Справа № 804/13138/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/37892/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: головуючого
судді Юрченко В.П., суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.11.2013 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2014 року

у справі № 804/13138/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Хліб"

до Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень
- рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.11.2013 року, яка залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.06.2014 року задоволено позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Хліб" до Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, визнано протиправними та
скасовані податкові
повідомлення-рішення від 27.05.2013 р., яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 803575,50 грн. та №
№ від 27.05.2013 року, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 675004 грн.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
розглянувши матеріали справи, доводи
касаційної скарги вважає, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що посадовими особами ДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ПАТ «Хліб» щодо
підтвердження відомостей, отриманих
від особи, яка мала правові відносини з
платниками податків ТОВ «ТК Урожай» за
грудень 2012 р., за результатами якої
складено акт від 11.04.2013 року № 376,150/381545,
яким встановлено порушення позивачем
вимог: пункту 138.1. статті 138, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 675004,00 грн.; 198.3
ст. 198 ПК України, внаслідок чого
завищено податковий кредит на суму 535717
грн.

На підставі вказаного акта перевірки
податковим органом винесено податкові
повідомлення-рішення від 27.05.2013 р., яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 803575,50 грн. та №
№ від 27.05.2013 року, яким збільшено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 675004 грн.

Підставою для нарахування позивачу
податкових зобов'язань з ПДВ та податку
на прибуток слугували твердження
перевіряючих, що операції з експорту
олії завідомо не були спрямовані на
отримання доходу, та є збитковими, тому
що ціна реалізації продукції була
нижчою за ціну придбання (з ПДВ), що
одночасно є також порушенням п.п.138.6 ст.
138 Податкового кодексу України щодо
визначення собівартості продукції. В
акті перевірки зазначено, що у грудні
2012 р. позивач реалізував на експорт
олію соняшникову невиморожену
нерафіновану на суму 2702450,09 грн., яку
придбав у ТОВ «ТК Урожай» у кількості
298, 45 тон на суму 3214306, 50 грн., в тому числі
535717.75 грн.

Суди попередніх інстанцій зазначили
про безпідставність висновків
податкового органу, оскільки за
результатами господарської операції
позивача з придбання та подальшої
поставки олії соняшникової
нерафінованої не вимороженої (суміш
пресового і екстракційного масел) сорт
1 за зовнішньоекономічним контрактом
ПАТ «Хліб» отримано прибуток в сумі 23
861, 34 грн.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів, зазначаючи
наступне.

Відповідно до п.п. 138.1 ст. !38 Податкового
кодексу України, - витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п.п.138.1.1).

Відповідно до п.п.138.2 ст. 138 цього
кодексу, - витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 ст. 139 ПК України, -
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з п.п.14.1.181 Податкового кодексу
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно зі п.п.198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п.п. 198.6 цього
кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. Згідно з
пунктом 201.4 статті 201 ПК України,
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач - Публічне
акціонерне товариство «Хліб»,
зареєстровано та знаходиться на
податковому обліку з 1997 р., основний вид
економічної діяльності є виробництво
хліба та хлібобулочних виробів,
виробництво борошняних кондитерських
виробів, тортів та тістечок.

Між позивачем, як покупцем та ТОВ «ТК
«Урожай» укладено договір
купівлі-продажу від 03.12.2012 року №1073, на
виконання якого здійснено поставку
олії соняшникової нерафінованої не
вимороженої (суміш пресового і
екстракційного масел) в кількості 298,45
тонн сорт 1 за ціною 2678588,75 грн. без ПДВ
(ПДВ 535 717,75 грн.). Оплату здійснено в
сумі 2741706,54 грн., в тому числі ПДВ 461 273,98
грн.

Як встановлено судами, ПАТ «Хліб»
укладено зовнішньоекономічний
контракт з LAUFFER SA (Швейцарія), на
виконання якого експортовано олії
соняшникової нерафінованої не
вимороженої (суміш пресового і
екстракційного масел) сорт 1 на суму
338102,10 доларів США (2702450,09 грн.).
Транспортування товару здійснювалось
за рахунок покупця LAUFFER SA.

Таким чином, прибуток позивача
становить 23861,34 грн. (2702450,09 грн. - 2678588,75
грн.)

Зазначаючи про збиток в розмірі 511865,41
грн., податковий орган помилково
здійснив розрахунок: 2702450,09 грн. - 3214306,50
грн., оскільки остання сума є ціною
отриманого товару від ТОВ «ТК «Урожай»
з ПДВ.

Враховуючи встановлені обставини та
наведені вище положення Податкового
кодексу України - юридично правильним
є висновок судів першої та апеляційної
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Таким чином, Вищий адміністративний
суд України дійшов висновку про те, що
судами попередніх інстанцій належним
чином з'ясовано обставини справи та
дано їм відповідну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
рішень суду першої та апеляційної
інстанцій не встановлено.

Відповідно до статті 224 КАС України, -
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
06.11.2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.06.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)В.П. Юрченко
Судді(підпис)Н.Є.Блажівська
(підпис)М.В.Сірош