Справа № 826/12265/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О. при секретарі судового
засідання Шевченко М.В. вирішив
адміністративну справу
За позовомДержавного будівельного
комбінату управління справами
Верховної ради України до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві проскасування
податкового повідомлення-рішення від
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся Державний
будівельний комбінат управління
справами Верховної ради України
(надалі - позивач або ДБК УС ВР України)
з позовом (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог) до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
(надалі - відповідач або ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 30.07.2014 року №
В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню, оскільки ДБК
УС ВР України не порушувало вимог ст.134,
пп.138.1.1. п.138.1., п.138.2. ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139, п.185.1. ст..185, п.198.1., п.198.3. п.198.6. ст.198
Податкового кодексу України, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами,
які були надані відповідачу під час
перевірки та засвідчують належне
виконання позивачем вимог податкового
законодавства України в частині
підтвердження права на формування
податкового кредиту та валових витрат
підприємства по взаємовідносинам з
Представник відповідача проти позову
заперечував, вважаючи оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
відповідача законними та
обґрунтованими, прийнятими з підстав
встановлення, під час перевірки
позивача, факту нереальності
проведення господарських операцій між
позивачем та контрагентом, що, за
правилами діючого податкового
законодавства позбавляє платника
податків (у даному випадку - позивача)
права на формування податкового
кредиту та валових витрат по таким
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їхніх представників,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, судом
встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,
наказом податкового органу від 11.07.2014
року № 2093 «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки», зокрема, відповідно до
пп.78.1.11 п.78.1. ст.78 Податкового кодексу
України, була призначена документальна
позапланова невиїзна перевірка
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Агросервіс
з 01.08.2012 року по 31.03.2013 року.
При цьому, відповідно до пп.78.1.1. п.78.1.
ст.78 Податкового кодексу України,
документальна позапланова перевірка
здійснюється, зокрема, у разі, якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотримання якого покладено на
контролюючі органи, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальне підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
Виходячи зі змісту зазначеної норми,
виключною передумовою для прийняття
органом державної податкової служби
рішення (наказу) про проведення
документальної позапланової перевірки
платника податків і здійснення такої
перевірки, є факт не надання цим
платником пояснень та їх
документального підтвердження на
письмовий запит органу державної
податкової служби протягом 10 робочих
днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем надсилався позивачу
запит від 08.04.2014 року № 16543/10/26-55-22-08-10 про
надання пояснень та їх документального
підтвердження стосовно
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» () за період з 01.08.2012 року по 31.03.2013
року, який був отриманий позивачем
11.04.2014 року.

На зазначений запит відповідача
позивачем надавалися відповіді від
30.04.2014 року № 204/14 та від 09.07.2014 року №
335/14, тобто з порушенням встановленого
податковим законодавством строку для
надання відповіді на письмовий запит.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що у відповідача
були наявні правові передумови для
проведення відповідної перевірки
позивача з підстав, передбачених
пп.78.1.1. п.78.1. ст.78 Податкового Кодексу
України.

Так, відповідачем була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
відносин з ТОВ «Агросервіс Інвест
Плюс» () за період з
01.08.2012 року по 31.03.2013 року, за
результатами якої складено акт від
21.07.2014 року № 644/26-55-22-08/21586524, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення позивачем норм податкового
законодавства України, а саме:

ст.134, пп.138.1.1. п.138.1., п.138.2. ст.138, пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 260 480,00 грн., у т.ч. за 2012
рік на суму 260 480,00 грн.;

п.185.1. ст..185, п.198.1., п.198.3. п.198.6. ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 248 076,00
грн., у т.ч. за жовтень 2012 року на суму 248
076,00 грн.

Наявність порушень позивачем норм
податкового законодавства,
зафіксованих в акті перевірки від
21.07.2014 року № 644/26-55-22-08/21586524,
обґрунтовані з боку відповідача
наступним.

В ході проведення перевірки
встановлено, що позивач за період з
01.08.2012 року по 31.03.2013 року сформував
податковий кредит та валові витрати за
рахунок ТОВ «Агросервіс Інвест Плюс».

На підставі наданих позивачем до
перевірки документів було встановлено,
що між позивачем та ТОВ «Агросервіс
Інвест Плюс» здійснено
фінансово-господарські відносини без
укладання письмової угоди, на
підтвердження реальності яких, ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» виписало на
адресу позивача наступні первинні
документи, підписані директором ОСОБА_1
та скріплені печаткою:

видаткова накладна від 31.10.2012 року №
ДС-0064-10 на суму 1 488 456,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 248
076,00 грн.);

рахунок-фактура від 26.10.2014 року №
АС-0000045-10 на суму 959 753,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 159
958,83 грн.);

податкові накладні від 31.10.2012 року № 731
на суму 1 288 456,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 214 742,67
грн.), від 26.10.2012 року № 584 на суму 200 000,00
грн. (у т.ч. ПДВ - 33333,33 грн.).

Оплата товару здійснювалась позивачем
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» згідно
платіжних доручень на загальну суму 1 488
456,00 грн., у т.ч. ПДВ - 248 076,00 грн. від 26.10.2012
року № 3327, від 26.11.2012 року № 3901, від
31.10.2012 року № 3427, від 30.11.2012 року № 3965.

В той же час, відповідно до листа ОУ ДПІ
в Оболонському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 06.03.2014 року № 1350/7/26-54/07/06
стало відомо, що в ході досудового
розслідування кримінального
провадження № 0000148 (за ознаками
складу злочину, передбаченого ч.1 ст.205,
ч.1 ст.212 КК України) з метою
встановлення осіб, причетних до
реєстрації та діяльності ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» в період з
08.2012 року по 03.2013 року встановлено
місцезнаходження та допитано
директора ТОВ «Агросервіс Інвест Плюс»
гр. ОСОБА_1

Згідно протоколу допиту свідка від
05.08.2013 року встановлено, що гр. ОСОБА_1 з
приводу реєстрації ТОВ «Агросервіс
Інвест Плюс» нічого не знає і вперше
почув про це від працівників
податкової міліції; підприємство не
реєстрував, документи не підписував;
проте повідомив, що на початку 2012 року
ним втрачено паспорт громадянина
України з ідентифікаційним кодом, які
через певний проміжок часу були
повернуті йому невідомими особами;
документи на створення товариства або
довіреностей від свого імені на
представництво інтересів не
підписував; жодних договорів,
контрактів, накладних (у тому числі,
податкових накладних), актів прийнятих
(виконаних) робіт, податкової
звітності, будь-яких бухгалтерських
документів та пустих бланків він не
підписував; також, ним не відкривалися
рахунки в банках.

Крім того, згідно отриманого в ході
перевірки від ДПІ в Оболонському
районі м. Києва ДПС акту від 04.03.2013 року
№ 220/22-2/37037062 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» () щодо підтвердження господарських
відносин із платниками за період
вересень 2012 року по січень 2013 року»
встановлено: відсутність товариства за
адресою місцезнаходження; на
підприємстві відсутні активи,
виробничі запаси, готова продукція;
відсутні поставки товару та укладення
угод без мети настання реальних
наслідків, що в сукупності свідчить про
відповідність товариства критерію
«податкова яма». Отже, господарські
операції ТОВ «Агросервіс Інвест Плюс»
за період вересень 2012 року по січень 2013
року щодо придбання товарів (робіт,
послуг) у контрагентів-постачальників
та продажу товарів (робіт, послуг) на
адресу контрагентів-покупців не
підтверджується стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових, виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які
економічно необхідні для здійснення
господарських операцій, відсутності
ділової мети та необхідного обсягу
цивільної дієздатності.

Таким чином, ТОВ «Агросервіс Інвест
Плюс» здійснювало діяльність,
спрямовану на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди для третіх осіб.

Надавши оцінку викладеному, відповідач
дійшов висновку, що перевіркою не
підтверджується реальність проведення
господарських операцій
купівлі-продажу між позивачем та ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс», отже у
позивача не було підстав для
податкового обліку господарських
операцій з ТОВ «Агросервіс Інвест
Плюс», а складені по таким операціям
первинні документи є такими, що
складені всупереч вимогам діючого
законодавства, у зв'язку з чим не можуть
підтвердити факт їх здійснення та
засвідчити право позивача на
формування податкового кредиту та
валових витрат по взаємовідносинам
(господарським операціям) з ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс».

