Справа № 802/3451/14-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 жовтня 2014 р. Справа №
802/3451/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Сала
П.І.,

суддів:
Віятик Н.В., Заброцької Л.О.,

за участю

секретаря судового засідання:
Шалагінової М.С.,

позивача: ОСОБА_1,

представників відповідачів:
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державної архітектурно-будівельної
інспекції України, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області

про: скасування наказу та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом, у якому
просить скасувати як неправомірний
наказ Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області (далі - ІДАБК у
Вінницькій області, Інспекція) від
22.08.2014 року про його звільнення з
роботи, а також зобов'язати ІДАБК у
Вінницькій області та Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України (далі - ДАБІ України) поновити
його на роботі та реалізувати його
право на переведення у новостворюваний
структурний підрозділ Інспекції.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
працював в ІДБАК у Вінницькій області
на посаді головного державного
інспектора відділу по місту Вінниця
управління контролю за будівництвом
об'єктів та державного ринкового
нагляду № 2, однак наказом від 22.08.2014
року був звільнений з цієї посади у
зв'язку з ліквідацією Інспекції.
Позивач вважає таке звільнення
незаконним, посилаючись на те, що йому
не було запропоновано можливості
переведення у новостворюваний
структурний підрозділ апарату ДАБІ
України. Враховуючи те, що він має вищу
інженерно-технічну освіту, загальний
стаж роботи - 36 років, з яких стаж
державної служби та служби в органах
місцевого самоврядування становить 20
років, а стаж безпосередньої роботи в
Інспекції - більше 8 років 6 місяців, та
беручи до уваги чималий досвід роботи
на відповідальних посадах в 7-ми
будівельно-монтажних та
ремонтно-будівельних організаціях,
позивач вважає, що його звільнення з
посади без переведення у
новостворюваний структурний підрозділ
Інспекції є протиправним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав заявлені позовні вимоги,
надав пояснення, аналогічні до
викладеного у позовній заяві, і
додатково зазначив, що про наступне
звільнення з роботи у зв'язку з
ліквідацією ІДАБК у Вінницькій області
він був попереджений 17.06.2014 року. З того
часу іншої роботи, в тому числі в
порядку переведення, йому не
пропонували, хоча про створення на базі
Інспекції Департаменту
архітектурно-будівельної інспекції у
Вінницькій області усім було відомо.
Крім того, просить суд взяти до уваги,
що частину працівників ІДАБК у
Вінницькій області було переведено у
новоутворений структурний підрозділ,
незважаючи на те, що деякі з них мають
значно менший стаж і досвід роботи.
Тому вважає, що відповідачі віднеслися
до його особи упереджено і незаконно
звільнили його з роботи, маючи при
цьому можливість здійснити
переведення у Департамент
архітектурно-будівельної інспекції у
Вінницькій області.

Представники відповідачів у судовому
засіданні вимоги позивача заперечили з
підстав, наведених у письмових
запереченнях на адміністративний
позов (а.с. 61-62). Стверджують, що
звільнення позивача із займаної посади
на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України
відбулося з дотриманням вимог чинного
законодавства. Так, постановою
Кабінету Міністрів України № 150 від
23.04.2014 року "Питання функціонування
територіальних органів Державної
архітектурно-будівельної інспекції"
ліквідовано як юридичні особи
публічного права територіальні органи
Державної архітектурно-будівельної
інспекції та погоджено пропозицію
Державної архітектурно-будівельної
інспекції щодо утворення її
територіальних органів як структурних
підрозділів апарату Інспекції в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі. Саме тому
відповідно до наказу ДАБІ України № 114
від 12.06.2014 року "Про ліквідацію
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області" було розпочато
процедуру ліквідації Інспекції та
призначено голову ліквідаційної
комісії. 17.06.2014 року позивач був
повідомлений про наступне звільнення з
роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України, що підтверджується його
особистим підписом в письмовому
попередженні. Наказом голови
ліквідаційної комісії № 44-ОС від 22.08.2014
року ОСОБА_1 звільнено із займаної
посади. В останній день роботи 26.08.2014
року позивачу запропонували
ознайомитися із цим наказом, однак він
відмовився як від ознайомлення з
наказом, так і від отримання трудової
книжки, про що було зроблено
відповідний запис у наказі та складено
акти відмови від підпису про
ознайомлення з наказом та отримання
трудової книжки. 27.08.2014 року
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення ОСОБА_1 було направлено
лист щодо необхідності надання
декларації у відповідності до Закону
України "Про засади запобігання та
протидії корупції", проте в обумовлений
час позивач до Інспекції не з'явився, що
зафіксовано в акті від 02.09.2014 року.
Просять суд врахувати, що на час
звільнення ОСОБА_1 з посади ще не
існувало новоутвореного структурного
підрозділу Інспекції, а відтак позивач
не міг бути переведений на нову посаду.
Крім того, у вересні 2014 року ДАБІ
України було оголошено конкурс на
заміщення вакантних посад, зокрема у
Вінницькій області, в якому ОСОБА_1 мав
можливість взяти участь в загальному
порядку. Також представники
відповідачів не заперечили тієї
обставини, що частина працівників
ІДАБК у Вінницькій області була
звільнена у зв'язку з переведенням в
Департамент архітектурно-будівельної
інспекції у Вінницькій області, однак
при цьому зазначають, що це відбулося у
жовтні 2014 року, коли Департамент вже
був створений.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін та оцінивши інші
докази, які є у справі, суд доходить
висновку, що заявлений
адміністративний позов належить
задовольнити частково з огляду на
наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював в
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області.

Так, відповідно до наказу ІДАБК у
Вінницькій області № 18-ос від 01.07.2011
року починаючи з 01.07.2011 року його
прийнято на посаду головного
державного інспектора відділу
контролю за будівництвом об'єктів,
якістю будівельних матеріалів та
державного ринкового нагляду по
Центральному регіону територіального
органу Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України - Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області (а.с. 63).

27.02.2012 року згідно з наказом Інспекції
№ 42-ос позивача переведено на посаду
головного державного інспектора
відділу по м. Вінниця управління
контролю за будівництвом об'єктів,
якістю будівельних матеріалів та
державного ринкового нагляду № 2 ІДАБК
у Вінницькій області (а.с. 67).

Наказом ліквідаційної комісії
Інспекції № 44-ос від 22.08.2014 року ОСОБА_1
26.08.2014 року звільнено із займаної
посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з ліквідацією
Інспекції (а.с. 27).

При цьому, як встановлено у ході
розгляду справи і підтверджено
представниками відповідача, останнім
робочим днем позивача вважається 26.08.2014
року.

Надаючи оцінку правомірності
вищевказаного наказу відповідача, який
є предметом публічно-правового спору у
цій справі, суд керується такими
мотивами.

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про
державну службу" рішення про
припинення державної служби може бути
оскаржено державним службовцем
безпосередньо до суду.

Загальні підстави припинення
державної служби визначені Кодексом
законів про працю України (далі - КЗпП
України).

В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема, змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Водночас частиною 2 статті 40 КЗпП
України встановлено, що звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6
цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Крім того, згідно із ст. 49-2 КЗпП України
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у постанові № 9 від 06.11.1992 року
"Про практику розгляду судами трудових
спорів", розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення (п. 19).

Судом встановлено, що відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 150 від 23.04.2014 року "Питання
функціонування територіальних органів
Державної архітектурно-будівельної
інспекції" ліквідовані як юридичні
особи публічного права територіальні
органи Державної
архітектурно-будівельної інспекції за
переліком згідно з додатком (в тому
числі ІДАБК у Вінницькій області) та
погоджено утворення територіальних
органів Державної
архітектурно-будівельної інспекції як
структурних підрозділів апарату
Інспекції в Автономній Республіці
Крим, областях, мм. Києві та Севастополі
(а.с. 44-46).

Згідно з Положенням про Департамент
Державної архітектурно-будівельної
інспекції у Вінницькій області, яке
затверджене наказом ДАБІ України № 220
від 01.10.2014 року, Департамент є
територіальним органом - структурним
підрозділом апарату Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України (а.с. 72-77).

При цьому на Департамент покладено
виконання тих самих завдань, що і на
Інспекцію, а саме реалізація
державного архітектурно-будівельного
контролю та нагляду на території
Вінницької області.

