Справа № 807/130/13-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/57871/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Головуючого судді Малиніна
В.В.,суддів Ситникова О.Ф., Швеця
В.В. розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 6
березня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року у справі за його
позовом до Чопської митниці Державної
митної служби України про скасування
наказу та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовом до Чопської митниці Державної
митної служби України з позовом, у
якому просив: визнати протиправними
дії відповідача по невиконанню наказу
ДМС України № 2561-к від 06.11.2012 року про
його поновлення на посаді інспектора
відділу митного оформлення № 3 митного
поста «Вилок» Черкаської митниця;
скасування наказів відповідача № 15599-к
від 07.11.2012 року про його переведення на
посаду інспектора відділу митного
оформлення № 3 митного поста «Батєве»
Черкаської митниця та № 1605-к від 08.11.2012
року про його звільнення з займаної
посади за згодою сторін; зобов'язати
поновити його на роботі та виплатити
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 6 березня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Представник відповідача у письмових
заперечення, поданих ним до Вищого
адміністративного суду України,
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а оскаржувані нею рішення
- без змін.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга заявника не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Наказом
Державної митної служби від 06.11.2012 р. №
2561- к позивача було поновлено на посаді
інспектора відділу митного оформлення
№ 3 митного поста «Вилок» Чопської
митниці з 16.10.2010 року, який був
реалізований Наказом Чопської митниці
«По особовому складі» від 07.11.2012 року №
1598-к.

На підставі Наказу Державної митної
служби України від 14.10.2010 року «Про
оптимізації структури митних органів,
розташованих на території
Дніпропетровської, Закарпатської та
Одеської областей» припинено
Виноградівську митницю шляхом її
приєднання до Чопської митниця,
визначивши її правонаступником.

У зв'язку із змінами в організації
робот та істотних умов праці, позивачу
було підготовлене письмове
повідомлення про зміну істотних умов
праці та про можливе майбутнє
вивільнення із займаної посади з
пропозицією переведення на посаду
інспектора митного поста «Батєво»
Чопської митниці.

Із вказаним повідомлення позивач був
ознайомлений 07.11.2012 року, та цієї ж дати
написав заяву про перевід його на
запропоновану посаду, про що був
прийнятий Наказ № 1599-к.

07.11.2012 року позивач звернувся до
керівника Чопської митниці із заявою
про звільнення за згодою сторін із
08.11.2012 року, на підставі якої було
видано наказ № 1605-к «Про звільнення
ОСОБА_4.» за згодою сторін, відповідно
до п. 1 статті 36 КзПП, з яким позивач
ознайомився 08.11.2012 року.

Відмовляючи у задоволені позову, суди
попередніх інстанцій, з чим
погоджується колегія суддів, виходили
з того, що в діях відповідача при
прийнятті оскаржуваних наказів не було
допущено порушень вимог чинного
законодавства. Крім того, позивач
добровільно без будь-якого тиску
погодившись на запропоновану йому
посаду, подав заяву про його звільнення
з неї за власним бажанням.

Згідно з частинами першою та третьою
статті 49-2 КЗпП про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» (далі -
постанова № 9) містяться роз'яснення,
згідно з якими при розгляді спорів про
звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного
тлумачення частин першої та третьої
статті 49-2 КЗпП колегія суддів дійшла
висновку, що власник або уповноважений
ним орган одночасно з попередженням
про звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва іпраці
зобов'язаний запропонувати
працівникові всі наявні вакантні
посади, які він може обіймати
відповідно до своєї кваліфікації.

Враховуючи те, що відповідачем були
дотримані вказані положення,
оскаржуваний Наказ про переведення
позивача на посаду інспектора відділу
митного оформлення № З митного поста
«Батєве» Черкаської митниця є
законним, з рахуванням того, що такий
був прийнятий на підставі заяви самого
позивача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36
КЗпП України підставою припинення
трудового договору є угода сторін.

Відповідно до пункту 8 постанови № 9
слід мати на увазі, що при домовленості
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за
пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП
України, якщо не було домовленості
сторін про цю підставу припинення
трудового договору.

Таким чином, основними умовами угоди
про припинення трудового договору за
пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП
України, щодо яких сторони трудового
договору повинні дійти згоди, є
підстава припинення трудового
договору та строк, з якого договір
припиняється.

Відтак, прийнятий Наказ відповідача
про звільнення позивача з займаної
посади відповідає зазначеним вимогам,
а відтак не може бути скасованим, про що
суди попередніх інстанцій вірно
встановили.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційних скарг порушень судом першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4
залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 6
березня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 року у справі № 807/130/13-а
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути переглянута з
підстав, встановлених статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.В. Малинін

Судді:
О.Ф. Ситников

В.В. Швець