Справа № 2-а-1522/6111/11
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 р. Справа № 2-а-1522/6111/11

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Турецький О.С.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія
О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси на
постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 25 жовтня 2011 року в
адміністративні справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси, в якому
просив зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату
державної пенсії у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
зі встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком за період з 01 січня 2000
року з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що він є особою, постраждалою
внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії та
має 2 групу інвалідності. Відповідно до
ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має право на державну
пенсію в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком. Позивач
звернувся до відповідача, із заявою
про перерахунок пенсії, однак в
проведенні перерахунку пенсії йому
було відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду
м. Одеси від 10 жовтня 2011 року поновлено
позивачу строк звернення до суду,
апелянтом не включено заперечення до
апеляційної скарги на зазначену
ухвалу.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 25 жовтня 2011 року позов
задоволено. Визнано протиправними дії
відповідача щодо відмови у проведенні
перерахунку позивачу раніше
призначеної пенсії; зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок на
користь ОСОБА_2 державної та додаткової
пенсії як інваліду 2 групи та
постраждалому внаслідок аварії на
Чорнобильський АЕС 1-ої категорії,
виходячи з розміру державної пенсії в
вісім мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, за період з 01 січня 2000
року, забезпечивши відповідні виплати
з врахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга може бути
задоволена частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
громадянином, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи першої
категорії, інвалідом ІІ групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 29 грудня 1997 року, вкладкою до
посвідчення НОМЕР_2 від 04 квітня 2006 року
та медичною довідкою серії 2-18 ОА № 075110
від 14 квітня 2003 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивач має право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду першої групи та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»пенсії
особам, віднесеним до категорій 1
встановлюються у вигляді державної
пенсії.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»в редакції
закону від 06.06.1996р. розмір державної
пенсії особам, віднесеним до категорії
1 в усіх випадках для інвалідів ІІ
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»в редакції
закону від 06.06.1996 р. (яка набрала
чинності 20 червня 1996 року), особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам II групи - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Сторонами не оспорюється саме право
позивача на отримання державної пенсії
та щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50,
54 «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Спір між
сторонами виник з приводу розміру
зазначених пенсійних виплат.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач отримує державну пенсію та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, які є для нього основним
джерелом існування.

В період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 24 лютого 2009
року діяла редакція ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
відповідно до якої позивач мав
отримувати державну пенсію в розмірі
не нижчому 8 мінімальних пенсій за
віком.

В період з 01 січня 2000 року по 31 грудня
2007 року та з 22 травня 2008 року по 24 лютого
2009 року діяла редакція ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до якої позивач мав
отримувати щомісячну додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інвалід
II групи в розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виступає
мінімальна пенсія за віком.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Розмір мінімальної пенсії за віком
встановлювався з 04 червня 1997 року по 31
грудня 2003 року - з урахуванням того
положення, що в умовах кризового стану
економіки та спаду виробництва
мінімальний розмір пенсії
встановлювався у розмірі не нижче межі
малозабезпеченості.

З 01 січня 2004 року розмір мінімальної
пенсії за віком встановлений ст. 28
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Позивач з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року отримував
державну пенсію, відповідно до ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та з 01 січня 2000 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50,
зазначеного вище закону, в розмірах
значно меншому ніж 8 мінімальних пенсії
за віком та ніж 75 процентів мінімальної
пенсії за віком, з урахуванням чинного
на той час законодавства: ст. 41
Конституції (Основного Закону) України
від 20 квітня 1978 року, ч. 1 ст. 46
Конституції України від 28 червня 1996
року, ст. 19 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», Закону України «Про
мінімальний споживчий бюджет», Закону
України «Про межу малозабезпеченості»,
Закону України «Про прожитковий
мінімум на 2000 рік»№ 2025-ІІІ від 05 жовтня
2000 року, Закону України «Про
прожитковий мінімум на 2001 рік»№ 2330-ІІІ
від 22 березня 2001 року, Закону України
«Про прожитковий мінімум на 2002 рік»№
2780-ІІІ від 15 листопада 2001 року, Закону
України «Про прожитковий мінімум на 2003
рік»№ 247-IV від 28 листопада 2002 року,
Закону України «Про прожитковий
мінімум на 2004 рік»№ 1704-IV від 11 травня 2004
року, Закону України «Про прожитковий
мінімум на 2005 рік»№ 2089-IV від 19 жовтня 2004
року, та законів України про державний
бюджет на 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 роки,
якими встановлювався розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаних розмірах, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50 і 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»щодо визначення розміру та
виплати пенсій.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо визнання
неправомірними дій відповідача.

При визначені початку періоду за який
підлягали поновленню порушені права
позивача суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що
перерахунку та виплаті підлягає
державна пенсія з 01 січня 2000 року, та
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, з 01 січня 2000 року.

Відповідно до п.п. 12, 15 п. 28 Розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
з 01 січня 2008 року змінювались положення
ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та які істотно звужували
обсяг встановлених законом прав.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними ці положення закону.
Таким чином в період з 01 січня по 21
травня 2008 року відповідач нараховував
та сплачував позивачу державну та
додаткову пенсію відповідно до діючого
на той час законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив періоди за які
необхідно поновити права позивача, але
помилково зазначив, що перерахунку та
виплаті підлягає державна пенсія за
період з 01 січня 2000 року, та щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, з 01 січня 2000 року.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням
набрання чинності Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»та дати
прийняття Конституційним Судом
України Рішення, такі періоди
становлять для перерахунку та виплати
державної пенсії з 01 січня 2000 року по 31
грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, з 01 січня 2000 року по
31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року.

Проте, пунктом 7 частини першої Закону
України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 39,50,51,52,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Рішенням Конституційного Суду
України від 26 грудня 2011року визнано
таким, що відповідає Конституції
України (є конституційним), пункт 4
розділу VII "Прикінцеві положення"
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року N
2857-VI з наступними змінами.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції
правильно вирішив спір по суті, але
помилково визначив період визнання
відмови неправомірною та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
пенсії.

Отже, за таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, до
того ж, висновки суду не відповідають
обставинам справи та ґрунтуються на
невірному тлумаченні норм діючого у
цій сфері законодавства.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, п.3 ч.1 ст. 197, п. 3 ч.
1 ст. 198, п.3,4 ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, 207, 254 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси
задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 25 жовтня 2011 року скасувати,
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси про
визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату пенсії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси з відмови
у проведенні перерахунку та виплати
позивачу раніше призначеної пенсії.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Одеси здійснити перерахунок та виплату
на користь ОСОБА_2 державної та
додаткової пенсії як інваліду 2 групи
та постраждалому внаслідок аварії на
Чорнобильський АЕС 1-ої категорії,
виходячи з розміру державної пенсії в
вісім мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком за період з 01 січня 2000
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008
року по 22 липня 2011 року відповідно до с.
50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» відповідно до діючого на
той час законодавства.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя /підпис/ Єщенко
О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.