Крім того, як вбачається з постанов
Кабінету Міністрів України № 85 від
05.04.2014 року "Деякі питання затвердження
граничної чисельності працівників
апарату та територіальних органів
центральних органів виконавчої влади,
інших державних органів" та № 230 від
02.07.2014 року "Про внесення зміни у
додаток 1 до постанови Кабінету
Міністрів України від 5 квітня 2014 р. №
85", гранична чисельність працівників
апарату Держархбудінспекції після
прийняття постанови Кабінету
Міністрів України № 150 від 23.04.2014 року
про ліквідацію її територіальних
органів не змінилися і навіть
збільшилася до 1271 осіб, в тому числі 1263
державних службовців, за рахунок
зменшення на таку ж кількість
працівників ліквідованих
територіальних органів
Держархбудінспекції (а.с. 46-51).

Таким чином, достатніми є підстави
констатувати, що до новоутвореного
структурного підрозділу - Департаменту
Державної архітектурно-будівельної
інспекції у Вінницькій області
перейшли функцій та повноваження
ліквідованої Інспекції без зміни
загальної чисельності працівників
апарату.

З матеріалів справи слідує, що наказом
ДАБІ України № 114 від 12.06.2014 року "Про
ліквідацію Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області" передбачено
проведення ліквідації Інспекції
згідно із затвердженим Планом заходів
з проведення ліквідації (а.с. 38).

Наказом ІДАБК у Вінницькій області № 79
від 16.06.2014 року затверджено склад
ліквідаційної комісії з ліквідації
Інспекції (а.с. 39).

17.06.2014 року ОСОБА_1 під підпис
повідомлено про наступне вивільнення у
зв'язку з ліквідацією ІДАБК у
Вінницькій області (а.с. 26), а
оскаржуваним наказом № 44-ос від 22.08.2014
року його було звільнено із займаної
посади у зв'язку з ліквідацією
Інспекції на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України (а.с. 13).

Водночас у ході судового розгляду
справи встановлено, що всупереч
приписам ч. 2 ст. 40 КЗпП України позивачу
не пропонувалася інша робота, яка б
відповідала його кваліфікації та
функціональним обов'язкам. Доказів на
спростування цієї обставини, зокрема
про відмову ОСОБА_1 від запропонованих
посад, суду не надано.

Крім того, аналіз витребуваних у
відповідачів документів щодо
вивільнення та подальшого переведення
працівників Інспекції до
новоутвореного Департаменту вказує на
порушення відповідачами принципу
рівності трудових прав громадян,
оскільки частина працівників
Інспекції була звільнена з роботи на
підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, тобто у
зв'язку з переведенням на іншу роботу, в
установу, організацію, з подальшим
прийняттям (на наступний після
звільнення день) на вакантні посади у
Департамент Державної
архітектурно-будівельної інспекції у
Вінницькій області, тоді як ОСОБА_1 було
звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗПП
України у зв'язку з ліквідацією
установи (організації).

Більше того, судом встановлено, що
наприклад працівники Інспекції ОСОБА_5
та ОСОБА_6, які обіймали ті ж самі
посади, що і позивач (головний
державний інспектор відділу по м.
Вінниця управління контролю за
будівництвом об'єктів та державного
ринкового нагляду № 2 Інспекції), були
переведені до новоствореного
Департаменту на посади головних
державних інспекторів інспекційного
відділу у місті Вінниці Департаменту
Державної архітектурно-будівельної
інспекції у Вінницькій області (а.с.
78-100), однак позивачу такої посади не
було запропоновано.

Штатний розпис Департаменту на вимогу
суду відповідачами надано не було, а
відтак виявилося неможливим
перевірити питання про наявність у
Департаменті вакантних посад, які б
відповідали посаді, яку позивач займав
в Інспекції.

Вирішуючи справу по суті суд враховує
правову позицію Верховного Суду
України, викладену у постанові від
17.10.2011 року (а.с. 52-54), відповідно до якої
встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) особи, що
ліквідується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

Як вже зазначалось раніше, ліквідація
ІДАБК України у Вінницькій області
передбачає утворення на її основі
структурного підрозділу апарату ДАБІ
України, а саме Департаменту Державної
архітектурно-будівельної інспекції у
Вінницькій області з покладенням на
нього виконання тих самих завдань і
функцій, що й на Інспекцію - реалізація
державного архітектурно-будівельного
контролю та нагляду на території
Вінницької області, здійснення
державного контролю та нагляду за
дотриманням вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та виконання дозвільних і
реєстраційних функцій у будівництві.

