Справа № 807/4425/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа № 5000/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника позивача
Самокіш С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сав-Дистрибьюшн» на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.03.2014 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сав-Дістрибьюшн» до Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Закарпатській області про визнання
незаконними дій та скасування наказу,
припису та постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сав-Дістрибьюшн»
звернулося до суду з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Закарпатській області,
яким просить визнати незаконними дії
відповідача щодо проведення перевірки
та складання Акту № 0000720 від 11.11.2013 року,
визнати незаконним та скасувати наказ
від 07.11.2013 року № 131, припис від 11.11.2013
року № 0000720 та постанову про накладення
стягнень від 29.11.2013 року № 564.

Закарпатський окружний
адміністративний суд постановою від
24.03.2013 року в задоволенні позову
відмовив.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив в апеляційному порядку
позивач, який, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду від
24.03.2014 року та винести нову про
задоволення позову.

Звертає увагу на те, що суд першої
інстанції безпідставно відкинув
доводи позивача, про відсутність
підстав для проведення перевірки та
висновків про порушення позивачем
законодавства про захист прав
споживачів.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який наполягав
на задоволенні апеляційної скарги,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
11.11.2013 року за результатами
позапланової виїзної перевірки
магазину ТОВ «Сав-Дистрибьюшн»
«Фокстрот» за адресою: м. Ужгород, вул..
Капушанська, 4, службовими особами
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Закарпатській області
складено Акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів № 0000720 (далі - Акт № 0000720).
Підставами для проведення перевірки
дотримання законодавства про захист
прав споживачів при реалізації
непродовольчих товарів є звернення
народного депутата Бойка В.Б.
Розпорядчими документами щодо
здійснюваного заходу є Направлення від
07.11.2013 року № 916 та Наказ від 07.11.2013 року
№ 131.

29.11.2013 року на підставу Акту № 0000720
Держспоживінспекецією у Закарпатській
області винесено Постанову про
накладення стягнень № 564 (далі -
Постанова № 564), якими до ТОВ
«Сава-Дистрибюшн» застосовано штраф в
розмірі 60184 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновків
про безпідставність доводів позивача
про порушення відповідачем вимог
законодавства України щодо предмету та
підстав проведення позапланової
перевірки.

На думку колегії суддів апеляційного
суду, такий висновок суду першої
інстанції є хибним.

Так, згідно частини 1 ст. 6 Закону
України від 05.04.2007 року № 877-V «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» (далі - Закон № 877)
підставами для здійснення
позапланових заходів є звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

Згідно абз. 2 частини 1 ст. 6 того ж Закону
та пункту 2.4 Порядку проведення
перевірок, затвердженого Наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 року № 310,
під час проведення позапланового
заходу з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю).

Виходячи із наявного в матеріалах
справи депутатського звернення,
предметом перевірки Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Закарпатській області міг бути лише
факт продажу контрафактної продукції
та товари, які не сертифіковані
(заборонені для продажу) в Україні. При
цьому, перевірка могла бути проведена
лише в межах компетенції органу, який
має право проведення перевірок в
означеній галузі.

Як вбачається із матеріалів справи, всі
розпорядчі та внутрішні документи
відповідача щодо проведення перевірки
базуються на первинному документі -
зверненні народного депутата, у якому
чітко вказані межі та предмет
перевірки.

Однак Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Закарпатській області, в
порушення вищеозначених законодавчих
вимог, було проведено перевірку з
питань дотримання законодавства про
захист прав споживачі, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг при торгівлі непродовольчими
товарами.

Таким чином, оскільки Інспекція з
питань захисту прав споживачів у
Закарпатській області в рамках
депутатського звернення могла
провести перевірку лише щодо факту
наявності сертифікатів на товари, що
реалізуються в мережі магазинів
«Фокстрот», дії відповідача щодо
видачі Наказу № 131 на проведення
позапланової перевірки та самого факту
проведення перевірки з питань
дотримання законодавства про захист
прав споживачів, якості продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі на надання послуг при
торгівлі непродовольчими товарами, а
також винесення Припису від 11.11.2013 року
№ 0000720, прийнятого на підставі Акту №
0000720, суперечать чинному законодавству.

Також необґрунтованою відносно
діяльності позивача є перевірка на
предмет реалізації не сертифікованої
продукції, оскільки товари (побутова
техніка), продаж якої здійснюється у
торговельній мережі позивача, не
підлягають обов'язковій сертифікації в
України відповідно до наказу
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 01.02.2005 року № 28.

Як вбачається з матеріалів справи,
Відповідач, в цілому, ухилився від
з'ясування питань, визначених як
предмет перевірки у зверненні
народного депутата Бойка В.Б. і
протиправно провів позапланову
перевірку з питань, які визначив на
власний розсуд, не зважаючи на
відсутність для їх перевірки
законодавчо визначених приводів і
підстав.

Посилання в оскаржуваній постанові
суду на Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції» є безпідставним, оскільки
даний законодавчий акт не стосується
даного спору, тому що в справі, що
розглядається досліджуються обставини
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів, а не
перевірки характеристик продукції
(ринковий нагляд).

Таким чином, висновки суду першої
інстанції, з посиланням на ст. 23 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції» про
те, що в даному випадку підлягала
перевірці вся продукція, що
реалізується ТОВ «Сав-Дистрибьюшн» в
магазині за адресою: м. Ужгород, вул..
Капушанська, 2-4, безпідставні.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами апелянта про
те, що інформація щодо порушення вимог
законодавства про захист прав
споживачів, зазначена в Акті № 0000720,
нічим, крім самого Акту не підтверджена
та не може вважатись належним доказом
вчиненого правопорушення. Про те, що
перевірка проведена Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Закарпатській області незаконно, за
відсутності підстав для проведення
перевірки з порушенням ст.. 6 Закону №
877, зазначено у поясненнях суб'єкта
господарювання щодо проведення
перевірки та складання Акту.

Сам факт підпису Акту перевірки
керуючим магазином не засвідчує
безумовну згоду із положеннями та
інформацією, вказаними в ньому, і не
може розцінюватись як визнання
порушень.

Зазначаючи в Акті перевірки у графі
«зауваження суб'єкта господарювання»
інформацію про незаконність перевірки,
заступник керуючого магазином не
погодився як із підставою та межами
проведення перевірки (як першоджерелом
проведення перевірки), так і
відомостями, вказаними в Акті
перевірки.

Зважаючи на протиправність дій
відповідача, а також беручи до уваги
вимоги частини 3 ст. 70 КАС України, Акт
перевірки не може слугувати носієм
доказової інформації щодо наявності
порушень з боку позивача, оскільки
складений з порушенням вимог діючого
законодавства, за наслідками
протиправно проведеної перевірки, з
підстав, не визначених Законом, за
відсутності розпорядчих документів
органів державного нагляду (контролю)
і, як наслідок, є доказом, здобутим з
порушенням Закону.

Суд першої інстанції, крім констатації
наявності порушень, зафіксованих в
Акті № 0000720, не обґрунтовує, на підставі
яких доказів, крім самого Акту, вважає
доведеними їх існування.

При цьому судом першої інстанції
залишено поза увагою те, що позивачем
не визнавався факт вчинення порушень
вимог чинного законодавства,
відображених в Акті перевірки.

Не спростовані в ході розгляду справи
судом першої інстанції посилання
позивача на те, що на момент проведення
перевірки Інспекцією з питань захисту
споживачів у Закарпатській області
порушення вимог законодавства, які
стали підставою для винесення
відповідачем Постанови про накладення
стягнень, були відсутні.

Зокрема, в листі позивача на адресу
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Закарпатській області
щодо безпідставності припису,
винесеного на підставі Акту перевірки,
зазначається про відсутність на момент
перевірки порушень і як підтвердження
цього надаються відповідні докази -
фотознімки продукції, що перевірялась,
документи, що підтверджують якість та
безпеку продукції тощо.

Таким чином, виходячи із цих
документів, вся інформація про
виробника товару, його
місцезнаходження, дату виробництва та
інша міститься на самому товарі,
упаковці, етикетці, а також, разом з
інформацією про підприємства, які
здійснюють функції щодо прийняття
претензій від споживача, проводять
ремонт і технічне обслуговування,
міститься у супровідній документації
та доводиться до споживачів іншим
чином.

Позивач додаткового розташовує в місці
продажу кожного окремого виду товару
інформацію про його виробника, дату
виробництва, споживчі властивості та
технічну характеристику на стіні,
стенді, або просто поруч із товаром у
вигляді листівок, довідок, оголошень чи
іншим доступним, наочним способом.

Дані обставини підтверджуються у
вищезазначеній письмовій відповіді
позивача на припис до акту перевірки №
0000720, проте були залишені поза увагою
судом першої інстанції.

Не ґрунтується на матеріалах справи
висновок суду першої інстанції про те,
що позивачем не було надано жодних
документів щодо вартості та кількості
одержаної до реалізації продукції, а
тому, при нарахуванні штрафу
відповідач змушений був виходити з
роздрібної ціни та наявної кількості
товару.

Проте в матеріалах справи відсутні
докази того, що документи щодо вартості
та кількості одержаної до реалізації
продукції взагалі запитувались
відповідачем, а також, що такі
документи не надавались позивачем.

Чинним законодавством не надано
можливості органу державної влади
самостійно визначати, на підставі яких
даних обраховувати розмір штрафної
санкції.

Обрахувавши таким чином розмір
штрафних санкцій, відповідач порушив
вимоги п. 7 частини 1 ст. 23 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів наявності порушень,
а також доказів правомірності рішення
про накладення стягнення на позивача.

Відповідно до частини 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, ів межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України.

Згідно ст.. 202 КАС України підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Відповідно до ст.. 159 КАС України Судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи, що висновки суду першої
інстанції суперечать обставинам
справи, при винесенні оскаржуваного
рішення судом першої інстанції
порушені норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржувана постанова суду
підлягає скасуванню з винесенням нової
про повне задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сав-Дистрибьюшн» задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.03.2014 року
у справі № 807/4425/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сав-Дистрибьюшн» до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Закарпатській області про
визнання незаконними дій та скасування
наказу, припису та постанови
задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Закарпатській області щодо проведення
перевірки та складення Акту від 11
листопада 2013 року № 0000720.

Визнати незаконним та скасувати Припис
від 11.11.2013 року № 0000720.

Визнати незаконною та скасувати
Постанову від 29.11.2013 року № 564 про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 31.10.2014