Справа № 752/2668/14-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/30083/14

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, Управління праці та
соціального захисту населення
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, провадження в якій
відкрито за касаційними скаргами
ОСОБА_4 на ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2014 року та постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 квітня 2014 року і ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року позивач - ОСОБА_4
звернувся до суду першої інстанції з
позовом, в якому просив:

- зобов'язати Київський міський центр
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат надати обґрунтовану
довідку про розміри нарахованої та
виплаченої Позивачу суми щорічної
допомоги на оздоровлення за період з 1996
року по 2013 рік включно;

- визнати протиправною бездіяльність
та зобов'язати УПСЗН Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації і Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення, у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, в порядку та на умовах,
визначених положеннями ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(далі - Закон) за період з 1996 року по 2013
рік включно;

- визнати протиправною бездіяльність
та зобов'язати УПСЗН Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації і Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат здійснити
перерахунок, нарахувати та виплатити
позивачу одноразову компенсацію як
інваліду II групи з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі 45 мінімальних
заробітних плат.

- зобов'язати УПСЗН Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації і Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в подальшому
нараховувати та виплачувати позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат, в порядку та на умовах, визначених
положеннями ст. 48 Закону.

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 16 квітня 2014 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2014 року, адміністративний
позов ОСОБА_4 в частині позовних вимог
за період з 1996 року по 2013 рік залишено
без розгляду у зв'язку з пропуском
позивачем строку звернення до суду
передбаченого ст. 99 КАС України.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 16 квітня 2014 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій, мотивували
свої рішення тим, що підстави для
виплати позивачу вказаних допомог в
зазначеному розмірі відсутні.

У поданих касаційних скаргах позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та про ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

У доводах касаційних скарг, позивач
зазначає, що ним не пропущено строк
звернення до суду, оскільки
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Віденська конвенція про
цивільну відповідальність за ядерну
шкоду від. 21.05.1963 року, а не ст. 99 КАС
України. Крім того, з огляду на загальні
засади пріоритетності законів над
підзаконними актами в даному випадку
застосуванню підлягає ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
а не постанови КМ України, що істотно
звужують його права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Позивач є особою постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1-ї категорії, що підтверджується
копією посвідчення (а.с.13) та йому
згідно копії довідки серії КИЕ-1 № 075407
встановлено 2 групу інвалідності у
зв'язку із захворюванням пов'язаним із
наслідками ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС (а.с. 13 зворот).

Щорічна допомога на оздоровлення як
потерпілому від наслідків аварії на
ЧАЕС 1-ї категорії позивачу за 2013 рік
була нарахована виплачена в розмірі 120
грн. на підставі постанови Кабінету
Міністрів від 12 липня 2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

15 липня 2013 року позивач звернувся до
УПСЗН Голосіївської районної
державної адміністрації із заявою про
виплату йому одноразової компенсації
як інваліду ІІ групи в розмірі 45
мінімальних заробітних плат та
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат відповідно до статті 48
Закону за період з 1996 по 2013 роки.

Листом від 16.08.2013 року відповідач
відмовив позивачу у здійсненні
соціальних виплат в розмірах
визначених ст. 48 Закону.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
першого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

З приводу ухвали Голосіївського
районного суду м. Києва від 16 квітня 2014
року, залишеної без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року, суд касаційної інстанції
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів

Статтею 100 КАС України встановлено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Зі штампу поштового відділення на
конверті (а.с. 22) вбачається, що позивач
звернувся з вищевказаним позовом до
суду 15.02.2014 року, з вимогами визнати
протиправними дії відповідачів,
починаючи з листопада 1996 року.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на
вимоги ст. 99 КАС України, які є
спеціальними для даних правовідносин,
суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про залишення без
розгляду позовних вимог за період з 1996
року по 2013 рік щодо вимог про
перерахунок допомоги на оздоровлення.

З приводу постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 16 квітня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2014
року, суд касаційної інстанції
зазначає наступне.

Статтею 48 Закону передбачена щорічна
допомога на оздоровлення, в тому числі
інвалідам 2 групи - п'ять мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

При виплаті щорічної допомоги на
оздоровлення відповідач керувався
Постановою Кабінету міністрів України
№ 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України
від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011
закріплено, що в одних законах
безпосередньо встановлено розміри
соціальних виплат, а в інших їх
визначення віднесено до повноважень
Кабінету Міністрів України. Відповідно
до положень законів України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначення
порядку та розмірів соціальних виплат
віднесено до відання Кабінету
Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» встановлено, що у 2013
році норми і положення статей 20, 21, 22, 23,
30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік. Вказані положення
неконституційними не визнавались.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок суду апеляційної
інстанції, що при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення відповідач
правомірно керувався Постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою встановлений розмір
допомоги на оздоровлення.

Крім того, статтею 48 Закону
передбачено, що інвалідам II групи
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи виплачується в розмірі 45
мінімальних заробітних плат.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
УПСЗН Голосіївської районної в м.
Києві державної адміністрації за
виплатою вказаної компенсації у 2013
році, та з огляду на вищезазначені
положення п. 4 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік», суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
про відсутність підстав для виплати
позивачу одноразової компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи у розмірі 45 мінімальних
заробітних плат згідно ст. 48 Закону.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвали Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 травня 2014 року та постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 квітня 2014 року і ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 16 квітня 2014 року у справі
№ 752/2668/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска