Справа № 2а-890/10/2270
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/90756/11

№ К/9991/90756/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому (ДПІ)

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 27.04.2010

та постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2011

у справі № 2-а-890/10/2270 Хмельницького
окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 27.04.2010 позов
задоволено частково: скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Хмельницькому від 23.11.2009 № /0/9283 на
суму 216502 грн.; в інші частині позовних
вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано у частині відмови у
задоволенні позову, позов задоволено:
визнані протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення від
23.11.2009 № /0/9283 та № /0/9284.

У касаційній скарзі ДПІ у м.
Хмельницькому просить скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позову та
постанову апеляційного суду з підстав
неправильного застосування судами
норм матеріального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Позивач не скористався своїм
процесуальним правом подати
заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
позивачу податкових зобов`язань із
податку з доходів фізичних осіб,
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій згідно з податковими
повідомленнями-рішеннями, з приводу
правомірності яких виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті перевірки від 12.11.2009 за
№ 11228/17-1/НОМЕР_1. Згідно з цими
висновками позивач порушив норми
пунктів 22.3 та 22.10 ст. 22 Закону України
«Податок з доходів фізичних осіб»
(Закон № 889-IV), ст. ст. 13. 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
(Декрет № 13-92), а саме: перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування та
перевищивши граничний розмір виручки у
ІІ кварталі 2008 року, не перейшовши на
загальну систему оподаткування, не
оподатковував отриманий доход,
внаслідок чого занизив податкові
зобов'язання із податку з доходів
фізичних осіб за період з 01.07.2008 по
30.06.2009 на 216502,00 грн. Сума заниженого
податкового зобов'язання розрахована
ДПІ із різниці між загальним розміром
доходу, отриманого позивачем за період
з 16.05.2008 по 30.06.2009, та сумою витрат,
визначеної з огляду на відсутність
документів, які б підтверджували
витрати, з розрахунку 25 % від загальної
суми доходу (1924460,00 грн.) (на рівні
розрахункової величини витрат,
встановленої для
торгівельно-посередницької діяльності
згідно з Інструкцією «Про прибутковий
податок з громадян», затвердженою
наказом ГДПІ України від 21.04.1993 № 12).

Крім того, за висновками податкового
органу, позивач порушив норми
підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (Закон № 168/97-ВР) внаслідок
заниження податкових зобов'язань із
податку на додану вартість на 38104,00 грн.
за період з 26.03.2008 по 30.09.2009.

На підставі акту перевірки ДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 23.11.2009: 1) №
/0/9283 - про донарахування позивачу
податкових зобов`язань із податку з
доходів фізичних осіб у сумі 216502,00 грн.
(за основним платежем); 2) № /0/9284 -
про донарахування податкових
зобов`язань із податку на додану
вартість у сумі 57156,00 грн., у тому числі:
38104,00 грн. - за основним платежем та 19052,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Як вказано в акті перевірки, позивач,
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності, у
ІІ кварталі 2008 року перевищив
граничний розмір виручки (500000,00 грн.) на
253793,00 грн. (у тому числі ПДВ). З 16.05.2008 по
30.06.2009 на розрахунковий рахунок
позивача надійшла виручка у сумі 2309358,00
грн. (у тому числі ПДВ). Сума заниженого
доходу складає 1924460,00 грн., в тому числі,
з 16.05.2008 по 31.12.2008 - 1609982,00 грн.; за 2009 рік -
314478,00 грн.; витрати, визначені
розрахунковим методом, - 481115,00 грн.
(а.с.18-20, т.1).

Статтею 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (Указ № 727/98)
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 цієї статті).

Статтею 5 Указу № 727/98 передбачено, що у
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає не тільки
обов`язок перейти у наступному
податковому періоді на загальну
систему оподаткування, а й обов'язок
оподаткувати суму такого перевищення
за ставкою, встановленою ст. 7 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Частиною першою статті 13 Декрету № 13-92
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
(частини друга, третя цієї статті).

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (Закон № 334/94-ВР) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту
5.3 цієї статті).

