Справа № П/811/1401/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2014 рокусправа № П/811/1401/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А.
Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 29
травня 2014 року

у справі № П/811/1401/14

за позовом Кіровоградського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Україна»

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Кіровоградське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося у
Кіровоградський окружний
адміністративний суд з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Україна» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 83152,17 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 523,95 грн.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що відповідачем
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, Кіровоградське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів подало апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права,
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, суд
апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що товариством з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Україна» подано до
Кіровоградського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
за формою №10-ПІ, затвердженого наказом
Міністерства праці України від 10
лютого 2007 року № 42 з доповненнями від 12
листопада 2008 року №527, з якого
вбачається, що при середньообліковій
чисельності працюючих на підприємстві
відповідача у 2013 році - 92 особах, та
виходячи з нормативу, передбаченого
частиною 1 статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», у відповідача
мало бути працевлаштовано чотири
інваліди. Разом з тим, на підприємстві
протягом січня-грудня 2013 року працював
лише один інвалід.

У зв'язку з тим, що відповідачем
самостійно не нарахована та не
сплачена сума
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 83152,17 грн. та пеня у розмірі
523,95 грн., утворилася заборгованість у
розмірі 83676,12 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Україна» є суб'єктом
підприємницької діяльності, якому,
відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно з частиною 3 статті 181 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що норми чинного
законодавства України щодо соціальної
захищеності інвалідів передбачають, що
на підприємства покладено обов'язок по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
а не обов'язок їх працевлаштування.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема, за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що
товариством з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Україна», з січня по
грудень 2013 року, до
Добровеличківського районного центру
зайнятості подавалися звіти про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) за формою № 3-ПН «Звіт
про наявність вакансій».

Листом Добровеличківського районного
центру зайнятості від 14 травня 2014 року
№04-06/418/04 підтверджено, що
протягом 2013 року на підприємство
інваліди не направлялись.

Доказів відмови відповідача у
працевлаштуванні направлених на
вакантні посади інвалідів не надано.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованих
висновків, що позивачем неправомірно
застосовані
адміністративно-господарські санкції
до відповідача, оскільки товариством з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Україна» вжито усіх
залежних від нього заходів щодо
забезпечення необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко

Суддя:
Ю.М. Дадим