Справа № 826/15862/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бояринцева
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві, Державного реєстратора
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайка Сергія Володимировича про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Державного реєстратора Головного
управління юстиції у м. Києві Чайки
Сергія Володимировича, з урахуванням
уточнених позовних вимог, про визнання
протиправними бездіяльність, яка
виразилась у не розгляді заяви у
встановлений Законом строк, та дії, які
виразились у прийнятті рішення поза
межами строку, встановленого Законом,
державного реєстратора реєстраційної
служби Головного управління юстиції в
м. Києві Чайка Сергія Володимировича,
допущені під час розгляду заяви
(реєстраційний номер заяви 1564309) від 12
червня 2013 року про реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 на підставі рішення
Оболонського районного суду м. Києва;
про визнання протиправним та
скасування рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайка Сергія Володимировича про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень № 3828065 від 10 липня 2013 року,
прийнятого за результатами розгляду
заяви (реєстраційний номер 1564309) від 12
червня 2013 року про реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 на підставі рішення
Оболонського районного суду м. Києва та
про зобов'язання Реєстраційну службу
Головного управління юстиції в м. Києві
зареєструвати право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі
рішення Оболонського районного суду
міста Києва у справі № 2/756/948/13.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 липня 2014 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції відповідач-1
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
посилання судом на недоведені
обставини як на встановлені та
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, 10
липня 2013 року державним реєстратором
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Чайком Сергієм
Володимировичем прийнято рішення №
3828065 про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації права приватної
власності за ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1.

Підставою для відмови в реєстрації
права власності на нерухоме майно у
рішенні державний реєстратор зазначив,
що подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують та
вказав, що відповідно до частини першої
статті 334 Цивільного кодексу України
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Пунктом 9
договору купівлі-продажу квартири № 4656
від 7 червня 2004 року визначений момент
набуття заявником у власність об'єкту
нерухомого майна - з моменту підписання
такого договору, за умови його
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації даного договору.
Матеріали справи за реєстраційним
номером 1564309 не містять документів на
підтвердження факту державної
реєстрації правочину за договором
купівлі-продажу квартири № 4656 від 7
червня 2014 року, а саме: витягу з
Державного реєстру правочинів.
Неможливість витребування державним
реєстратором відповідного документа
для встановлення даних обставин
визначається відсутністю в переліку
обов'язкових до подачі документів
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703, такого документа, як витяг з
Державного реєстру правочинів. Отже,
зазначений факт проведення державної
реєстрації правочину за договором
купівлі-продажу квартири № 4656 від 7
червня 2004 року залишається не
з'ясованим і, таким чином, не дає змоги
державному реєстратору встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

У рішенні також зазначено, що
неможливість розгляду рішення
Оболонського районного суду № 2605/20281/12
від 19 лютого 2013 року у якості
правовстановлюючого документа
пояснюється тим, що абзац п'ятий пункту
10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
містить припис лише щодо можливості
здійснення державної реєстрації права
власності на майно за власником і
скасування попередньої реєстрації, у
випадку ухвалення відповідного
рішення суду, але не містить будь-яких
приписів щодо визнання такого рішення
суду, як документу, що встановлює право
власності особи на майно
(правовстановлюючий документ). Не
містить рішення Оболонського
районного суду міста Києва приписів
щодо визнання права власності і в
резолютивній частині. Поряд з цим,
ухвалою Облолонського районного суду
міста Києва від 20 травня 2013 року у
справі № 2605/20281/12 відмовлено в
задоволенні заяви про роз'яснення
рішення суду, згідно вимог приписів
частини першої статті 221 Цивільного
процесуального кодексу України, як
таке, що не припускає кількох варіантів
тлумачення. Державний реєстратор
зазначив, що предмет позову за рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2013 року у справі № 2605/20281/12
не передбачав визнання права власності
особи на майно та не змінювався. Таким
чином, рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 19 лютого 2013 року у
справі № 2605/20281/12 не передбачає
можливості його розгляду у якості
документу, що встановлює право особи на
об'єкт нерухомого майна.

Вважаючи, таке рішення незаконним,
позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким погоджується
апеляційний суд, про задоволення
позовних вимог, при цьому виходив з
наступного.

Законом України від 01.07.2004 року № 1952-IV
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, далі - Закон №
1952-IV) визначено правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (стаття 6 Закону
№ 1952-IV).

