Справа № 826/15538/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/411
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( в порядку письмового провадження)

м. Київ

30 жовтня 2014 року 10:00
№ 826/15538/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до 1) Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києва 2)
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Шевченківському районі м. Києва про
визнання протиправною та скасування
відмови, стягнення коштів, В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач-1), Головного управління
Державної казначейської служби
України в Шевченківському районі м.
Києва (далі - відповідач-2) з наступними
позовними вимогами:

- визнання протиправною і скасування
відмови державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у поверненні надміру сплаченого
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 28200,00 грн., викладену в листі від
11.09.2014 № 3834/х/26-59-17-04-3;

- стягнення з Державного бюджету
України на корися ОСОБА_1 надміру
сплаченого до бюджету податку на
доходи фізичних осіб в сумі 28200,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.10.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/15538/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.10.2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 29.10.2014
представники позивача підтримали
позовні вимоги з підстав, викладених у
позовній заяві, та просили
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача-1 заперечувала
проти задоволення позовних вимог та
просила відмовити у задоволенні позову
повністю.

Представник відповідача-2 у судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання по справі.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 29.10.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: договору купівлі-продажу
квартири від 21.09.2011 (т. 1, а.с. 11), ОСОБА_1
було здійснено продаж квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за
договірною ціною в розмірі 564000,00 грн.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 21.09.2011 був
сплачений податок на доходи з фізичних
осіб в розмірі 28200,00 грн. (т. 1, а.с. 12).

Крім цього, як вбачається із свідоцтва
про право власності на квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 на
праві приватної власності ОСОБА_1, дана
квартира перебувала у власності
позивача з 30.01.2008 (т. 1, а.с. 10).

Відтак, враховуючи, що квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 на
момент її продажу (21.09.2011) перебувала у
власності ОСОБА_1 понад три роки,
позивач звернулась із заявою від 03.07.2014
до ДПІ у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві з проханням повернути помилково
сплачені кошти в сумі 28200,00 грн. на
зазначений рахунок (т. 1, а.с. 8).

Однак, ДПІ у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві листом від 11.09.2014 № 3834/х/26-59-17-04-31
повідомила ОСОБА_1, що сума податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 28200,00
грн., сплаченого з продажу п'ятої по
черговості продажу квартири (ІІІ
квартал 2011 року) протягом звітного
року, яка перебувала у її власності
понад три роки, не підлягає поверненню
(т. 1, а.с. 9).

Позивач не погодилась з такою позицією
податкового органу та прийнятою
відмовою у поверненні надміру
сплаченого податку на доходи фізичних
осіб у розмірі 28200,00 грн., викладеної в
листі від 11.09.2014 № 3834/х/26-59-17-04-3, а тому
звернулася до суду про її скасування та
стягнення з Державного бюджету України
надміру сплаченого до бюджету податку
на доходи фізичних осіб в сумі 28200,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
часткове задоволення позовних вимог
виходячи з наступних міркувань.

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України,
платником податку з доходів фізичних
осіб є фізична особа - резидент, яка
отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи.

Згідно пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
доходи - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно п. 172.1 ст. 172 ПК України, дохід,
отриманий платником податку від
продажу (обміну) не частіше одного разу
протягом звітного податкового року
житлового будинку, квартири або їх
частини, кімнати, садового (дачного)
будинку (включаючи земельну ділянку, на
якій розташовані такі об'єкти, а також
господарсько-побутові споруди та
будівлі, розташовані на такій
земельній ділянці), а також земельної
ділянки, що не перевищує норми
безоплатної передачі, визначеної
статтею 121 Земельного кодексу України
залежно від її призначення, та за умови
перебування такого майна у власності
платника податку понад три роки, не
оподатковується.

Відповідно до п. 172.2 ст. 172 ПК України,
дохід, отриманий платником податку від
продажу протягом звітного податкового
року більш як одного з об'єктів
нерухомості, зазначених у пункті 172.1
цієї статті, або від продажу об'єкта
нерухомості, не зазначеного в пункті
172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню
за ставкою, визначеною пунктом 167.2
статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 167.2 ст. 167 ПК України,
ставка податку становить 5 відсотків
бази оподаткування у випадках, прямо
визначених цим розділом.

Згідно п. 172.3 ст. 172 ПК України, дохід від
продажу об'єкта нерухомості
визначається виходячи з ціни,
зазначеної в договорі купівлі-продажу,
але не нижче оціночної вартості такого
об'єкта, розрахованої органом,
уповноваженим здійснювати таку оцінку
відповідно до закону.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми,
можна дійти висновку, що, коли платник
податків протягом звітного періоду
продає більш як один об'єкт
нерухомості, що перебуває у його
власності понад три роки, дохід від їх
продажу буде оподатковуватись.

Проте, якщо протягом звітного періоду
платником податків буде здійснено
продаж декількох об'єктів нерухомого
майна, а саме: декілька об'єктів, які
перебувають у власності платника менше
трьох років та один об'єкт, що перебуває
у його власності понад три роки, то
оподатковуватись буде лише дохід від
продажу об'єктів нерухомості, що
перебувають у його власності менше
трьох років.

Таким чином, суд погоджується з
позицією позивача, що дохід, отриманий
ОСОБА_1 в розмірі 564000,00 грн. за продаж
п'ятої по черговості продажу квартири
(ІІІ квартал 2011 року) протягом звітного
року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
яка перебувала у її власності понад
три роки, відповідно до п. 172.1 ст. 172 ПК
України, оподаткуванню не підлягає.

В пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України
встановлено, що платник податків має
право на залік чи повернення надміру
сплачених, а також надміру стягнутих
сум податків та зборів, пені, штрафів у
порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
надміру сплачені грошові зобов'язання -
суми коштів, які на певну дату
зараховані до відповідного бюджету
понад нараховані суми грошових
зобов'язань, граничний строк сплати
яких настав на таку дату.

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 ПК України,
помилково та/або надміру сплачені суми
грошового зобов'язання підлягають
поверненню платнику відповідно до цієї
статті та статті 301 Митного кодексу
України, крім випадків наявності у
такого платника податкового боргу.

Згідно п. 43.2 ст. 43 ПК України, у разі
наявності у платника податків
податкового боргу, повернення
помилково та/або надміру сплаченої
суми грошового зобов'язання на
поточний рахунок такого платника
податків в установі банку або шляхом
повернення готівковими коштами за
чеком, у разі відсутності у платника
податків рахунку в банку, проводиться
лише після повного погашення такого
податкового боргу платником податків.

Відповідно до п. 43.3 ст. 43 ПК України,
обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення (крім повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб, які
розраховуються контролюючим органом
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Згідно п. 43.4 ст. 43 ПК України, платник
податків подає заяву на повернення
помилково та/або надміру сплачених
грошових зобов'язань у довільній формі,
в якій зазначає напрям перерахування
коштів: на поточний рахунок платника
податків в установі банку; на погашення
грошового зобов'язання (податкового
боргу) з інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Відповідно до п. 43.5 ст. 43 ПК України,
контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе
відповідальність згідно із законом за
несвоєчасність передачі органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів, для виконання
висновку про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету.

Згідно п. 43.6 ст. 43 ПК України, повернення
помилково та/або надміру сплачених
грошових зобов'язань платникам
податків здійснюється з бюджету, у який
такі кошти були зараховані.

Відтак, як вбачається із наведених норм
податкового законодавства, надміру
сплачені суми грошового зобов'язання
не підлягають поверненню платнику лише
в декількох випадках, а саме:

1) неподання платником податків заяви
про таке повернення;

2) наявності у платника податкового
боргу;

3) подання платником податків заяви про
таке повернення після 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми.

Однак, як підтверджується матеріалами
справи, жодна із вищенаведених підстав
не має відношення до даного виду
правовідносин між позивачем та
податковим органом, оскільки, ОСОБА_1
була подана заява про повернення
надміру сплаченого грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми, при цьому не маючи
податкової заборгованості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивачем були вчинені всі необхідні
дії, передбачені чинним законодавством
України для повернення надміру
сплаченого грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 28200,00 грн., а, відтак, ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві було
протиправно відмовлено листом від
11.09.2014 № 3834/х/26-59-17-04-31 у поверненні
надміру сплаченої суми податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 28200,00
грн.

У зв'язку з чим, позовна вимога ОСОБА_1
про визнання протиправною і скасування
відмови державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у поверненні надміру сплаченого
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 28200,00 грн., викладену в листі від
11.09.2014 № 3834/х/26-59-17-04-3 підлягає
задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
Державного бюджету України на корися
ОСОБА_1 надміру сплаченого до бюджету
податку на доходи фізичних осіб в сумі
28200,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За своєю правовою природою та
відповідно до норм чинного
законодавства, повноваження щодо
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків є компетенцією
органу, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів, в
даному випадку - Головного управління
Державної казначейської служби
України в Шевченківському районі м.
Києва, яке після надходження висновку
від податкового органу про повернення
відповідних сум коштів з відповідного
бюджету здійснює повернення помилково
та/або надміру сплачених грошових
зобов'язань платникам податків у
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Відтак, враховуючи, що на даний момент
висновку ДПІ у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про повернення позивачу надміру
сплаченого податку на доходи фізичних
осіб у розмірі 28200,00 грн. не було, то
відповідно відсутні підстави вважати,
що Головне управління Державної
казначейської служби України в
Шевченківському районі м. Києва
порушило права позивача щодо
неповернення вищевказаних сум коштів,
як і відсутні підстави вважати, що
після то, як ДПІ у Шевченківському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві підготує та
передасть Головному управлінню
Державної казначейської служби
України в Шевченківському районі м.
Києва висновок, згідно умов п. 43.5 ст. 43
ПК України, то відповідач-2 не здійснить
повернення коштів, згідно висновку
податкового органу.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовної вимоги про
стягнення з Державного бюджету України
на корися ОСОБА_1 надміру сплаченого до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб в сумі 28200,00 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог, а сам: визнання
протиправною і скасування відмови
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві у
поверненні надміру сплаченого податку
на доходи фізичних осіб у розмірі 28200,00
грн., викладену в листі від 11.09.2014 №
3834/х/26-59-17-04-3, в той час, як вимога про
стягнення з Державного бюджету України
на корися ОСОБА_1 надміру сплаченого до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб в сумі 28200,00 грн. є безпідставною та
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
частково обґрунтованими, а, відтак,
такими, що не підлягають частковому
задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
відмову державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві у поверненні надміру сплаченого
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 28200,00 грн., викладену в листі від
11.09.2014 № 3834/х/26-59-17-04-3.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) понесені судові витрати в
розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08
коп.).

Суддя
Н.В. Клочкова