інвалідів.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу. Вважає, що обов'язок
працевлаштування інваліда виникає у
підприємства при наявності
відповідної пропозиції державної
служби зайнятості чи у разі звернення
інваліда самостійно. Зазначає, що ним
було здійснено всі необхідні дії та
вжито всі передбачені чинним
законодавством заходи для
працевлаштування інвалідів. Жодному
інваліду, який звернувся до
Відповідача самостійно або був
направлений Центром зайнятості, не
було безпідставно відмовлено. Відносно
створення господарських об'єднань
відповідач вказує, що це є правом, а не
обов'язком підприємств.

06.05.2014 року відповідач подав додаткові
пояснення, в яких зазначив, що основним
видом діяльності ТОВ "АВ метал груп" є
оптова торгівля металами та металевими
рудами. Підприємства або організації
громадських організацій інвалідів, які
також займаються оптовою торгівлею
металами та металевими рудами, або
подібною суміжною за видом діяльністю,
а також науковою діяльністю, співпраця
з якими призведе до отримання прибутку
всіма учасниками господарського
об'єднання та задоволення їх законних
інтересів, на території м.
Дніпропетровська відсутні.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про час та місце
судового розгляду позивач
повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник
відповідача, проти апеляційної скарги
заперечив, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, рішення суду
першої інстанції - без змін.

Заслухавши представника відповідача,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, заперечення на неї, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (далі Закон
№875-ХІІ) для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Як свідчать матеріали справи, 29.02.2012 р.
відповідач подав позивачу Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2011 рік за формою № 10-ПІ,
згідно якого у відповідача працює 5
інвалідів, тоді як повинні працювати 14
осіб.

Сума адміністративно-господарських
санкції за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів складає 83 166,21 грн.

Таким чином, матеріали справи
підтверджують факт невиконання
відповідачем нормативу
працевлаштування інвалідів та
обґрунтованість розрахунку суми
адміністративно-господарських
санкцій, здійсненого позивачем.

Однак, загальні принципи застосування
відповідальності за правопорушення у
сфері господарської діяльності
визначені у Господарському кодексі
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Закон України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
покладає на підприємство обов'язок
створити (пристосувати), атестувати
належним чином робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
повідомити про це органи перелічені в
ч.1 ст. 18 Закону, а ті в свою чергу
зобов'язані направити підприємству на
працевлаштування інвалідів, а тому суд
вважає, що на підприємства покладено
обов'язок по забезпеченню певної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
обов'язок їх безпосереднього
працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач протягом 2011 року інформував
Бабушкінський районний центр
зайнятості м. Дніпропетровська про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів шляхом
щомісячного надання звітів за формою №
3-ПН про можливість працевлаштування
інвалідів у необхідній кількості.

Державною службою зайнятості на
протязі 2011 року на підприємство було
направлено 8 інвалідів. Чотири з яких
відмовилися від запропонованих
робочих місць, а двоє не відповідали
заявленим вакансіям за станом здоров'я.

У 2011 році підприємством самостійно
працевлаштовано 5 інвалідів, при цьому
фактів безпідставної відмови
інвалідам у працевлаштуванні
позивачем та іншими державними
органами не зафіксовано.

Виходячи з зазначених обставин, суд
апеляційної інстанції погоджується з
доводами відповідача, стосовно того, що
ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення
господарського правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції,
сукупність названих обставин свідчить,
що відповідачем вживались належні
заходи щодо пошуку та працевлаштування
інвалідів, що виключає підстави для
застосування санкцій, передбачених ст.
20 Закону №875-XII.

Доводи позивача стосовно того, що
відповідач не вчиняв дій щодо
створення господарського об'єднання з
підприємствами громадських
організацій інвалідів не приймаються
судом, оскільки позивач не надав
доказів щодо існування таких
підприємств на території, де здійснює
господарську діяльність відповідач.

Отже, висновки суду першої інстанції
стосовно відмови у задоволенні позову
є законними та обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, апеляційну
скаргу Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів слід залишити без
задоволення, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 16.07.2012 р. -
без змін.

Керуючись ст.ст. 195,196, 198, 202, 205, 206, КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення .

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16.07.2012 р. у справі № 2а/0470/6251/12 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення рішення в
повному обсязі відповідно до статті 160
цього Кодексу - з дня складення рішення
в повному обсязі.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко