Справа № 820/16589/14
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Панченко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

до

Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції"

про

стягнення податкового боргу ,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач - Державне підприємство "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції", знаходиться на обліку як платник податків в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області з 01.09.2000 року за № 52. Для здійснення розрахунків в безготівковій формі підприємство має розрахункові рахунки в банківських установах. За даними облікової картки, відповідач має борг перед бюджетом у розмірі 675958,72грн., який складається з заборгованості з ПДВ та земельного податку з юридичних осіб. Оскільки застосовані податковим органом позасудові заходи стягнення не призвели до погашення суми боргу в повному обсязі, позивач, посилаючись на приписи п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, просив суд ухвалити рішення про задоволення заявлених вимог.

Представник позивача - Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, визначеному ст. ст. 33-35 КАС України, прибув у судове засідання та склав на адресу суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. (а.с.55).

Відповідач – Державне підприємство "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції", про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в порядку, визначеному ст. ст. 33-35 КАС України, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 53), у судове засідання повноважного представника не направив, причини неявки суду не повідомив. У письмових запереченнях на позов (а.с. 45-47) відповідач вказав, що підставою для звернення до суду слугував борг, який виник згідно поданих підприємством декларацій з ПДВ та сплаті за землю. Однак, процедура стягнення податкового боргу за рахунок грошових коштів на рахунках платника податків може бути ініційована лише шляхом внесення подання в порядку ст. 183-3 КАС України, а не в порядку ст. ст. 104-105 КАС України, тобто позовного провадження.

Дослідивши матеріали суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

До складу заявленої до стягнення спірної суми податкового боргу у розмірі 675958,72 грн. структурно входить:

1)Податковий борг з податку на додану вартість у сумі 549440,79 грн., виник на підставі грошових зобов'язань, задекларованих підприємством у дкеклараціях, поданих до ОДПІ :

За несплату у встановлені законом терміни самостійно визначеного зобов'язання контролюючим органом нарахована пеня у загальній сумі 170189,79 грн.

2)Податковий борг ДП "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" з земельного податку з юридичних осіб виник на підставі самостійно задекларованого підприємством грошового зобов'язання у поданих до ОДПІ розрахунках земельного податку:

всього: 126517, 93 грн. (а.с.34-37).

Дослідивши згадані вище рішення, суд відзначає, що за формою, змістом, підставами прийняття оглянуті податкові вимоги відповідають повноваженням органів державної податкової служби України та способу їх реалізації, які визначені ст.ст.54, 59 Податкового кодексу України. Явних недоліків форми, змісту або підстави походження оглянуті правові акти індивідуальної дії не мають.

В матеріалах справи відсутні докази втрати згаданими рішеннями юридичної дії, а відтак, при вирішенні спору суд сприймає ці рішення як діючі. При цьому, суд зауважує, що перевірка законності рішень суб’єкта владних повноважень, котрі створили обов’язок по здійсненню платежу, за правилами ч.3 ст.2 КАС України та з огляду на положення ст.138 названого кодексу виходить за межі предмета доказування по даній справі.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового Кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З огляду на приписи ч.1 ст.138 КАС України до предмету доказування по адміністративній справі про стягнення заборгованості, котра утворилась внаслідок невиконання публічного обов'язку з проведення платежу на користь Державного бюджету України, місцевого бюджету чи певного суб'єкта владних повноважень, входять обставини 1) реального існування зобов'язаної особи як суб'єкта права, 2) виникнення публічного обов'язку по здійсненню платежу та доведення до відома зобов'язаної особи факту виникнення публічного обов'язку по здійсненню платежу, 3) виконання публічного обов'язку в добровільному порядку, 4) дотримання органом контролю чи управління визначеної законом процедури виконання публічного обов'язку в примусовому порядку, 5) існування заборгованості з виконання публічного обов'язку, 6) заявлення органом контролю чи управління вимоги про стягнення в межах визначеного законом строку.

Оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.69, 70, 71, 86 КАС України, суд доходить висновку, що означені вище платежі належать до визначеного законодавцем в ст.9 Податкового кодексу України переліку загальнодержавних податків і зборів, заборгованість в розумінні п.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України підпадає під визначення податкового боргу.

Із зібраних судом по справі документів слідує, що визначені ст. 57 та ст. 287 Податкового кодексу України строки оплати податкового зобов’язання у спірних правовідносинах стосовно заявленої до стягнення суми боргу збігли.

Доказів оплати відповідачем спірної суми заборгованості або виконання обов’язку по оплаті в інший спосіб матеріали справи не містять.

Існування передбачених ст.ст.37 і 38 Податкового кодексу України підстав, з якими закон пов'язує припинення обов'язку платника податків по сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) з матеріалів справи не вбачається.

За таких обставин, вимога ДПІ про стягнення податкового боргу визнається судом обґрунтованою.

Розглядаючи спір, суд бере до уваги, що правовідносини з приводу стягнення коштів платника податків в рахунок погашення податкового боргу унормовані ст.95 Податкового кодексу України, відповідно до п.95.2 якої стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 ст.95 Податкового кодексу України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (абз.1 п.95.3 ст.95); орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби (абз.2 п.95.3 ст.95).

При цьому, суд зважає, що за приписами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і Податкового кодексу України кошти в Україні існують в готівковій і безготівковій формі, а відтак, питання визначення форми коштів, котрі підлягають стягненню з платника податків за податковим боргом, належить до компетенції органу державної податкової служби і підлягає вирішенню в ході виконання останнім відповідної постанови адміністративного суду.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення заявленою вимогою прав та охоронюваних законом інтересів платника податків у сфері публічно-правових відносин, то позов належить задовольнити, адже обґрунтованість заявленої вимоги підтверджена добутими судом і долученими до матеріалів справи доказами.

Керуючись ст.ст.8 та 19 Конституції України, ст.ст.7-11, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області до Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" про стягнення податкового боргу - задовольнити.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні – з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб’єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п’ятиденного строку з моменту отримання суб’єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Панченко О.В.