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3
ст. 7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку як оплата товарів
(робіт, послуг), що підлягають поставці,
а у разі поставки товарів (робіт,
послуг) за готівкові грошові кошти -
дата їх оприбуткування в касі платника
податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 10.08.2005 № 327 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.08.2005 за № 925/11205, факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів

Відповідно до підпункту 2.3.2 цього
Порядку за кожним відображеним в акті
фактом порушення податкового
законодавства необхідно: висвітлити
показники, які відображаються
суб'єктом господарювання у податковій
та іншій звітності, та фактичні
показники, виявлені у ході перевірки на
підставі первинних документів
податкового та бухгалтерського обліку
суб'єкта господарювання у розрізі
періодів у грошових одиницях,
передбачених звітністю; у разі
виявлення розбіжностей чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті
нормативно-правових актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення посадових
осіб суб'єкта господарювання щодо
встановлених порушень; зазначити
первинний документ, на підставі якого
вчинено записи у податковому та
бухгалтерському обліку (навести
кореспонденцію рахунків операцій), та
інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів. При цьому до акта перевірки
додаються пояснення посадових осіб або
інших працівників суб'єкта
господарювання (у межах їх
компетенції), що перевіряється, щодо
відсутності первинних та інших
документів; у разі відмови посадових
осіб суб'єкта господарювання надати
перевіряючим письмові пояснення щодо
встановлених порушень та/або причин
ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, факти відмови
відобразити в акті.

Як свідчить копія доданого до
матеріалів справи акту перевірки від
12.11.2009 за № 11228/17-1/НОМЕР_1, всупереч
вищенаведеним нормам Порядку № 327, він
не містить як інформації стосовно
господарських операцій, за якими мали
місце порушення, що стали підставою для
збільшення у податковому обліку
позивача податкових зобов'язань із
податку з доходів фізичних осіб та з
податку на додану вартість; так і
викладення фактів виявлених порушень з
посиланням на первинні та інші
документи, що підтверджують наявність
такого порушення. Податковий орган
обмежився лише викладенням фактів
перевищення позивачем у ІІ кварталі 2008
року виручки платника єдиного податку,
встановленням суми доходу, яку позивач
отримав на свій розрахунковий рахунок
(1924460,00 грн.). Що ж до донарахованих сум
податкових зобов'язань із податку на
додану вартість, то акт перевірки
містить лише дані щодо відхилень
задекларованих позивачем сум
податкових зобов'язань із даними
перевірки без будь-яких посилань на
операції, за наслідками яких такі суми
ПДВ були занижені.

Апеляційний суд при вирішенні спору не
звернув увагу на не відповідність акту
перевірки правовим нормам, що, однак, не
вплинуло на правильність вирішення
спору.

При цьому, судом апеляційної інстанції
на підставі доданих до матеріалів
справи копій договору купівлі-продажу
силікатних виробів від 18.03.2008,
укладеного позивачем із ВАТ
«Ладижинський завод силікатної цегли»,
банківських виписок по особовому
рахунку позивача, податкових
накладних, оцінка яким дана
апеляційним судом з дотриманням норм
ст. 86 КАС України, встановлено, що
витрати, пов'язані з підприємницькою
діяльністю позивача в ІІІ кварталі 2008
року - ІІ кварталі 2009 року, склали 1521326,45
грн., в тому числі: у III кварталі 2008 року
-751666,67 грн., у IV кварталі 2008 року - 493740,00
грн., у І кварталі 2009 року - 43634,00 грн., за
II квартал 2009 року - 182285,78 грн. За
вказаних обставин апеляційний суд
зробив правильний висновок про
необґрунтованість доводів податкового
органу щодо не підтвердження витрат
позивача у періоді, за який здійснена
перевірка, що, відповідно, вплинуло і на
правильність висновку в акті перевірки
щодо суми, на яку занижені податкові
зобов'язання з податку з доходів.

Відповідно до частини 2 ст. 72 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому залишити
без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Є.А. Усенко Судді:О.А.
Веденяпін В.П. Юрченко