Справа № 804/11836/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 р. Справа № 804/11836/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретаріЩербак А.Ю. за участю
представників сторін: від позивача:
Павлова Т.І. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовною заявою
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Фермерського
господарства "ЛАДА АГРО" про стягнення
19718,73 грн., -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2014р. Дніпропетровське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося з позовом до
Фермерського господарства "ЛАДА АГРО"
та просить стягнути з відповідача на
користь держави в особі
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 19712,82 грн. та пеню за порушення
термінів сплати
адміністративного-господарських
санкцій у розмірі 5,91 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що у відповідності до
вимог ст.ст. 19, 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідачем до
15.04.2014р. не було сплачено
адміністративно-господарській санкції
за не створене 1 робоче місце,
призначене для працевлаштування
інвалідів і не зайняте інвалідами у
розмірі 19712,82 грн., які самостійно
визначені ним у звіті за формою 10ПІ-
№03-07/9107 від 28.02.2014р. за 2013рік. З
урахуванням пені у сумі 5,91грн.
заборгованість відповідача
збільшилась та становить 19718,73грн. У
зв'язку з несплатою відповідачем
адміністративно-господарських
санкцій, позивач просить стягнути
зазначену заборгованість у судовому
порядку.

Представник позивача позовні вимоги у
судовому засіданні підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про дату, час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином
19.08.2014р., що підтверджується наявним в
матеріалах справи повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.13).

Згідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду без
поважних причин, розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи наведене, належне
повідомлення відповідача про дату, час
і місце розгляду справи, строки
розгляду і вирішення справи,
встановлені ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача за наявними у справі
доказами згідно до вимог ч.4 ст.128
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши представника позивача, який
брав участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом у ході судового
розгляду справи та підтверджено
наданими документами, відповідачем
було подано до Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік форми № 10-ПІ,
відповідно до даних якого
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 39 осіб, з них
середньооблікова чисельність
інвалідів штатних працівників на
підприємстві 1 особ, кількість
інвалідів штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
складає 2 особи (а.с.4).

Згідно наданого позивачем розрахунку,
середньооблікова чисельність штатних
працівників на підприємстві у
відповідача складала 39 осіб,
середньооблікова чисельність
інвалідів, які працювали на
підприємстві склала 1 осіб, кількість
незайнятих робочих місць, призначених
для забезпечення працевлаштування
інвалідів - 1 особа. (а.с.5).

Тобто, відповідачем у 2013 році не
виконано 4% нормативу щодо створення
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у
кількості 1 робочого місця, а тому
відповідач повинен був самостійно
сплатити адміністративно-господарські
санкції до 15.04.2014р. у розмірі
19712,82грн.(а.с.5).

Відповідач вищевказані
адміністративно-господарські санкції
у встановлений законодавством строк не
сплатив.

Згідно п. 3.1 та 3.7 Порядку нарахування
пені та її сплати, який затверджено
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від
15.05.2007р. № 223, позивачем було нараховано
пеню виходячи з 120 відсотків річної
облікової ставки НБУ на дату подання
позовної заяви, яка згідно наданого
розрахунку становить 5 грн. 91 коп. за
період з 16.04.2014р. по 16.04.2014р. - тобто за 1
день (а.с.5).

Частинами першою та другою статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
визначено, що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно з частиною першою статті 20
вказаного вище Закону, підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи і організації за рахунок
коштів Фонду соціального захисту
інвалідів або за рішенням місцевої
ради за рахунок власних коштів, у разі
необхідності, створюють спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Так, згідно до статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Аналіз наведених вище норм чинного
законодавства України щодо соціальної
захищеності інвалідів свідчить про те,
що на підприємство відповідача
покладено обов'язок створити
(пристосувати), атестувати належним
чином робочі місця для
працевлаштування інвалідів та
повідомити про це органи перелічені в
ч. 1 ст. 18 Закону, а ті, в свою чергу,
зобов'язані направити підприємству на
працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч.3 ст. 18-1 вказаного вище
Закону, Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України підставою для
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
На підставі чого він має нести
відповідальність та платити штрафні
санкції.

Відтак, при вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, слід виходити із загальних
норм права відносно відповідальності
за порушення зобов'язань та
встановлення в діях або бездіяльності
роботодавця складу правопорушення з
метою застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи документів, відповідач у 2013р. не
створив 1 робоче місце для
працевлаштування інвалідів відповідно
до 4% нормативу, не надавав зазначеним
органам інформацію щодо наявності
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів за формою
№ 3-ПН у кількості 1 робочого місця,
створеного відповідачем для
працевлаштування інвалідів, у зв'язку з
чим не виконав у повному обсязі
обов'язку щомісячно інформувати
державну службу зайнятості та місцеві
органи соціального захисту про вільні
робочі місця та вакантні посади, на
яких може використовуватись праця
інваліда.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а згідно до ст. 86
цього Кодексу, суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Також, відповідачем не було надано і
доказів створення 1 робочого місця для
працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача у 2013 році, що
унеможливило у подальшому направлення
центром зайнятості на підприємство
інвалідів для працевлаштування.

Виходячи з того, що відповідачем не
доведено виконання свого обов'язку
щодо створення певної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та інформування центру
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у кількості 1 робочого місця
у 2013 році, тому суд приходить до
висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог позивача щодо стягнення
з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
у сумі 19712,82грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача
щодо стягнення пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 5 грн. 91 коп., суд виходить із того,
що у відповідності до ч. 2 ст. 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки НБУ, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Згідно п. 3.1 та 3.7 Порядку нарахування
пені та її сплати, який затверджено
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від
15.05.2007р. № 223, позивачем було нараховано
пеню виходячи з 120 відсотків річної
облікової ставки НБУ на дату подання
позовної заяви, яка згідно наданого
розрахунку становить 5 грн. 91 коп. за
період з 16.04.2014р. по 16.04.2014р. - тобто за 1
день (а.с.5).

В той же час, ч.4 ст. 20 вказаного вище
Закону визначено, що
адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
у строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При
цьому, до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Виходячи з наведених вище норм суд
приходить до висновку, що моментом
сплати адміністративно-господарської
санкції є саме 15.04.2014р. в даному випадку,
а оскільки відповідачем у зазначений
строк не були сплачені вказані
адміністративно-господарські санкції,
тому позивачем правомірно нараховано
пеню за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
виходячи з 120 відсотків річних
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент сплати, тобто станом на 15.04.2014р.

Також, слід зазначити, що при вирішенні
даного спору, судом враховувалася
правова позиція Вищого
адміністративного Суду України,
викладена у його постановах від 16.06.2011р.
№ К-7002/10, від 18.08.2011р. № К-40269/10, від
19.01.2012р. №К/9991/58719/11, від 07.06.2012р. № К-42798/10.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
згідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12,71,86, 94, 122, 160, 161, 162,
163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Фермерського господарства "ЛАДА АГРО"
про стягнення 19718,73 грн. - задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства
"ЛАДА АГРО" (52940, Дніпропетровська
область, Межівський район, с.Райполе,
вул.Котовського, буд.34, р/р №0324,
МФО 305299, Банк: Закрите акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк», ) на
користь Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (49101, м.Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 11, р/р № 0162, МФО 805012,
банк УДКСУ у
Дніпропетровській області) -
адміністративно-господарські санкції
за не створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів та пеню в
загальній сумі 19718грн.73коп.
(дев'ятнадцять тисяч сімсот
вісімнадцять гривень 73 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
08.09.2014р.

Суддя С.О.
Конєва