Справа № 2а-14364/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 р.
Справа № 52221/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Дрогобицькому районі Львівської
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 09
лютого 2012 року у справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Галка-Дрогобич» до Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В
И Л А:

21.12.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 19.07.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що свої
податкові зобов'язання зі сплати ПДВ за
листопад та грудень 2009 року він виконав
своєчасно та в повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 30 грудня 2009 року та 29
січня 2010 року, а тому висновки про
несвоєчасну сплату ним узгодженої суми
податкового зобов'язання з ПДВ не
відповідають дійсності.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 09 лютого 2012
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення державної податкової
інспекції у Дрогобицькому районі
Львівської області № від 19.07.2011
року.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що під час перевірки орган ДПС
встановив несвоєчасну сплату
узгодженої суми податкового
зобов'язання за платежем ПДВ.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач своєчасно і в повному обсязі
сплатив задекларовані податкові
зобов'язання з ПДВ за листопад та
грудень 2009 року, а тому висновки Акта
перевірки від 15.07.2011 року щодо
несвоєчасної сплати цих же податкових
зобов'язань не відповідають дійсності
і є наслідком неправомірної зміни
органом ДПС призначення платежу,
визначеного платником податку у
банківських платіжних дорученнях, що
суперечить чинним на час виникнення
спірних правовідносин нормам права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що 18.12.2009 року ПрАТ
«Галка-Дрогобич» подало ДПІ у
Дрогобицькому районі звітну податкову
декларацію з ПДВ за листопад 2009 року,
згідно з якою сума ПДВ, яка підлягає до
сплати в бюджет за підсумками
поточного звітного періоду становить
23195 грн. (а.с. 15-18). Згідно з платіжним
дорученням № 512 від 30.12.2009 року (а.с. 23)
позивач сплатив самостійно
задекларовану суму до бюджету у
повному обсязі.

19.01.2010 року ПрАТ «Галка-Дрогобич»
подало ДПІ у Дрогобицькому районі
звітну податкову декларацію з ПДВ за
грудень 2009 року, згідно з якою сума ПДВ,
яка підлягає до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду
становить 26283 грн. (а.с.19-22). Згідно з
платіжним дорученням № 9 від 29.01.2010 року
(а.с. 24) позивач сплатив самостійно
задекларовану суму до бюджету у
повному обсязі.

15.07.2011 року ДПІ у Дрогобицькому районі
провела документальну невиїзну
перевірку ПрАТ «Галка-Дрогобич» на
предмет дотримання вимог пункту 57.1
статті 57 Податкового кодексу України
за № 2755-IV від 02 грудня 2010 року з
наступними змінами і доповненнями, за
наслідками якої склала Акт № 623/15-2 від
15.07.2011 року (далі -Акт від 15.07.2011 року).
Згідно з цим актом, під час перевірки
орган ДПС встановив несвоєчасну сплату
узгодженої суми податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість, що є порушенням пункту
57.1 статті 57 Податкового кодексу
України. Суть порушення, як вбачається
зі змісту акта перевірки від 15.07.2011
року, полягала у тому, що граничний
строк сплати узгодженого податкового
зобов'язання в сумі 23195 грн., яке платник
самостійно визначив у податковій
декларації за листопад 2009 року,
завершився ще 30.12.2009 року, а сплата
цього податкового боргу відбулась
тільки 30.06.2011 року -в сумі 1000 грн., та
30.06.2011 року -в сумі 13120,19 грн. На цій
підставі орган ДПС зазначив, що
затримка становить 547 та 547 днів
відповідно до дня сплати. Крім того, в
тому ж акті перевірки від 15.07.2011 року
зазначено, що граничний строк сплати
узгодженого податкового зобов'язання в
сумі 26283,00 грн., яке платник самостійно
визначив у податковій декларації за
грудень 2009 року, завершився ще 01.02.2010
року, а сплата цього податкового боргу
відбулась тільки 30.06.2011 року -в сумі 5941,85
грн. На цій підставі орган ДПС зазначив,
що затримка становить 517 дні відповідно
до дня сплати.

На підставі Акта перевірки від 15.07.2011
року ДПІ у Дрогобицькому районі
винесла податкове
повідомлення-рішення № від 19.07.2011
року, згідно з яким на підставі статті
126 Податкового кодексу України за
затримку на 547 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання в
розмірі 20062,04 грн. ПрАТ «Галка-Дрогобич»
зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20%
названої суми, що становить 4012,41 грн.

До 01.01.2011 року (станом на дату
виникнення спірних правовідносин)
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлював
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовим фондами» (далі -Закон № 2181).

Відповідно до підп. 4.1.1, 4.1.4 п. 4.1 статті 4
Закону № 2181 платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом "г" підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті. Податкова декларація подається
за базовий податковий (звітний) період,
у даному випадку таким є календарний
місяць (у тому числі при сплаті
місячних авансових внесків), протягом 20
календарних, днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Згідно з пункту 5.1, підп. 5.3.1 пункту 5.3,
підп. 5.4.1 п. 5.4 статті 5 Закону № 2181,
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації. Платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підп. 4.1.4 п. 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації. Узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником податків у строки, визначені
цією статтею, визнається сумою
податкового боргу платника податків.

Відповідно до підп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону
№ 2181 у разі коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Відповідно до підп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
№ 2181 активи платника податків можуть
бути примусово стягнені в рахунок
погашення його податкового боргу
виключно за рішенням суду.

Перелік джерел самостійної сплати
податкового зобов'язання або
податкового боргу, а також джерела
погашення податкового боргу за
рішенням органу стягнення визначено у
ст. 7, згідно з якою джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі отримані від
продажу товарів (робіт, послуг), майна і
немайнових цінностей, випуску цінних
паперів, у тому числі корпоративних
прав, отримані у позику (кредит), а також
з інших джерел з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею.
Податкове зобов'язання або податковий
борг погашається виключно коштами, які
вносяться до відповідного бюджету у
гривнях. Отже, грошовий платіж є єдиною
формою сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Відповідно до підпункту 7.7 статті 7
Закону № 2181 податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Згідно з пункту 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів, у тому числі між банками.
Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої Постановою
Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22,
передбачено, що кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.
Згідно з пунктом 3.8 цієї Інструкції,
реквізит «призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіжні документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення «Призначення платежу». Банк
перевіряє заповнення цього реквізиту
на відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Суд першої інстанції правильно
зазначив з чим погодилась колегія
суддів, що до набрання чинності ПК
України, право визначати призначення
платежу належало виключно платнику
податку, а тому суми податкових
зобов'язань або податкового боргу, з
урахуванням вимог підпункту 16.5.2 пункту
16.5 статті 16 Закону № 2181, слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, які визначив саме
платник податку.

Чинним з 01.01.2011 року Податковим
кодексом України передбачено, що у разі
наявності у платника податків
податкового боргу органи державної
податкової служби зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником податків
(абз. 1 пункту 87.9 ст.87 ПК України).

Відповідно до п. 126.1 ст.126 ПК України, у
разі якщо платник податків не сплачує
суми самостійно визначеного грошового
зобов'язання протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах, зокрема, при затримці
більше 30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Органи державної податкової служби
наділені повноваженнями змінювати
визначене платником податку
призначення платежу після набрання
чинності Податковим кодексом України
-з 01.01.2011р. Оскільки спірні
правовідносини (щодо декларування
податкових зобов'язань з ПДВ за
листопад-грудень 2009 року, сплив
граничних строків їх сплати, факт їх
сплати) виникли до цієї дати, то підстав
для застосування до них норм ст. 86, 126
Податкового кодексу України немає. Суд
при оцінці спірних правовідносин
застосовує закон, що діяв на момент їх
виникнення, а саме -Закон № 2181.

З приводу застосування пп. 7.7. ст. 7
Закону № 2181 Вищий адміністративний суд
України у листі № 358/13/13-09 від 17.03.2009 року
звернув увагу адміністративних судів
на те, що Законом №2181 було визначено
вичерпний перелік заходів, які може
вживати контролюючий орган з метою
погашення платниками податків
податкового боргу, і серед яких не
передбачено зарахування поточних
платежів в рахунок погашення боргів
минулих періодів шляхом зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.
Законом України «Про державну
податкову службу» орган ДПС також не
наділений таким правом. У разі
недотримання платником податків
порядку погашення податкового боргу та
виконання податкових зобов'язань,
передбаченого пунктом 7.7 статті 7
Закону, податковий орган не наділений
правом чи обов'язком змінювати
призначення платежу, визначене
платником податків. За таких обставин
самостійне зарахування податковим
органом сплачених платником податку
сум у рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

В даному випадку, підставою для
прийняття оскаржуваного
повідомлення-рішення від 19.07.2011 року, як
зазначив орган ДПС, є затримка на 547
календарних днів у сплаті узгоджених
податкових зобов'язань з ПДВ за
листопад та грудень 2009 року. З цього
приводу суд встановив наступне. Згідно
з платіжним дорученням № 512 від 30.12.2009
року ПрАТ «Галка-Дрогобич» того ж дня
перерахувало до бюджету 23195 грн.
Призначенням цього платежу зазначено:
«ПДВ за листопад 2009 року. Термін сплати
30.12.2009 року». Згідно платіжного
доручення № 9 від 29.01.2010 року ПрАТ
«Галка-Дрогобич» того ж дня
перерахувало до бюджету 26283 грн.,
призначення платежу: «ПДВ за грудень 2009
року. Термін сплати 29.01.2010 року». Факт
проведення платежів підтверджується
долученими до справи банківськими
виписками з рахунку платника податку.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дрогобицькому
районі Львівської області залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 09
лютого 2012 року у справі №2а-14364/11/1370- без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний