Справа № П/811/764/14
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2014 рокусправа № П/811/764/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова
С.М. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року у справі № П/811/764/14 за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальнісю «Торговий
дім «Лана» до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Лана"
звернулось до суду з адміністративним
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 26 лютого 2014
року № , прийняте
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що Кіровоградською об'єднаною
державною податковою інспекцією
проведено позапланову виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Лана" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Альфа-інкс" за період
з 01 червня 2013 року по 31 липня 2013 року,
внаслідок чого було складено акт від 13
лютого 2014 року № 32/11-23-22-02/38095256, на
підставі якого прийняте спірне
податкове повідомлення-рішення, яким
збільшено суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
293831,00 грн., з яких за основним платежем у
сумі 195887 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) у
сумі 97944,00 грн. Вважає спірне рішення
протиправним та таким, що прийняте з
порушенням вимог податкового
законодавства України.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року адміністративний позов
задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням,
Кіровоградська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області звернулась з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржену постанову
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
відмовити. Апелянт зазначає, що
позивачем занижено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість з тих підстав, що його
контрагенти не виконують свого
зобов'язання щодо сплати податку на
додану вартість до бюджету. Крім того,
судом першої інстанції не прийнято до
уваги доводи відповідача про
нікчемність договорів позивача з його
контрагентом, що укладені без мети
настання реальних наслідків.

Сторони, належним чином повідомлені
про день, місце і час розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення, у судове засідання не
прибули, про причини неприбуття не
повідомили.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дійшла висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи,
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області проведено
позапланову виїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Лана" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Інкс" за
період з 01 червня 2013 року по 31 липня 2013
року. В акті № 32/11-23-22-02/38095256 від 13
лютого 2014 року зазначено, що перевіркою
встановлено порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 195887 грн., у т.ч. за червень
2013 року на суму ПДВ 153299 грн.; за липень
2013 року - на суму ПДВ 42588 грн. 26 лютого 2014
року на підставі акту перевірки
Кіровоградською об'єднаною державною
податковою інспекцією прийнято
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 293831,00 грн., з яких за
основним платежем у сумі 195887 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у сумі 97944,00 грн. .В акті
перевірки зазначено, що враховуючи
результати перевірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Альфа-Інкс" щодо підтвердження
господарських відносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю Захід-Схід"
за червень, липень 2013 року не підлягає
включенню Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Лана" до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість сума ПДВ у розмірі 195887
грн. у т.ч. 153299 грн. за червень 2013 року,
42588 грн. за липень 2013 року по операціях з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Інкс", так як
реальність здійснення господарських
операцій не підтверджена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що відповідачем не доведена
правомірність збільшення позивачу
грошового зобов'язання за спірним
податковим повідомленням-рішенням.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Частиною 2 ст. 3 вищезазначеного Закону
встановлено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Пунктом 1 ст. 9
зазначеного Закону встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону первинні
та зведені облікові документи можуть
бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім "Лана"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Інкс" укладено
Договір купівлі-продажу №12 від 12
червня 2013 р. та № 17 від 17 червня 2013 року.
На підтвердження реальності виконаних
робіт позивачем надано копії
податкових та видаткових накладних та
інші первинні документи. Всі первинні
документи, надані позивачем на
перевірку, відповідають вимогам,
встановленим Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", не викликають
сумнівів щодо їх достовірності та
підтверджують фактичне здійснення
господарської операції між сторонами
за умовами договору.

Щодо посилань відповідача на вчинення
позивачем правочинів, які не
спрямовані на настання реальних
наслідків, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочини
ухвалюється судове рішення.

Так, законом не передбачена можливість
визначення податковим органом
правочину нікчемним під час проведення
перевірки суб'єкта господарювання на
підставі припущень, що відповідні
господарські операції проведені з
певними контрагентами було здійснено
без наміру створення правових
наслідків. Адже, в окремому випадку,
факт недійсності правочину може бути
встановлено рішенням суду. Крім того,
відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу
України, фіктивний правочин визнається
судом недійсним. При цьому фіктивним
правочином є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином.
Натомість відповідачем не були надані
відповідні судові рішення щодо
визнання, укладених правочинів
недійсними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо протиправності
спірного податкове
повідомлення-рішення; доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, вірно застосований
матеріальний закон та не допущено
порушень процесуального права,
оскаржене судове рішення має бути
залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження у суді апеляційної
інстанції, у зв'язку з чим вона підлягає
залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 05 травня 2014
року у справі № П/811/764/14 - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складення
її тексту у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко