Справа № 808/5256/14
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року о/об 14 год. 17 хв.Справа
№ 808/5256/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Татаринова Д.В., при
секретарі судового засідання Білоусі
А.О., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про скасування податкового
повідомлення-рішення,

за участю:

представників позивача: ОСОБА_2
(довіреність №б/н від 26.08.14);

ОСОБА_3
(довіреність ВРІ № 293055);

представника відповідача: Бойко
Віталіна Вадимівна

(довіреність
№10305/10/10-017 від 01.10.14)

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач або
ОСОБА_1.) до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
по тексту - відповідач або ДПІ у
Ленінському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області), в якому позивач
просить суд визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 30 червня 2014
року № 378-15, винесене відповідачем на
суму 41 361,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
Податковим кодексом України від 02
грудня 2010 року №2755-VI (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин, далі - ПК України) та
зазначено, що на підставі податкового
повідомлення-рішення № 378-15 від 30
червня 2014 року відповідач визначив
позивачу суму податкового зобов'язання
за платежем «орендна плата за землю з
фізичний осіб» в розмірі 41 361,46 грн.,
оскільки 25 лютого 2013 року сплив строк
дії договору оренди землі від 25 січня
2008 року, укладеного між позивачем та
Запорізькою міською радою, на підставі
якого ОСОБА_1, було передано в оренду
земельну ділянку площею 0,6337 га. Згідно
з пунктом 33 Договору його дія
припиняється у разі закінчення строку,
на який його було укладено. Фактичне
продовження користування майном після
закінчення строку дії даного договору
не є підставою для поновлення договору
(п.34 Договору), а відтак зазначає, що на
теперішній час у відповідача відсутні
правові підстави для нарахування
орендної плати за землю, оскільки такий
договір між ОСОБА_1 та Запорізькою
міською радою не укладено.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечила та
зазначила, що оскаржуване податкове
повідомлення рішення винесено у
відповідно до законодавства України, є
правомірним, а відтак позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) сторонам
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у
судовому засіданні здійснювалось
повне фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
вивчивши наявні матеріали та фактичні
обставини справи, перевіривши їх
наявними у справі доказами, суд
з'ясував наступне.

25 січня 2008 року Запорізька міська рада
з одного боку, та ОСОБА_1 з іншого боку,
уклали договір оренди землі,
відповідно до якого орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування земельну ділянку
для розташування складського
комплексу, яка знаходиться за адресою:
м. Запоріжжя, вул. Дніпровські
зорі, 1а.

Договір оренди укладено строком на 5
років.

Після закінчення строку договору
позивач звертався до Запорізької
міської ради з приводу переоформлення
договору оренди землі.

07 лютого 2013 року ОСОБА_1 заступником
міського голови з питань діяльності
виконавчих органів ради Гладченком С.М.
надана відповідь в якій зазначено, що
для подальшого вирішення питання
ОСОБА_1 необхідно надати до управління
з питань земельних відносин
Запорізької міської ради в приймальні
дні: понеділок, четвер з 10.00-13.00 (вул.
Зелінського, 3, к.4) оригінал технічного
паспорту, зареєстрованого в
ТОВ «ЗМБТІ» з витягом про реєстрацію
права власності на об'єкти нерухомості,
розташованих на запитуваній земельній
ділянці, лист-погодження департаменту
архітектури та містобудування міської
ради з даного питання (вул. Зелінського,
3, к. 308), а також довідку податкової
інспекції по Ленінському району про
відсутність заборгованості по
орендній платі за земельну ділянку.

30 червня 2014 року податковим органом
стосовно ОСОБА_1 винесено податкове
повідомлення-рішення №378-15, яким
позивачу визначено податкові
зобов'язання у розмірі 41361,46 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим
повідомленням-рішенням ОСОБА_1
звернулася із позовом до суду.

Перевіривши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, суд вважає
позовні вимоги, не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно із п. п. 287.1, 287.2 ст. 287 ПК України,
власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою; облік
фізичних осіб - платників податку і
нарахування відповідних сум
проводяться щороку до 1 травня.

Відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПК України
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки. Органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
переліки орендарів, з якими укладено
договори оренди землі на поточний рік,
та інформувати відповідний
контролюючий орган про укладення
нових, внесення змін до існуючих
договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни.

Пунктом 288.2 ст. 288 ПК України
передбачено, що платником орендної
плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду (п. 288.3 ст. 288 ПК
України).

Розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем (п. 288.4 ст. 288 ПК України).

Судом встановлено, що 25 січня 2008 року
Запорізька міська рада з одного боку,
та ОСОБА_1 з іншого боку, уклали договір
оренди землі, відповідно до якого
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку для розташування складського
комплексу, яка знаходиться за адресою:
м. Запоріжжя, вул. Дніпровські зорі, 1а.

Згідно договору в оренду передається
земельна ділянка загальною площею 0,6337
га, на земельній ділянці знаходяться
об'єкти нерухомого майна орендаря, а
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки становить 1649014,14грн. (в цінах на
2007 рік).

Договором передбачено, що орендна
плата вноситься орендарем у грошовій
формі та в розмірі 32980,28 грн., (що складає
2% від нормативної оцінки на
календарний рік в цінах на 2007 рік)
щомісячно рівними частинами протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця на розрахунковий
рахунок місцевого бюджету Ленінського
району м. Запоріжжя.

В той же час, пунктом 288.7 статті 288 ПК
України передбачено, що податковий
період, порядок обчислення орендної
плати, строк сплати та порядок її
зарахування до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статей 285-287 цього розділу.

Так, відповідно до статті 285 ПК України
базовим податковим (звітним) періодом
для плати за землю є календарний рік.
Базовий податковий (звітний) рік
починається 1 січня і закінчується 31
грудня того ж року (для новостворених
підприємств та організацій, а також у
зв'язку із набуттям права власності
та/або користування на нові земельні
ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 ПК
України, нарахування фізичним особам
сум податку проводиться контролюючими
органами, які видають платникові до 1
липня поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статтею 58 цього
Кодексу.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК
України визначено, що контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму грошових зобов'язань,
зменшення (збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Згідно з пунктом 58.1 статті 58 ПК України
у разі коли сума грошового зобов'язання
платника податків, передбаченого
податковим або іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 54 цього Кодексу
(крім декларування товарів,
передбаченого для громадян), або у разі
коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 2.2 пункту 2
розділу ІІ Порядку направлення
органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 28 листопада 2012 року № 1236 у випадках,
зазначених у пункті 2.1 цього розділу,
відповідний структурний підрозділ
органу державної податкової служби
складає податкове
повідомлення-рішення: за формою згідно
з додатком 1 для платників податків -
фізичних осіб (форма "Ф"), якщо
відповідно до законодавства орган
державної податкової служби
самостійно визначає податкове
зобов'язання платника податків з
причин, не пов'язаних із порушенням
податкового або іншого законодавства.

На виконання вимог вищезазначених
положень податкового законодавства 30
червня 2014 року ДПІ в Ленінському районі
м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у
Запорізькій області прийнято
податкове повідомлення-рішення № 378-15
форми «Ф», яким ОСОБА_1 визначено суму
податкового зобов'язання на загальну
суму 41361,46 грн.

Відповідачем доведено та підтверджено
долученими до справи доказами, що під
час винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення ДПІ в
Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області діяла
законно та у межах повноважень,
визначених Податковим кодексом
України.