Отже, в силу вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України
відповідачі повинні були вжити всіх
можливих заходів щодо
працевлаштування позивача ОСОБА_1 як
працівника ліквідованої установи -
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області, чого однак
зроблено не було.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних справах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч. 1 ст. 71, ст. 86 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єктів владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень та дій, суд
доходить висновку про незаконність
звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а
відтак і протиправність наказу ІДАБК у
Вінницькій області № 44-ос від 22.08.2014
року "Про звільнення ОСОБА_1П.". Тому
адміністративний позов у цій частині
позовних вимог належить задовольнити.

Надаючи оцінку вимозі позивача про
зобов'язання відповідачів поновити
його на роботі та реалізувати його
право на переведення у новостворюваний
структурний підрозділ Інспекції
(Департамент Державної
архітектурно-будівельної інспекції у
Вінницькій області), суд керується
наступними мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу
України юридична особа є такою, що
припинилася, з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

На час судового розгляду справи
відомості про державну
реєстрацію-припинення юридичної особи
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців не внесені, а
установа остаточно не ліквідована, що
підтвердили у судовому засіданні
представники відповідачів.

Отже, з метою захисту порушених прав та
інтересів позивача ОСОБА_1, суд вважає
необхідним поновити його на тій посаді,
з якої він був незаконно звільнений,
тобто на посаді головного державного
інспектора відділу по м. Вінниці
управління контролю за будівництвом
об'єктів та державного ринкового
нагляду № 2 ІДАБК у Вінницькій області,
починаючи з 27.08.2014 року враховуючи те,
що 26.08.2014 року був останній робочий день
позивача.

При цьому рішення суду у цій частині
відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та
п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України підлягає
негайному виконанню.

Водночас суд не може зобов'язувати
відповідачів реалізувати право
позивача на переведення у
новостворюваний структурний підрозділ
Інспекції, оскільки в такому випадку
фактично матиме місце втручання в
діяльність державного органу та його
виключні повноваження. Крім того,
переведення працівників повинно
відбуватись в порядку, визначеному
чинним законодавством.

Вищезазначені висновки відповідають
правовій позиції Пленуму Верховного
Суду України, який у пункті 19 постанови
№ 9 від 06.11.1992 року "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
роз'яснив, що у випадку ліквідації
підприємства (установи, організації) з
одночасним утворенням нового
підприємства (установи, організації)
працівник не вправі вимагати
поновлення його на роботі на заново
утвореному підприємстві, якщо він не
був переведений туди в установленому
порядку.

Таким чином, повно, всебічно і
об'єктивно дослідивши усі обставини
справи, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
здобутого доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд приходить до
переконання про наявність підстав для
часткового задоволення
адміністративного позову ОСОБА_1, а
саме в частині визнання протиправним
та скасування наказу ІДАБК у
Вінницькій області № 44-ос від 22.08.2014
року "Про звільнення ОСОБА_1." та
поновлення позивача на посаді
головного державного інспектора
відділу по м. Вінниці управління
контролю за будівництвом об'єктів та
державного ринкового нагляду № 2
Інспекції з 27.08.2014 року. У задоволенні
решти позовних вимог належить
відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Оскільки позивачем не заявлено
позовних вимог щодо стягнення на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, оцінка таким
вимогам при розгляді даної справи не
надається. Водночас суд вважає
необхідним роз'яснити позивачу його
право на звернення до суду з окремим
позовом про стягнення середнього
заробітку за увесь час вимушеного
прогулу.

Враховуючи відсутність судових витрат
у цій адміністративній справі, питання
про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163,
167, 254, 256 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Вінницькій області № 44-ос від 22.08.2014
року "Про звільнення ОСОБА_1".

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного
державного інспектора відділу по м.
Вінниці управління контролю за
будівництвом об'єктів та державного
ринкового нагляду № 2 Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Вінницькій області з 27
серпня 2014 року.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України
судове рішення в частині поновлення
позивача на посаді звернути до
негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя Сало Павло
Ігорович Судді: Віятик Наталія
Володимирівна Заброцька Людмила
Олександрівна