На підставі акта перевірки позивача
від 21.07.2014 року № 644/26-55-22-08/21586524
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 30.07.2014 року:

№ 08, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 260 480,00 грн. і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 130 240,00 грн.;

№ 08, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 248 076,00 грн. і
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 124 038,00 грн.

Відповідно до п.56.1. ст.56 Податкового
кодексу України, рішення, прийняті
контролюючим органом, можуть бути
оскаржені в адміністративному або
судовому порядку.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у
матеріалах справи письмовим доказам, а
також поясненням представників сторін,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України
(далі-Кодекс), він, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.27. п.14.1. ст.14 Кодексу,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно пп.139.1.9. п.139.1. ст.139 Кодексу, не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та
нарахування податку.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пп. «а» п.198.1, п.198.2., абз.1 п.198.3.
ст.198 Кодексу, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п.201.10. ст.201 Кодексу, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 зазначеного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Тобто, відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підтвердженням здійснення
господарської операції є належним
чином оформлені первинні документи, що
містять дані про зміст господарських
операцій.

При цьому, з аналізу п.2.15 та п.2.16
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, вбачається, що
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

При цьому, згідно з правовою позицією
Вищого адміністративного суду України,
викладеної у листі від 02.06.2011 pоку №
742/11/13-11, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції також
передбачена нормами Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу на позицію
Вищого адміністративного суду України,
викладену в оглядовому листі від 06.07.2009
року № 982/13/13-09, в якому зазначено, що
правильність формування платником
податків, крім іншого, податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
товарів (робіт, послуг) з його
господарською діяльністю, що полягає у
намірі платника податку отримати
користь від придбаних товарів (робіт,
послуг). За відсутності ж останнього,
відсутні підстави для зменшення бази
оподаткування, зокрема, податком на
додану вартість за рахунок податкового
кредиту.

Більше того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 також
зазначено, що судам належить звертати
особливу увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, рух активів у процесі
здійснення господарської операції. При
цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Таким чином, поставка товарів,
виконання робіт та надання послуг для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податком на
додану вартість має бути фактично
здійснена і підтверджена належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання/реалізації товарів (робіт,
послуг) відповідні суми не можуть
включатися до складу доходів/витрат
для цілей оподаткування податком на
прибуток або податкових зобов'язань та
податкового кредиту для цілей
оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених документів або сплати
грошових коштів.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
господарської операції фактично не
було, зазначені первинні документи не
можуть мати силу первинних, навіть в
разі наявності всіх реквізитів
первинних документів.

Як вбачається з матеріалів справи,
зафіксовано в акті перевірки позивача
та вже зазначалося раніше, позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «Агросервіс
Інвест Плюс» на підтвердження
реальності яких, позивачем подані суду
первинні документи, зокрема, видаткові
та податкові накладні, підписані з боку
ТОВ «Агросервіс Інвест Плюс» особою,
яка значилась директором товариства -
гр. ОСОБА_1

В той же час, як вже зазначалося, згідно
даних протоколу допиту свідка від
05.08.2013 року, гр. ОСОБА_1 не має жодного
відношення до діяльності ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» та жодних
договорів, контрактів, накладних (у
тому числі, податкових накладних),
актів прийнятих (виконаних) робіт,
податкової звітності, будь-яких
бухгалтерських документів та пустих
бланків він не підписував.

З метою підтвердження чи спростування
таких доводів відповідача, які
закріплені в акті перевірки, ухвалою
суду від 09.10.2014 року було призначено
судове засідання у справі в режимі
відеоконференції та доручено
Роменському міськрайонному суду
Сумської області забезпечити
проведення відеоконференції з участю
свідка - директора контрагента -
гр.ОСОБА_1 27.10.2014 року.

