Справа № 816/3420/14
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/3420/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Носенка
М.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Горобця О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області, Кременчуцького
міського відділу УМВС України в
Полтавській області про поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області
(далі - УМВС України в Полтавській
області, відповідач-1) про поновлення на
посаді дільничного інспектора міліції
(міліція місцевого бюджету) сектору
дільничних інспекторів міліції
Крюківського відділу міліції
Кременчуцького міського відділу,
стягнення грошового утримання за час
вимушеного прогулу за період з 25.07.2014 р.
по теперішній час.

В судовому засіданні 25.09.2014 р.
представником позивача подано заяву
про зміну, уточнення підстав
адміністративного позову, збільшення
позовних вимог в справі про поновлення
на посаді, виплати грошового утримання
за час вимушеного прогулу, у якій
просив визнати неправомірним та
скасувати наказ управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області від 10.07.2014 р. № 668
про притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни; визнання неправомірним та
скасування наказу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області від 25.07.2014 р. № 337
о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі
служби в органах внутрішніх справ за
порушення дисципліни на підставі
підпункту "є" пункту 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ; зобов'язання
поновити ОСОБА_1 на службі в органах
внутрішніх справ на посаді дільничного
інспектора міліції (міліція місцевого
бюджету) сектору дільничних
інспекторів міліції Крюківського
відділу міліції Кременчуцького
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області з 25.07.2014 р.;
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період з 25.07.2014 р.
по теперішній час.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував, що службове розслідування та
притягнення до дисциплінарної
відповідальності проведено з грубим
порушенням Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ, Інструкції
про порядок проведення службового
розслідування в органах внутрішніх
справ України, оскільки дисциплінарне
стягнення накладено після спливу
місячного строку після того, як про
подію стало відомо начальнику, не
досліджені наявність вини у скоєнні
порушення, мета та мотиви порушення,
перевірку проведено формально. Позивач
вказав, що перебуваючи в зоні
проведення АТО, він залишив місце
розташування зведеного загону на
перехресті
"Артемівськ-Словянськ-Красний Лиман" за
усним наказом безпосереднього
начальника ОСОБА_5, який віддав наказ
відбути гелікоптером в постійне місце
дислокації м. Ізюм Харківської області
з метою поповнити запаси питної води та
боєприпасів для їхнього зведеного
загону. Відтак, позивач стверджує, що не
здійснював самовільного залишення
місця несення служби, а виконував усний
наказ підполковника міліції ОСОБА_5, у
зв'язку з чим не допускав грубого
порушення службової дисципліни.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили їх задовольнити.

Представник УМВС України в Полтавській
області проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. В
письмових запереченнях посилався на
встановлені в ході проведення
службового розслідування обставини
залишення ОСОБА_1 місця служби у
відрядженні, чим допущено порушення
службової дисципліни, Присяги
працівника органів внутрішніх справи,
Правил поведінки та професійної етики
особи начальницького складу ОВС.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.09.2014 р.
залучено до участі у справі в якості
другого відповідача Кременчуцький МВ
УМВС України в Полтавській області.

Кременчуцький МВ УМВС України в
Полтавській області в судове засідання
28.10.2014 р. явку свого уповноваженого
представника не забезпечив, направив
до суду заяву про розгляду справи за
відсутності його представника. У
поданій заяві просив відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
оскільки звільнення з ОВС здійснено з
дотриманням вимог чинного
законодавства, правомірно, у межах
повноважень, у спосіб та на підставах,
встановлених Законами України "Про
затвердження Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України", "Про
міліцію" та Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, пояснення
представника відповідача-1, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що в період з 28.01.2010
р. по 25.07.2014 р. ОСОБА_1 проходив службу в
органах внутрішніх справ України.

21.05.2014 р. Кременчуцьким МВ УМВС України
в Полтавській області видано наказ №108
о/с про відрядження з 21.05.2014 р. до
особливого розпорядження в ГУМВС
України в Харківській області групи
працівників Кременчуцького МВ УМВС
України в Полтавській області, в тому
числі дільничного інспектора міліції
СДІМ Крюківського ВМ Кременчуцького МВ
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1

Наказом УМВС України в Полтавській
області від 04.06.2014 р. №234 о/с у зв'язку із
самовільним залишенням місця несення
служби у складі зведеного загону під
час перебування у відрядженні
припинено з 04.06.2014 р. відрядження до м.
Ізюм Харківської області старшому
лейтенанту міліції ОСОБА_1

Наказом УМВС України в Полтавській
області від 10.07.2014 р. №668 за грубе
порушення службової дисципліни, вимог
статей 4, 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
Присяги працівника органів внутрішніх
справ України, п.2.2, п.4.1 р. ІІІ Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ України, що
виявилося в невиконанні наказів
начальника, самовільному залишенні
місця несення служби, підбурюванні
інших працівників до вчинення таких
дій, дільничного інспектора міліції
СДІМ Крюківського ВМ Кременчуцького МВ
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1
звільнено з ОВС.

