Справа № 804/16910/13-а
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2014 рокусправа № 804/16910/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Трегуб Ю. Є. (дов.
від 08.08.2014 р.)

відповідача: - Лашкун А. І.
(дов. від 04.09.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
січня 2014 року

у справі № 804/16910/13-а

за позовом Науково-виробничої фірми
«Істок-Днепр»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробнича фірма «Істок-Днепр»
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровській області, в якому
просила визнати неправомірним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 29.11.2013 р.
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 190418,00 грн. та нарахованого
грошового зобов'язання за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
розмірі 47604,50 грн.; визнати
неправомірним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 29.11.2013 №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 61261,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під
час проведення перевірки у позивача
були у наявності всі необхідні
первинні документи, оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», та які були надані
відповідачу під час проведення
перевірки. Позивач також зазначає, що
ним правомірно включено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість по податковим
накладним від постачальників, оскільки
оригінали таких податкових накладних
були наявні на момент проведення
перевірки та безпосередньо надані
відповідачу.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.01.2014 адміністративний позов
задоволено: визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 29.11.2013 №
та №.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 24.01.2014 та прийняти нову
постанову, якою в задоволені позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
всі видаткові накладні, видані ТОВ
«Дидактика» не відповідають вимогам
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», оскільки відсутні посади
осіб, що дають змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
господарської операції, відсутні
номери довіреностей та печатки
позивача, а відтак вказане свідчить, що
вказані документи не можуть бути
доказами проведення позивачем
господарських операцій. Також,
позивачем не надано до перевірки
оригінали податкових накладних,
виписаних
підприємствами-постачальниками, які
внесені до реєстру отриманих
податкових накладних та податкового
кредиту декларації з податку на додану
вартість за відповідні періоди, що
свідчить про відсутність права
позивача на формування податкового
кредиту.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує. У поданих запереченнях на
апеляційну скаргу зазначає, що рішення
судом першої інстанції прийнято
законно та обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено виїзну планову перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 по
31.12.2012, за результатами якої складено
акт №2121/22-01/13417575 від 15.11.2013.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого підлягає
донарахуванню податок на прибуток
підприємств в сумі 190418,00 грн., в т. ч. за 2
кв. 2012 р. на 128400,00 грн., за 3 кв. 2012 р. на
62018,00 грн.:

п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підлягає донарахуванню ПДВ на загальну
суму 61261 грн. за червень 2011 р.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

№ від 29.11.2013, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів на
загальну суму 61262,00 грн., в т. ч. за
основним платежем - 61261,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1,00
грн.;

№ від 29.11.2013, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
238022,50 грн., в т. ч. за основним платежем -
190418,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 47604,50 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про помилковість висновків
податкового органу.

Відповідно до п.138.1. ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з приписами пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
включаються до складу витрат (пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, задля правомірного формування
валових витрат, вищевказані витрати
повинні бути підтверджені первинними,
розрахунковими документами, на
підставі яких платником податків
здійснюється відображення
господарської операції в податковому
обліку.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

При цьому, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п. 198.2. ст.198 ПК
України).

Згідно з п.198.3. ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201
Податкового кодексу України).

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
01.08.2012 між позивачем (Покупець) та ПНВП
«ТЕХНІКА» (Продавець) укладено договір
№30 а, за умовами якого Продавець
зобов'язується продати товар, а
Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити його в асортименті, кількості
та за ціною, згідно видаткових
накладних, що є невід'ємною частиною
цього договору. Відповідно до розділу 2
договору ціна продукції вказана у
видаткових накладних до цього
договору. Ціна вказана з урахуванням
ПДВ, тари та транспортних витрат.
Загальна сума договору складається із
сум видаткових накладних.

Фактичне отримання товару за вказаним
договором підтверджується низкою
видаткових накладних (т.1 а. с. 117-130), які
підписано зі сторони покупця (позивача)
або генеральним директором Тараненко
В. В. або менеджером позивача
Твердохліб О. В.

01.05.2012 між позивачем (Покупець) та ТОВ
«Дидактика» (Продавець) укладено
договір №01/05, відповідно до якого
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю належний йому товар,
а Покупець зобов'язується прийняти цей
товар й оплатити його. Згідно з п.1.3
договору загальна сума договору
складається із сум, зазначених в
товарних накладних, якими оформляється
прийом-передача товару поставленого
згідно цього договору.

Фактичне отримання товару за вказаним
договором підтверджується низкою
видаткових накладних (т.1 а. с. 72-115), які
підписано зі сторони покупця (позивача)
або генеральним директором Тараненко
В. В. або менеджером позивача
Твердохліб О. В.

В подальшому, отриманий від ТОВ
«Дидактика» та ТОВ «Техніка» товар був
реалізований позивачем його
контрагентам, що підтверджується
видатковими накладними, подорожніми
листами та довіреностями на отримання
товару за період травень-серпень 2012
року.

Також, згідно усної угоди між позивачем
(Покупець) та ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс» (Продавець) Покупцем придбано
котел газовий VAILLANT atmo TEC pro VUW у
кількості 1 шт., що підтверджується
видатковою накладною №3005-1 від 30.05.2012,
яка підписана генеральним директором
Тараненко В. В. Отриманий від ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» товар
використовується у господарській
діяльності позивача, про що свідчить
акт приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів.

До того ж, в матеріалах справи наявний
договір про надання послуг з ПП
«Техноторгінвест», який надавав
позивачу послуги по зберіганню товарів
позивача, та договір на
транспортно-експедиторське
обслуговування №29 від 01.04.2011, укладений
з ПП «Вектор-Пром», відповідно до якого
ПП «Вектор-Пром» здійснював
перевезення вантажів Замовника
автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.99 №996-XIVфінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Вищенаведені документи, якими позивач
підтверджує виконання укладених
договорів, містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», в
розумінні вказаного Закону є
первинними, такими, що підтверджують
здійснення відповідної господарської
операції.

Посилання відповідача на відсутність
на видаткових накладних посад осіб, які
підписали видаткові накладні
спростовується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними, що
містять як посаду так і прізвище та по
батькові осіб, уповноважених на
підписання видаткових накладних. Не
приймаються до уваги також твердження
відповідача про відсутність печаток на
деяких видаткових накладних з огляду
на те, що печатка підприємства
ставиться безпосередньо на підписи
осіб, які мають право першого та
другого підпису, а зважаючи на той факт,
що менеджер Твердохліб О. В. не має
права першого та другого підпису,
відтак печатка на його підпис не
ставиться. Щодо доводів апеляційної
скарги відповідача в частині
відсутності номерів довіреностей,
колегія суддів вказує, що відсутність
номерів довіреностей на деяких
видаткових накладних не є доказом їх
недійсності.

З матеріалів справи вбачається, що у
червні 2011 року позивачем включено до
складу податного кредиту суми податку
на додану вартість на підставі
наступних податкових накладних: №375
від 30.06.2011 на загальну суму 90000,00 грн., в
т. ч. ПДВ 15000,00 грн., наданої ПП
«ВЕКТОР-ПРОМ», №207 від 30.06.2011 на
загальну суму 210000,00 грн., в т. ч. ПДВ 35000,00
грн., наданої ПП «ТЕХНОТОРГІНВЕСТ»,
№01063 від 01.06.2011на загальну суму 57332,94
грн., в т. ч. ПДВ 9555,49 грн., наданої ТОВ
«НАФТОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-КАПІТАЛ»,
№06060 від 06.06.2011 на загальну суму 10233,39
грн., в т. ч. ПДВ 1705,565 грн., наданої ТОВ
«НАФТОВА КОМПАНІЯ «АЛЬФА-КАПІТАЛ».

На момент укладення та реалізації
вказаних вище договорів вказані
контрагенти позивача мали
зареєстровані у встановленому порядку
установчі документи та цивільну
дієздатність згідно з чинним
законодавством, були зареєстровані як
платники податку на додану вартість.

Відповідачем доказів анулювання
свідоцтва про реєстрацію контрагентів
позивача в якості платників податку на
додану вартість, виключення їх з
реєстру платників податку на додану
вартість не надано, податкові накладні,
на підставі яких позивачем суми
податку на додану вартість включені до
складу податкового кредиту, складені
означеними підприємствами у
відповідності до вимог ст. 201
Податкового кодексу України.

Використання позивачем придбаних
товарів (робіт, послуг) у власній
господарській діяльності відповідачем
не заперечується.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про відсутність
первинних документів, зокрема,
податкових та видаткових накладних, на
підставі яких позивачем сформовано
валові витрати та податковий кредит, не
приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки вказане спростовується
даними додатку №4 до акту перевірки (т.1
а. с.55), в якому чітко вказано перелік
документів, які використовувались при
проведенні перевірки.

Також укладені позивачем з означеними
вище підприємствами договори не
містять умов та ознак, які б свідчили
про їх суперечність інтересам держави
та суспільства або порушували
публічний порядок.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку сторони договору
перевіряти повноваження контрагента
на підписання первинних
бухгалтерських та податкових
документів, як і не передбачено
відповідальності сторони договору за
порушення її контрагентом вимог
чинного законодавства при укладанні
договору. У тому випадку, якщо не
доказано обізнаності сторони договору
про факт порушення законодавства його
контрагентом на момент укладання
договору, вважається, що така сторона
діяла правомірно.

Укладені позивачем договори
відповідають вимогам чинного
законодавства України, мають своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданими, а факт виконання
господарських зобов'язань сторін
підтверджується первинними та
податковими документами.

Належні докази, які б свідчили про
порушення з боку контрагентів
позивача, які б позбавляли позивача
права на віднесення відповідних сум до
валових витрат та податкового кредиту
відповідачем не подані, в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Посилання відповідача, що операції з
придбання товарів не підтверджені
актами перевірок контрагентів
позивача, не приймається колегією
суддів до уваги, оскільки інформація,
що міститься в матеріалах перевірки
підприємств, за встановлених вище
фактичних обставин не може бути
підставою для висновку про
нереальність здійснених господарських
операцій.

Виходячи з затвердженого Наказом
Державної податкової служби України №
984 від 22.12.2010 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства, акт
перевірки лише фіксує обставини,
встановлені під час проведення
перевірки, факти виявлених порушень
законодавства. При цьому контролюючий
орган не позбавлений права викладати в
акті перевірки власні суб'єктивні
висновки щодо зафіксованих обставин.

Проте такі висновки щодо контрагентів
позивача не можуть бути підставою для
визнання договорів нікчемними, а також
підставою для настання негативних
наслідків для платника податку -
отримувача товарів (позивача). Статтею
61 Конституції України встановлений
індивідуальний характер
відповідальності юридичної особи.

Із змісту вищенаведених норм
вбачається, що Податковий кодекс
України не ставить право позивача на
формування валових витрат та
податкового кредиту в залежність від
декларування постачальниками, в тому
числі і по ланцюгу постачання, своїх
податкових зобов'язань та/або від
сплати ними сум податку на додану
вартість до бюджету.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 р. у справі
«Інтерсплав проти України»).

Отже, якщо контрагенти позивача і не
виконали своїх зобов'язань щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цих підприємств і
така відповідальність не може бути
покладена на позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи об'єктивно,
повно, всебічно дослідив обставини, які
мають суттєве значення для вирішення
справи, дав їм правильну юридичну
оцінку, застосував до правовідносин, як
виникли між сторонами по справі норми
права, які регулюють саме ці
правовідносини і зробив обґрунтований
висновок про задоволення позовних
вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.199, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Дніпропетровській
області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
січня 2014 року у справі № 804/16910/13-а
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко