Справа № 804/10603/14
Суддя: Потолова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 р. Справа № 804/10603/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Потолової Г.В.

при секретарі - Шайді О.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Волошина
С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про скасування
постанови державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою про скасування постанови
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Лисака П.О. від
10.04.2014р. у виконавчому провадженні
№42902361.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечував, посилаючись на
законодавчі підстави своїх дій,
діяльність в межах закону та наданих
повноважень, просив суд у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, вивчивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, при розгляді справи
виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.03.2014 року по справі № 804/4905/13-а, яка
набрала законної сили 18.12.2013 року,
вирішено стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Дніпропетровська
заборгованість зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 1'
315грн. 27коп.

На підставі виконавчого листа від
27.03.2014 року та заяви УПФУ в Ленінському
районі м.Дніпропетровська від 08.04.2014
року постановою державного виконавця
Ленінського ВДВС від 10.04.2014 року
відкрите виконавче провадження по
примусовому стягненню з ОСОБА_1 суми
заборгованості.

Сторони не заперечують, що позивач
отримав оскаржувану постанову
засобами поштового зв'язку 09.07.2014 року.

Не погоджуючись з постановою
Ленінського ВДВС від 10.04.2014 року,
позивач звернувся з відповідним
позовом до суду.

В обгрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що оскаржувана постанова
прийнята відповідачем відносно ОСОБА_1,
тоді як його прізвище, ім'я та
по-батькові згідно постанови суду та
паспорту і довідки про присвоєння ІНН -
ОСОБА_1.

Отже, позивач вважає, що постанова
винесена відносно іншої особи.

Крім того, з посиланням на ч.5 ст.25
Закону України "Про виконавче
провадження" позивач зазначає, що
оскаржувана постанова від 10.04.2014 р.
згідно календарного штемпеля
направлена йому 04.07.2014 р. і отримана ним
09.07.2014 р.

При цьому, строк для добровільного
виконання судового рішення
встановлений до 17.04.2014 р.

Одночасно, позивач посилається на пп "г"
п.1.5.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р. (далі
- Інструкція), постанова про відкриття
виконавчого провадження
затверджується начальником відділу
або його заступником та скріплюється
печаткою.

Позивач вказує, що отримана ним та
оскаржувана постанова не містить
вказаних реквізитів та підписана лише
державним виконавцем.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що оскаржувана
постанова надсилалася на адресу
позивача вчасно, але простою
кореспонденцією.

За відсутністю доказів отримання
постанови позивачем та невиконанням
рішення суду у добровільному порядку,
відповідачем вдруге направлено
позивачу оскаржувану постанову
рекомендованим листом з повідомленням,
на отримання якої останній й
посилається.

Також, з посиланням на приписи ст.ст.12,
32, 35 Закону України "Про виконавче
провадження" відповідач посилається на
невживання ним заходів примусового
виконання рішення станом на час
розгляду даної справи.

Крім того, відповідач вказує, що
позивачем невірно та не в повному
обсязі трактовано норми Інструкції.

Так, пунктом 1.5.1 Інструкції визначено
обов'язкові реквізити для постанови
державного виконавця взагалі, як
окремого документу у виконавчому
провадженні, а не конкретно постанови
про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, пп "г" даної Інструкції
зазначено, що постанова складається і
підписується державним виконавцем у
необхідній кількості примірників
(копій), один з яких (оригінал)
залишається у виконавчому провадженні,
а інші (копії) направляються за
належністю і у випадках, встановлених
Законом або цією Інструкцією,
затверджуються начальником відділу
або його заступником та скріплюються
печаткою.

Відповідач посилається на відсутність
норми Закону або іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав, що саме постанова про
відкриття виконавчого провадження
повинна бути затверджена начальником
відділу або його заступником та
скріплена гербовою печаткою.

Одночасно, відповідач вказує, що в
оскаржуваній постанові допущена
граматична помилка у визначенні
по-батькові позивача.

Однак, постановою від 29.07.2014 року в
порядку ч.3 ст.83 Закону України "Про
виконавче провадження" помилку
виправлено.

Відповідач вважає, що така граматична
помилка не є перешкодою для здійснення
державним виконавцем виконавчих дій,
оскільки у самому виконавчому листі №
804/4905/13-а в графі "боржник" зазначено -
ОСОБА_1, а ідентификація боржника та
перевірка наявності у нього майна
здійснюється державним виконавцем за
ідентификацийним кодом боржника, який
вказаний у виконавчому документі.

Дослідивши матеріали справи, надані у
судовому засіданні документи та
пояснення, оцінивши їх у сукупності,
суд виходить з наступного.

Статтями 2, 11 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон)
встановлено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Частиною 1 статті 5 Закону встановлено,
що вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 25 Закону визначено, що
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення
про примусове виселення боржника - у
строк до п'ятнадцяти днів) та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Згідно ч.2 ст.30 Закону визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника.

Порядок виконання рішень, за якими
боржник зобов'язаний особисто вчинити
певні дії визначений Главою 7 Закону.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідач не надав доказів
направлення позивачу копії
оскаржуваної постанови від 10.04.2014р. не
пізніше наступного робочого дня, на
виконання ст.25 Закону. А саме: витягу з
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції, реєстру направлення
кореспонденції тощо.

Отже, в цій частині дії відповідача є
протиправними.

Щодо оформлення оскаржуваної
постанови від 10.04.2014 р. (її оригіналу та
копії), суд погоджується з доводами
відповідача та його посиланням на
Інструкцію, вважає оформлення
правомірним.

Протиправність рішення суб'єкта
владних повноважень та його прийняття
з порушенням норм діючого
законодавства України тягне за собою
скасування такого рішення.

Допущення ж державним виконавцем
описки у по-батькові боржника (позивача
по даній справі) не може суттєво
вплинути на рух виконавчого
провадження, оскільки, по-перше,
боржник ідентифікується не лише
по-батькові, а й за прізвищем, ім'ям та
ідентифікаційним номером. Сторони,
зокрема позивач, не заперечують щодо
співпадання ціх даних.

По-друге, відповідачем постановою від
29.07.2014 р. виправлено описку у зазначенні
по-батькові боржника (позивача по даній
справі).

Отже, суд вважає непідтвердженим
обгрунтування позивача щодо різних
осіб, зазначених у постанові
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27.03.2014 року
по справі № 804/4905/13-а, виконавчому листі
від 27.03.2014 року та оскаржуваній
постанові Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 10.04.2014р. у
виконавчому провадженні №42902361.

Таким чином, в ході судового розгляду
адмінімстративної справи вимоги
позивача та їх обгрунтування не
знайшли підтвердження.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд може
вийти за межі позовних вимог тільки в
разі, якщо це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів
сторін чи третіх осіб, про захист яких
вони просять.

З урахуванням викладеного, в ході
судового розгляду адміністративної
справи відповідачем не доведено
дотримання вимог ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» в частині
своєчасного направлення копії
оскаржуваної постанови позивачу
(боржнику за виконавчим провадженням).

У зв'язку з чим, суд вважає за можливе
вийти за межі позовних вимог шляхом
визнання протиправними дій
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції щодо
несвоєчасного направлення копії
постанови від 10.04.2014р. ОСОБА_1

У задоволенні решти позовних вимог
належить відмовити.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про необхідність
часткового задоволення
адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.11, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, про
скасування постанови державного
виконавця - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції щодо несвоєчасного
направлення копії постанови від
10.04.2014р. ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Текст постанови у повному обсязі
виготовлений 05.08.2014 р.

Суддя
Г. В. Потолова