Відповідно до Указу Президента України
від 6 квітня 2011 року № 401/2011 "Про
затвердження Положення про Державну
реєстраційну службу України" Державна
реєстраційна служба України
(Укрдержреєстр) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра юстиції України та входить до
системи органів виконавчої влади.
Укрдержреєстр є головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сферах державної
реєстрації актів цивільного стану,
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, державної реєстрації
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, статутів фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, якщо їх
реєстрація передбачена законами,
статуту територіальної громади міста
Києва, друкованих засобів масової
інформації та інформаційних агентств
як суб'єктів інформаційної діяльності.

В підпункті 10 пункту 4 вказаного
Положення прямо передбачено, що
Укрдержреєстр здійснює державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно відповідно до закону.

Разом з тим, згідно статті 9 Закону №
1952-IV державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

При цьому слід звернути увагу, що
статтею 15 Закону № 1952-IV передбачено, в
якому порядку проводиться державна
реєстрація прав та їх обтяжень, а саме:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до части 5 статті 15 Закону №
1952-IV державна реєстрація прав (надання
відмови в ній) проводиться у строк, що
не перевищує п'яти робочих днів (крім
випадків, установлених частиною сьомою
цієї статті) з дня надходження до
органу державної реєстрації прав заяви
про таку реєстрацію і передбачених цим
Законом та нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до нього,
документів, необхідних для її
проведення.

Як вбачається з оскаржуваного рішення
державного реєстратора, представник
ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень 12 червня
2013 року, проте рішення № 3828065 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень прийняте державним
реєстратором Головного управління
юстиції у місті Києві Чайком Сергієм
Володимировичем 10 липня 2013 року(а.с.22).

Суд першої інстанції дійшов висновку з
яким погоджується суд першої
інстанції, що державним реєстратором
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві Чайком
С.В. допущено порушення терміну
розгляду заяви (реєстраційний номер
1564309) від 12 червня 2013 року про
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

Зокрема, судом зазначено, що дія
посадової особи - це здійснення
посадовою особою своїх обов'язків у
межах наданих чинним законодавством
повноважень чи всупереч їм.
Бездіяльність посадової особи - це
певна форма поведінки особи, пов'язана
з невиконанням нею дій, які вона
повинна була і могла вчинити в силу
покладених на неї посадових обов'язків
і згідно з чинним законодавством
України.

Відтак суд першої інстанції правильно
встановив, що оскільки державним
реєстратором Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайком С.В. не вчинено дій щодо
своєчасного розгляду заяви про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, то позовні вимоги щодо визнання
протиправною бездіяльність державного
реєстратора щодо порушення терміну
розгляду заяви (реєстраційний номер
1564309) від 12 червня 2013 року про
реєстрацію права власності на квартиру
є протиправною.

Крім того, у відповідності до пункту 5
частини 1 статті 19 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до пункту 10 Порядку
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 (яка була чинна на час виникнення
спірних правовідносин), заявник разом
із заявою про державну реєстрацію
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Згідно пункту 25 Порядку державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, у разі проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
заінтересованою особою є власник
(власники), інший правонабувач
(правонабувачі), сторона (сторони)
правочину, відповідно до якого виникло
право власності та інше речове право.

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком
(пункт 26 Порядку).

Відповідно до підпунктів 10 пункту 27
Порядку документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Статтею 24 Закону № 1952-IV встановлено
виключний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Згідно пункту 4 частини першої статті 24
Закону № 1952-IV у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 19 лютого 2013 року у
справі № 2605/20281/12 (провадження № 2/756/948/13)
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири,
витребування майна, яке набрало
законної сили, позов ОСОБА_2 задоволено,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 22 грудня
2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 2360 та
витребувано у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

Вказаним рішенням встановлено, що за
договором купівлі-продажу квартири від
7 червня 2004 року, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_2,
як покупець придбав у ОСОБА_11, як
продавця квартиру АДРЕСА_1.

Після укладення договору ОСОБА_2 у
встановленому порядку зареєстрував
право власності на вказану квартиру.

За час перебування у Російській
Федерації, ОСОБА_2 вироком Центрального
міського суду м. Красноярська
(Російська Федерація) від 14 лютого 2008
року був засуджений до покарання у
вигляді позбавлення волі строком на 8,5
років.

Після звільнення від відбування
покарання на підставі постанови
Залізничного районного суду м.
Красноярська від 2 грудня 2011 року
ОСОБА_2 прибув до м. Києва, однак не зміг
потрапити до квартири АДРЕСА_1,
оскільки там уже мешкала ОСОБА_9, яка
повідомила, що є власником вказаного
житла.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
22 грудня 2010 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого у реєстрі за № 2360,
ОСОБА_2, як продавець, від імені якого за
довіреністю від 6 грудня 2010 року,
посвідченою приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованою у
реєстрі за №2170, діяв представник
ОСОБА_5, продав, а ОСОБА_4, як покупець
придбав квартиру АДРЕСА_1. У подальшому
ОСОБА_4 у встановленому порядку
зареєстрував право власності на спірну
квартиру у комунальному підприємстві
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна".

2 грудня 2011 року між ОСОБА_12, як
дарувальником, та ОСОБА_9, як
обдарованою, укладено договір
дарування, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_14,
зареєстрований у реєстрі за № 1931,
відповідно до умов якого ОСОБА_12
подарував ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1.
Після укладення договору дарування,
право власності на спірну квартиру
було зареєстровано за відповідачем
ОСОБА_9

Разом з тим, судом встановлено, що
ОСОБА_2власноручно не підписував
договір купівлі-продажу квартири від 22
грудня 2010 року та не видавав ОСОБА_5
довіреність з правом укладення цього
договору від його імені, а тому суд
прийшов до висновку про необхідність
визнання недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 22 грудня
2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за № 2360.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v., no.
48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no.
22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007). Таким чином,
суд приймає до уваги позицію, наведену
у рішенні Оболонського районного суду
міста Києва від 19 лютого 2013 року.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції про те, що оскільки
рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 19 лютого 2013 року
встановлено, що ОСОБА_2 після укладення
договору купівлі-продажу квартири від 7
червня 2004 року у встановленому порядку
зареєстрував право власності на
квартиру АДРЕСА_1 судом визнаються
необґрунтованими висновки державного
реєстратора відносно того, що
матеріали справи за реєстраційним
номером 1564309 не містять документів на
підтвердження факту державної
реєстрації правочину за договором
купівлі-продажу квартири № 4656 від 7
червня 2014 року.

Також колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
тверджень державного реєстратора про
те, що рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 19 лютого 2013 року у
справі № 2605/20281/12 не передбачає
можливості його розгляду в якості
документу, що встановлює право особи на
об'єкт нерухомого майна, суд зазначає
про наступне.

Як встановлено під час розгляду справи,
позивач звернувся до державного
реєстратора з метою реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 на
підставі рішення Оболонського
районного суду міста Києва від 19 лютого
2013 року у справі № 2605/20281/12, яким
витребувано у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1.

При цьому, у травні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до Оболонського районного
суду м. Києва із заявою про роз'яснення
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 лютого 2013 року в зв'язку з
тим, що рішення суду є незрозумілим для
нього та працівників державної
реєстраційної служби України в частині
того, чи є підставою для скасування
державної реєстрації права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за попереднім
власником ухвалення рішення про
витребування цього майна на користь
ОСОБА_2

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 20 травня 2013 року відмовлено у
задоволенні заяви представника ОСОБА_2
про роз'яснення рішення суду у
цивільній справі (а.с.21).

В ухвалі суду зазначено, що рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 19 лютого 2013 року є чітким та
зрозумілим, його резолютивна частина
не припускає кількох варіантів
тлумачення, а тому рішення суду не
потребує роз'яснення.

При цьому, в мотивувальній частині
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 лютого 2013 року та ухвалі
Оболонського районного суду м. Києва
від 20 травня 2013 року з посиланням на
пункт 10 постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено, що витребування майна з
чужого незаконного володіння є
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації.

З огляду на встановлене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
висновків державного реєстратора
відносно того, що не підлягає
реєстрації право власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з підстав не визнання
в рішенні Оболонського районного суду
м. Києва права власності ОСОБА_2 на
майно.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про протиправність відмови
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Чайка С.В. щодо здійснення державної
реєстрації права приватної власності
за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 з підстав
подання документів, які не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і апеляційним судом відхиляються так,
як є помилковими.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України,
суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Державного реєстратора Головного
управління юстиції у м. Києві Чайка
Сергія Володимировича про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 22
липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Судді:
А.Б. Парінов

О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.