27.10.2014 року відбулося судове засідання
у справі в режимі відеоконференції з
участю свідка гр.ОСОБА_1, в якому свідок
повідомив суд про те, що на первинних
документах, виписаних позивачу від ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» міститься не
його підпис, а також повністю
підтвердив відомості, зафіксовані в
протоколі допиту свідка від 05.08.2013 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, позивач, з незрозумілих суду
причин, на письмовий запит відповідача,
несвоєчасно та не в повному обсязі
надав до перевірки первинні документи
по його взаємовідносинам з ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс», зокрема,
взагалі не надавав до перевірки
письмового договору купівлі-продажу
від 25.10.2012 року № 251012, на якому
ґрунтувалися відповідні
взаємовідносини, при цьому, подавши
його до суду, що ставить під сумнів його
фактичне існування на момент перевірки
та зв'язок з ним інших первинних
документів, зокрема, видаткових та
податкових накладних.

Таким чином, прийняті позивачем без
належної обачності від невідомої особи
первинні документи, є такими, що
порушують публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», оскільки
підписані з боку контрагента
невстановленою особою, що не дає змоги
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні відповідної
господарської операції
купівлі-продажу, отже не можуть
підтвердити реальність господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Агросервіс Інвест Плюс» і, відповідно,
підтвердити право позивача на
формування податкового кредиту та
валових витрат по таким операціям.

Судом не приймаються до уваги
посилання представника позивача на
правомірність дій облікового
робітника підприємства, оскільки суду
не надано пояснень, яка саме особа
передавала товар та документи
відображені в податковому обліку, а
особа на яку вказує позивач від
будь-яких зв'язків з ним відмовляється.

Окрім наведеного, позивачем не надані
суду докази транспортування
відповідного товару
(товарно-транспортні накладні),
придбаного у ТОВ «Агросервіс Інвест
Плюс» та довіреностей на його
отримання, що також не надає змоги
ідентифікувати осіб, що приймали
участь у здійсненні відповідних
господарських операцій та позбавляє
можливості встановити факт товарності
зазначених господарських операцій.
Також, позивачем не надані сертифікати
якості товару.

Більше того, позивачем не надані суду
докази, які б підтверджували, що на
момент вчинення зазначених
взаємовідносин, ТОВ «Агросервіс Інвест
Плюс» був зареєстрований як платник
ПДВ, а також, які б підтверджували
наявність у ТОВ «Агросервіс Інвест
Плюс» фізичних, технічних та
технологічних можливостей для
вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції купівлі-продажу, що додатково
ставить під сумнів реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Агросервіс Інвест Плюс».

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав вважати подані позивачем
первинні документи на підтвердження
сформованого податкового кредиту та
валових витрат по взаємовідносинам з
ТОВ «Агросервіс Інвест Плюс»
первинними бухгалтерськими
документами в розумінні Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», тобто
документами, які підтверджують
фактичне придбання позивачем товарів
від контрагента, фактичне здійснення
господарських операцій та дає позивачу
право на формування податкового
кредиту і валових витрат по таким
взаємовідносинам.

Таким чином, суд, системно
проаналізувавши викладене, вважає
зазначені господарські операції
такими, що фактично не здійснювалися, а
надані позивачем до суду первинні
документи такими, що складені з метою
штучного формування податкового
кредиту та валових витрат по
взаємовідносинам з ТОВ «Агросервіс
Інвест Плюс», отже, у позивача не було
підстав для податкового обліку
операцій з контрагентом, оскільки
реальне вчинення господарських
операцій між ними відсутнє.

З урахуванням того, що по справі не
встановлено реальності здійснення
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача, суд
дійшов висновку про обґрунтованість та
законність донарахування йому
грошових зобов'язань по податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємства і застосування штрафних
(фінансових) санкцій оскаржуваними
податковими повідомленнями-рішеннями
від 30.07.2014 року № 08 та № 08.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Аналіз викладених законодавчих норм та
обставин справи свідчить про те, що
відповідач, приймаючи оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією
України та Законами України.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін, вважає заявлені
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, належним чином виконаний
обов'язок щодо доказування
правомірності прийняття ним
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Приймаючий до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами ст.ст.
69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Державного будівельного
комбінату управління справами
Верховної ради України відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Р.О. Арсірій