На підставі вказаного наказу та
подання Кременчуцького МВ від 21.07.2014 р.,
згідно з Положенням про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ звільнено з
органів внутрішніх справ за пунктом 64
"є" (у запас за порушення дисципліни)
дільничного інспектора міліції
(міліція місцевого бюджету) СДІМ
Крюківського ВМ Кременчуцького МВ, з
25.07.2014 р. (наказ УМВС України в
Полтавській області №337/о/с від 25.07.2014
р.).

Не погоджуючись з наказами в частині
його звільнення зі служби в органах
внутрішніх справ за порушення
дисципліни, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених
позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про
міліцію" порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64
розділу VІІ "Звільнення зі служби"
"Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Статтею 25 Закону України "Про міліцію"
передбачено, що працівник міліції у
межах повноважень, наданих цим Законом
та іншими законодавчими актами,
самостійно приймає рішення і несе за
свої протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність; службова особа
міліції, яка порушила вимоги закону або
неналежно виконує свої обов'язки, несе
відповідальність у встановленому
порядку.

Такий порядок визначений
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, затвердженим
Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV.

Статут визначає сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
визначено, що службова дисципліна - це
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного
статуту).

Підставою притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з ОВС послугувало
наступне.

Так, наказом УМВС України в Полтавській
області від 20.05.2014 р. №199о/с дск ОСОБА_1
разом з іншими працівниками ОВС
відряджений з 21.05.2014 р. до особливого
розпорядження в м. Ізюм Харківської
області. Метою відрядження було
виконання завдань, визначених Законом
України "Про боротьбу з тероризмом" та
несення служби по охороні громадського
порядку в районах проведення АТО.

21.05.2014 р. працівникам, що мали відбути у
відрядження, у тому числі й позивачу,
заступником начальника УМВС
підполковником міліції ОСОБА_6 усно на
плацу доведено до відома зміст наказу
про відрядження, поставлено завдання,
проведено інструктаж на предмет
дотримання дисципліни й законності,
правил поводження зі зброєю, заходів
особистої безпеки, видано табельну та
автоматичну вогнепальну зброю. З
вказаних працівників сформовано
зведений загін, командиром якого
призначено підполковника міліції
ОСОБА_5 Після цього, працівники міліції
на службовому транспорті вибули до м.
Ізюм Харківської області, де поступили
в розпорядження ГУМВС України в
Харківській області.

В подальшому, вказаний загін
підпорядковано 79-й окремій бригаді
аеромобільних військ ЗСУ, в складі
якого він мав виконувати функції,
визначені Законами України "Про
міліцію" та "Про боротьбу з тероризмом"
відповідно до функцій вказаних
формувань.

У ніч з 02.06.2014 р. на 03.06.2014 р. ОСОБА_1 разом
з іншими працівниками ОВС
завантажилися до БТР, кузовів
автомобілів для перевезення особового
складу та вирушили на схід. Протягом
ночі колона декілька разів піддавалась
обстрілам та приймала бій, після чого
просувалась вперед. В районі м. Красний
Лиман на перехресті доріг "Артемівськ -
Слов'янськ - Красний Лиман" колона
зупинилася для обладнання окопів та
укриттів. Командир ОСОБА_5 поставив
підлеглим працівникам міліції
завдання з несення служби на території
розташування колони. У цей час до місця
розташування прибув за пораненими
гелікоптер, до якого побігли ОСОБА_8,
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 Наказ ОСОБА_5 покинути
гелікоптер та залишитись на місці
несення служби був проігнорований
вказаними особами, які наставивши
зброю в бік командира, категорично
відмовились від виконання його наказу,
залишились на борту гелікоптера та
прослідували за його кінцевим
маршрутом. Після цього прибули до місця
дислокації - м. Ізюм, звідки самовільно,
без будь-якого погодження керівництва
та командування ОСОБА_1 прибув до м.
Кременчук.

Як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні,
він гадав, що вказаний гелікоптер
доставив допомогу (воду, їжу,
боєприпаси), однак виявилось, що
останній прибув за пораненими в бою.
ОСОБА_5 повідомив, що поранених у загоні
немає і віддав усний наказ йому, ОСОБА_8
та ОСОБА_9 летіти на базу за
боєприпасами, їжею та водою для загону.
На базі "Луна" знаходився автобус
Ізюмського МВ, на якому вони приїхали
до м. Ізюм. Вони допомогли завантажити
продукти харчування, боєприпаси на
борт гелікоптера, однак до зони АТО їх
не взяли та повідомили, що вони можуть
залишитися в м. Ізюм, а допомогу їх
колегам нададуть. По прибутті до м. Ізюм
у нього погіршилося самопочуття, у
зв'язку із чим після прибуття до м.
Кременчук він звернувся за медичною
допомогою та перебував на
амбулаторному лікуванні з 05.06.2014 р. по
10.06.2014 р.

Суд звертає увагу на пояснення ОСОБА_1,
які були відібрані у останнього в ході
службового розслідування 02.07.2014 р., в
яких він вказував, що по дорозі до
вертольота, який приземлився, він
запитав у ОСОБА_5 чи можуть вони
полетіти цим вертольотом, на що той
повідомив, що можуть, оскільки їх тут
ніхто не тримає.

Тобто, пояснення позивача, надані ним в
судовому засіданні відрізняються від
пояснень, що відбирались в ході
проведення службового розслідування, в
частині змісту відданого усного наказу
ОСОБА_5 Так, в суді позивач стверджував,
що ОСОБА_5 особисто віддав усний наказ
йому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 летіти на базу за
боєприпасами, їжею та водою для загону,
проте у письмових поясненнях позивач
зазначав, що на запитання чи можуть
вони покинути місце служби, ОСОБА_5
повідомив, що можуть, оскільки їх тут
ніхто не тримає. При цьому ОСОБА_1 не
заперечував, що саме такого змісту він
надавав пояснення в ході службового
розслідування. На запитання суду
позивач не зміг пояснити причини зміни
пояснень в названій частині. Вказані
суперечності в поясненнях ОСОБА_1 суд
трактує на користь відповідача,
оскільки вважає, що вони спрямовані на
уникнення відповідальності за
вчинений проступок.

На запитання суду ОСОБА_1 не зміг
назвати прізвищ, посад та звання осіб,
які віддали йому наказ залишити м. Ізюм
та не повертатися до місця дислокації
їхнього зведеного загону під
керівництвом підполковника міліції
ОСОБА_5, а також не вказав особу, згідно
з наказом якої відрядженим працівникам
міліції заборонялось звертатись за
медичною допомогою по місцю
відрядження в м. Ізюм.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 також
зазначив, що не пам'ятає ні прізвища, ні
звання особи, яка віддала йому та
ОСОБА_1 наказ про можливість залишити м.
Ізюм та відбути до м. Кременчук,
залишивши тим самим місце відрядження.
Пояснення ОСОБА_8 щодо віддання ОСОБА_5
наказу відлетіли гелікоптером в м. Ізюм
за боєприпасами суд оцінює критично з
міркувань їх спрямованості на
уникнення від відповідальності за
порушення службової дисципліни, якого
також було звільнено з органів
внутрішніх справ в зв'язку із
залишенням місця несення служби за
наведених вище обставинах.

В ході розгляду справи в якості свідка,
будучи попередженим про кримінальну
відповідальність за статтями 384, 385 КК
України, був допитаний підполковник
міліції ОСОБА_5, під керівництвом якого
ніс службу у відрядженні позивач. Так,
ОСОБА_5 вказав, що 03.06.2014 р. не віддавав
усного наказу ні ОСОБА_1, ні будь-кому
іншому із зведеного Полтавського
загону міліції, яким він командував,
летіти на базу за боєприпасами, їжею та
водою для загону чи з іншою метою, а
відтак, про можливість залишення місця
служби в зоні АТО. ОСОБА_5 пояснив, що
03.06.2014 р., зупинившись на перехресті
доріг "Артемівськ - Слов'янськ - Красний
Лиман", рота за наказом військового
командування розпочала обладнання
блокпосту. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 він віддав
наказ забезпечувати недопущення руху
транспорту на перехресті вказаних
доріг. Раптом він побачив, що
приземляється гелікоптер, до якого
побігли ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ще один
хлопець, прізвище якого він не пам'ятає.
Вони сіли в гелікоптер і на його вимогу
вийти не відреагували, відмовившись
повернутись.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи підтвердилось допущення ОСОБА_1
порушення службової дисципліни, що
виразилось у самовільному залишенні
місця несення служби в зоні проведення
АТО. Суд враховує, що ОСОБА_1 в суді не
заперечував того, що він перебував у
зоні АТО під містами Слов'янськ,
Красний Лиман, неодноразово потрапляв
під обстріли. В позовній заяві позивач
також зазначав, що у складі зведеного
Полтавського загону міліції був
направлений безпосередньо до зони АТО
для участі в бойових діях, проти чого
він не заперечував та був готовий до
виконання законних наказів начальника.
З огляду на пояснення позивача, судом
відхиляються посилання його
представника на недоведеність
відповідачем-1 перебування ОСОБА_1 в
зоні АТО та участь в бойових діях.

Поряд з цим, в ході судового розгляду
справи не знайшли свого підтвердження
факти застосування до ОСОБА_5 з боку
ОСОБА_1 погроз зброєю, а також
підбурювання останнім інших
працівників ОВС, що проходили службу у
зведеному загоні, на залишення місця
служби в зоні АТО, однак доведеним є
вчинення дисциплінарного проступку, що
виразилось у залишенні місця служби у
відрядженні.

Суд зазначає, що за своєю правовою
природою повноваження УМВС України в
Полтавській області щодо визначення
ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення з ОВС є
дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу, де дискреційне право
уповноваженого органу обумовлене
певною свободою, тобто вільним
розсудом в оцінюванні та діях, у виборі
одного з варіантів рішень та правових
наслідків.

При прийнятті рішення щодо звільнення
ОСОБА_1 з ОВС керівництво УМВС України в
Полтавській області приймало до уваги
не лише допущення ОСОБА_1 порушення
службової дисципліни, що виразилось (як
зазначені у наказі та висновку
службового розслідування) у
застосуванні до ОСОБА_5 погроз зброєю, а
також підбурюванні останнім інших
працівників органів внутрішніх справ
на залишення місця служби в зоні АТО, а
й врахувало тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
оскільки в умовах наближених до
бойових позивач фактично наразив на
більшу небезпеку інших працівників
зведеного загону.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
передбачено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником.
Розслідування проводиться за участю
безпосереднього начальника порушника.

Судом встановлено, що наказом УМВС
України в Полтавській області №370 від
16.06.2014 р., у зв'язку із самовільним
залишенням місця несення служби у
складі зведеного загону УМВС України в
Полтавській області оперуповноваженим
сектору кримінальної міліції у справах
дітей Крюківського ВМ Кременчуцького
МВ майором міліції ОСОБА_8, дільничним
інспектором міліції сектору
дільничних інспекторів міліції
Крюківського ВМ Кременчуцького МВ
старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1,
дільничним інспектором міліції
сектору дільничних інспекторів
міліції Миргородського МВ (з
обслуговування м. Миргород та
Миргородського району) лейтенантом
міліції ОСОБА_9 під час перебування їх у
відрядженні відповідно до наказів УМВС
від 16.05.2014 р. №191о/с дск, від 20.05.2014 р.
№199о/с дск, призначено службове
розслідування за вказаним фактом. При
цьому, при проведенні вказаного
службового розслідування використані
матеріали службового розслідування
Кременчуцького МВ.

Службове розслідування завершено УМВС
України у Полтавській області 10.07.2014 р.,
тобто в місячний термін з дня його
призначення. Співставляючи календарні
дати вчинення проступку (03.06.2014),
закінчення службового розслідування
(10.07.2014), накладення дисциплінарного
стягнення (10.07.2014) та його виконання
(25.07.2014), суд доходить висновку про
дотримання відповідачем-1 строків
накладення дисциплінарного стягнення,
визначених статтею 16 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в порушення
вимог Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України його
не було ознайомлено з висновками
службового розслідування судом
оцінюються критично з огляду на
слідуюче.

Пунктом 6.3 Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України
визначені права особи РНС, стосовно
якої проводиться службове
розслідування, серед яких право за
письмовим рапортом ознайомлюватися з
висновком службового розслідування, а
також з матеріалами, зібраними в
процесі його проведення, у частині, яка
її стосується, крім випадків,
визначених законодавством України.

Як слідує з матеріалів справи та не
заперечувалося позивачем, бажання
ознайомитися з висновком проведеного
відносно нього службового
розслідування ОСОБА_1 висловив 16.07.2014 р.
під час ознайомлення з наказом УМВС
України в Полтавській області від
10.07.2014 р. №668, про що здійснив запис на
зазначеному наказі.

З письмовим рапортом, як того вимагає
Інструкція, на ознайомлення з
висновком службового розслідування
ОСОБА_1 16.07.2014 р. не звертався.

За переконанням суду, процедурні
порушення, на які вказує позивач, не
спростовують допущення ОСОБА_1
порушення службової дисципліни та не
спростовують факту самовільного
залишення останнім місця несення
служби, а відтак самі по собі не можуть
слугувати підставою для скасування
спірних наказів та поновлення позивача
на службі.

З огляду на викладене, суд вважає, що
оскаржувані накази по особовому складу
№668 від 10.07.2014 р. та №337о/с від 25.07.2014 р. в
частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в
органах внутрішніх справ за порушення
дисципліни на підставі підпункту "є"
пункту 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ видані УМВС
України в Полтавській області на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що встановлені законами
України, з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано
та обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішень.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 04
листопада 2014 року.

Суддя
С.С. Бойко