Справа № 825/957/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/957/14
Головуючий у 1-й інстанції: Клопот
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представника відповідача
Кравченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Чернігівської митниці Міндоходів на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Чернігівської митниці Міндоходів про
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Чернігівської митниці Міндоходів, в
якому просив зобов'язати Чернігівську
митницю Міндоходів нарахувати та
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 13.06.2012 по 11.06.2013 з
урахуванням сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення невірно
застосував норми матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а постанову
суду - скасувати, виходячи з
наступного.

Судом встановлено наступні обставини у
справі.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду у справі №
2а/2570/1696/2012 від 12.06.12, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.08.12, позов
ОСОБА_3 задоволено частково:

- скасовано наказ Державної митної
служби України від 27.04.2012 року № 919-к
«Про припинення перебування на
державній службі», яким припинено
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_3,
провідного інспектора митного поста
«Нові Яриловичі» Чернігівської
митниці за порушення присяги державних
службовців, відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу України»;

- скасовано наказ Чернігівської
митниці від 28.04.2012 року № 402к «По
особовому складу», згідно з яким
вирішено вважати припиненим
перебування на державній службі
провідного інспектора митного поста
«Нові Яриловичі» Чернігівської
митниці ОСОБА_3 за порушення присяги
державних службовців, відповідно до
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»;

- зобов'язано Чернігівську митницю
нарахувати та виплатити ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 29.04.2012 по 12.06.2012.

- поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного
інспектора митного поста «Нові
Яриловичі» Чернігівської митниці з
29.04.2012.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_3
на посаді провідного інспектора
митного поста «Нові Яриловичі»
Чернігівської митниці, нарахування та
виплати на користь ОСОБА_3 середнього
заробітку у межах за один місяць
вирішено допустити до негайного
виконання.

Рішення Чернігівського окружного
адміністративного суду Чернігівська
митниця вчасно виконала лише 10.06.13,
оскільки позивач був поновлений на
посаді згідно наказу ДМСУ № 985 від 10.06.13
та наказу Чернігівської митниці № 273-к
від 11.06.13.

Посилаючись на ту обставину, що за
період з дня прийняття постанови суду
про поновлення на роботі по день її
фактичного виконання позивачу не
виплачено заробітну плату за час його
вимушеного прогулу у зв'язку з тривалим
невиконанням відповідачем рішення
суду, останній звернувся з даним
позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що, оскільки на виконання
постанови Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12.06.12
ОСОБА_3 був поновлений на роботі лише
10.06.2013 року, позовні вимоги про
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду Перевіряючи наведений
висновок суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Пунктом третім частини першої статті 256
КАС України передбачено, що постанови
суду про поновлення на посаді у
відносинах публічної служби
виконуються негайно.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України, судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання.

Враховуючи вищезазначені вимоги норм
матеріального права, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12.06.12 про
поновлення ОСОБА_3 на посаді підлягала
негайному виконанню незалежно від
наявності або відсутності виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

Згідно з ст. 236 Кодексу законів про
працю України, у разі затримки
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення органу, який
розглядав трудовий спір про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009
року у справі «Юрій Миколайович Іванов
проти України» (заява № 40450/04)
Європейський суд з прав людини
зазначив, що від особи, яка домоглася
винесення остаточного судового
рішення проти держави, не можна
вимагати ініціювання окремого
провадження з його примусового
виконання. Відповідний державний
орган, який було належним чином
поінформовано про таке судове рішення,
повинен вжити всіх необхідних заходів
для його дотримання або передати його
іншому компетентному органу для
виконання. Заявникові не можна
дорікати за неподання до державної
виконавчої служби заяви чи виконавчого
листа для відкриття виконавчого
провадження. Право на суд, захищене
статтею 6, було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним
на шкоду будь-якій зі сторін.
Ефективний доступ до суду включає
право на виконання судового рішення
без невиправданих затримок. Відповідно
необґрунтовано тривала затримка у
виконанні обов'язкового для виконання
судового рішення може становити
порушення Конвенції. Саме на державу
покладено обов'язок дбати про те, щоб
остаточні рішення, винесені проти її
органів, установ чи підприємств, які
перебувають у державній власності або
контролюються державою, виконувалися
відповідно до зазначених вище вимог
Конвенції. Держава не може
виправдовувати нестачею коштів
невиконання судових рішень, винесених
проти неї або проти установ чи
підприємств, які перебувають в
державній власності або контролюються
державою. Держава несе
відповідальність за виконання
остаточних рішень, якщо чинники, які
затримують чи перешкоджають їх повному
й вчасному виконанню, перебувають у
межах контролю органів влади.

Судом встановлено, що з часу звільнення
з митних органів до моменту поновлення
на посаді позивач не був
працевлаштований, що підтвержується
копією трудової книжки, яка міститься в
матеріалах справи.

Будь-які дані про отримання ним доходів
за вказаний період відсутні.

Враховуючи те, що постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 12.06.2012 було
виконано відповідачем лише 11.06.2013,
колегія суддів приходить до висновку
про необхідність стягнення на користь
позивача середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Щодо посилання позивача на ту
обставину, що позивача було звільнено з
роботи в Чернігівській митниці, а
поновлено в Чернігівській митниці
Міндоходів, яка є іншою юридичною
особою, колегія суддів зазначає
наступне.

Частиною першою статті 255 КАС України
встановлено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

У спірних правовідносинах
повноваження щодо вирішення питання
про відновлення порушених прав
позивача щодо поновлення його на
роботі на виконання рішення суду
належать до компетенції Чернігівської
митниці Міндоходів.

Виходячи з цього, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання середнього
заробітку за час вимушеного прогулу є
порушеним та підлягає відновленню в
судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 27
Закону України «Про оплату праці» від 24
березня 1995 року № 108/95-ВР порядок
обчислення середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Із пункту 5 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, вбачається, що основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час вимушеного
прогулу, є розрахована згідно з абзацом
першим пункту 8 цього Порядку
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника.

Згідно з абзацом 1 п. вказаного Порядку
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абзац другий
пункту 8 Порядку).

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 14 січня 2014 року
(справа № 21-395а13) висловив наступну
правову позицію: «…суд, ухвалюючи
рішення про поновлення на роботі, має
вирішити питання про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визначивши при цьому розмір
такого заробітку за правилами,
закріпленими у Порядку».

При вирішенні справи суд першої
інстанції наведеного не врахував.

Виконуючи наведені вимоги
законодавства при здійсненні
обчислення середнього заробітку
позивача за час вимушеного прогулу,
колегія суддів виходить з наступного.

Рішення суду про поновлення ОСОБА_3
було прийняте 12 червня 2012 року.

Як встановлено колегією суддів,
позивач офіційно приступив до
виконання своїх обов'язків після
поновлення на посаді 10 червня 2013року,
що підтверджується копією витягу з
табелю використання робочого часу на
м.п. «Нові Яриловичі» Чернігівської
митниці за червень 2013 року, копія якого
міститься в матеріалах справи.

Таким чином, починаючи з 13.06.2012 по 09.06.2013
позивач був у вимушеному прогулі.

Отже, кількість днів вимушеного
прогулу, з у рахуванням листів
Мінсоцполітики від 23.08.2011 р. №8515/0/14-11/13
«Про розрахунок норми тривалості
робочого часу на 2012 рік» та від 21.08.2012 р.
N 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2013 рік»
становить 249 днів (141 день за 2012 рік та 106
днів за 2013 рік). З урахуванням
8-годинного робочого дня кількість
годин вимушеного прогулу позивача
складає 1976 годин (247 ?8 =1976).

Відповідно до довідки Чернігівської
митниці Міндоходів від 29.10.2014 № 05/3295
середньогодинна заробітна плата
ОСОБА_3 становить 20 грн. 54 коп.
Середньомісячна заробітна плата за
останні два календарні місяці роботи
станом на 28.04.2012 у Чернігівській
митниці ОСОБА_3 перед днем звільнення
нарахована у відповідності до
постанови КМ України від 08.02.1995 № 100
«Про затвердження порядку обчислення
середньої заробітної плати» становить
3389 грн. 10 коп.

Середньоденний заробіток розрахований
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995
№ 100, шляхом ділення заробітної плати
за фактично відпрацьовані години
протягом останніх двох календарних
місяців на число відпрацьованих годин
за ці два календарні місяці.

Таким чином, середній заробіток
позивача за час вимушеного прогулу
становить 20,54 грн. (середньогодинний
заробіток) ? 1976 (кількість годин) = 40 587,04
грн.

Судом встановлено, що середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
зв'язку з невиконанням рішення суду за
період з 13.06.2012 по 09.06.2013 позивачу не
виплачено.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову щодо стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення
середнього заробітку з урахуванням сум
індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати колегія суддів зазначає
наступне.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані також тим, що суд першої
інстанції безпідставно стягнув суми
індексації заробітної плати та
компенсацію втрати частини заробітної
плати, оскільки предметом даного спору
не є стягнення заробітної плати.

Об'єкти індексації грошових доходів
населення визначені у ст. 2 Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення». До них належать
пенсії, стипендії, оплата праці
(грошове забезпечення), суми виплат, що
здійснюються відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, суми
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також суми, що
виплачуються особам, які мають право на
відшкодування шкоди в разі втрати
годувальника.

Поняття «заробітна плата» та «середній
заробіток за час вимушеного прогулу»
не є тотожними.

З наведеного вбачається, що середній
заробіток за час вимушеного прогулу не
відноситься до об'єктів індексації
грошових доходів населення, а тому
індексації не підлягає.

Суд першої інстанції не врахував, що
призвело до неправильного вирішення
справи в цій частині.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
та процесуального права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
оскаржувану постанову належить
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,
колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу Чернігівської
митниці Міндоходів задовольнити
частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 15 вересня
2014 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути з Чернігівської митниці
Міндоходів (14017, м. Чернігів, пр-т
Перемоги,6) на користь ОСОБА_3 (14000,
АДРЕСА_1) середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 13.06.2012
по 09.06.2013 в розмірі 40 587,04 грн. (сорок
тисяч п'ятсот вісімдесят сім грн. 04
коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Постанову в повному обсязі виготовлено
03.11.2014 року

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.