Щодо посилання позивача на те, що
податковий орган, прийнявши податкове
повідомлення-рішення №378-15 від 30 червня
2014 року, порушує податкове
законодавство оскільки, строк договору
оренди сплив, а нового договору з
Запорізькою міською радою не укладено,
то й у ДПІ у Ленінському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області не
було правових підстав нараховувати
податкове зобов'язання визначене в
податковому повідомленні-рішенні, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 ПК України,
кодекс регулює відносини, що виникають
у сфері справляння податків і зборів,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно з пунктом 7.3 статті 7 ПК України
будь-які питання щодо оподаткування
регулюються цим Кодексом і не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів,
що містять виключно положення щодо
внесення змін до цього Кодексу та/або
положення, які встановлюють
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства.

Пунктом 288.4 статі 288 ПК України
передбачено, що розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.

В той же час, пунктом 288.7 статті 288 ПК
України передбачає, що податковий
період, порядок обчислення орендної
плати, строк сплати та порядок її
зарахування до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статей 285-287 цього розділу.

Крім того, частиною 1 статті 2 Закону
України «Про оренду землі» від 06 жовтня
1998 року № 161-XIV визначено, що відносини,
пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, цим Законом, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Оренда землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності (стаття 1 Закону України
«Про оренду землі»).

Стаття 3 вищезазначеного Закону
України встановлює, що об'єктами оренди
є земельні ділянки, що перебувають у
власності громадян, юридичних осіб,
комунальній або державній власності.

Відповідно до статті 31 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі припиняється зокрема в разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

У разі припинення або розірвання
договору оренди землі орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві
земельну ділянку на умовах, визначених
договором. Орендар не має права
утримувати земельну ділянку для
задоволення своїх вимог до орендодавця
(частина 1 статті 37 Закону України «Про
оренду землі»).

На підставі викладеного суд зазначає,
що ОСОБА_1 в межах наданих їй прав після
закінчення Договору оренди землі від 25
січня 2008 року не мала права
користуватися такою земельною
ділянкою з дати закінчення строку
оренди (оскільки договір не
пролонговано/не переукладено).

Крім того суд звертає увагу на те, що
законодавство України імперативно
встановлює об'єкти, форми, методи та
строки користування майном. Саме
власник земельної ділянки може
визначати, кому і в який спосіб
користуватися його майном. Самовільне
користування землею у тому обсязі і
формі, якій хоче орендар не
допускається, оскільки не враховуються
потреби орендодавця.

Суд зазначає що податкове
повідомлення-рішення винесене
податковим органом є правомірним,
оскільки ОСОБА_1 хоч і без правових на
те підстав, але здійснює використання
такої земельної ділянки, а відтак
відшкодовувати орендну плату за
використання землі позивач повинна.

Частина 2 статті 34 Закону України «Про
оренду землі» визначає, що у разі
невиконання орендарем обов'язку щодо
умов повернення орендодавцеві
земельної ділянки орендар зобов'язаний
відшкодувати орендодавцю завдані
збитки.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначав, що фактичне
продовження використання такої
земельної ділянки після закінчення
строку дії договору, не є поновленням
договору оренди землі.

З цього приводу суд зазначає, що
винесене податкове
повідомлення-рішення свідчить не про
поновлення договору оренди землі, а про
зобов'язання сплати ОСОБА_1 податку за
використання такої землі до місцевого
бюджету.

Посилання представника позивача на те,
що ОСОБА_1 фактично користується меншою
земельною ділянкою (0,3622), а відтак
сплата за землю повинна бути менша, суд
не приймає до уваги, оскільки це
самостійне рішення ОСОБА_1, а не
власника земельної ділянки, що має бути
оформлений в договорі оренди.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі статті 11 КАС України, розгляд
і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином, у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1
належить відмовити повністю, оскільки
плата за самовільне використання
земельної ділянки повинна бути
здійснена.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Державного бюджету України суму
судового збору в розмірі 1644,30 (одна
тисяча шістсот сорок чотири гривні
тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини 1 статті 254 КАС
України та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами встановленими
статтями 185-186 КАС України.

Постанова буде складено у повному
обсязі відповідно до частини 3 статті 160
КАС України, протягом п'яти днів.

Суддя
Д.В. Татаринов