Справа № 813/4863/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року

Справа № 876/13852/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу приватного підприємства "Стон"
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року
у справі за позовом приватного
підприємства "Стон" до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Стон"
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області у
якому із врахуванням уточнень позовних
вимог просив визнання протиправними і
скасування податкових повідомлень -
рішень № /5571 та № /5570 від
15.03.2013 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю, оскільки
суд не погодився з доводами позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач - ПП "Стон" подало апеляційну
скаргу, вважає, що оскаржувана
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального права, а тому просить
скасувати оскаржувану постанову з
прийняттям нової, якою задоволити
позовні вимоги.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічними
вимогами та доводами, які наводив в
позовній заяві.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні норми чинного
законодавства та обставини справи.

26.02.2013 року відповідачем проведено
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Нові технології
ТПВ" за період з 01.05.2012 року по 30.06.2012
року та з ТОВ "Фінанс Пан Трейд" за
період з 01.05.2012 року по 31.07.2012 року. За
результатами проведеної перевірки
складено акт № 435 /22-10/20808750.

Проведеною перевіркою встановлено, що
позивачем порушено п.198.2., п.198.3., п.198.4.,
п.198.6. ст. 198 ПК України, а саме завищено
податковий кредит з податку на додану
вартість за період травень - липень 2012
року всього на 37820 грн; п.138.4., п.п. 138.10.2. п.
138.10. ст. 138, пп. 139.1.1., пп.139.1.9., п139.1., ст.139
ПК України завищено витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування за ІІ кв. 2012 року у сумі
129700 грн., та за ІІІ кв. 2012 року у сумі 708,33
грн. за рахунок зайвого безпідставного
віднесення до складу що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування,
витрат з вартості придбаних ТМЦ у ТОВ
"Нові технології ТПВ" на суму 115400 грн. та
за рахунок зайвого безпідставного
віднесення до складу що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування,
витрат з вартості придбаних ТМЦ у ТОВ
"Фінанс Пан Трейд" на суму 15008,33 грн.,
внаслідок чого занижено податок з
прибутку за ІІ кв. 2012 року на суму 27237
грн. та за ІІІ кв. 2012 року на суму 148,75
грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ у Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області винесено податкове
повідомлення-рішення № /5571 від
15.03.2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на прибуток приватних
підприємств, на загальну суму 34232,19 грн.,
в тому числі, основний платіж - 27385,75 грн.
та штрафні (фінансові) санкції - 6846,44
грн. та податкове повідомлення-рішення
№ /5570 від 15.03.2013 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість, на
загальну суму 47275 грн, в тому числі,
основний платіж - 37820 грн, штрафні
(фінансові) санкції - 9455 грн.

Відповідач заперечує сам факт
(реальність) здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
"Нові технології ТПВ", ТОВ "Фінанс Пан
Трейд".

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Згідно п. 138.4. ст. 138 ПК України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.п. 138.10.2. п. 138.10. ст. 138 цього ж
Кодексу, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством:

а) загальні корпоративні витрати, в
тому числі організаційні витрати,
витрати на проведення річних та інших
зборів органів управління,
представницькі витрати;

б) витрати на службові відрядження й
утримання апарату управління
підприємством (у тому числі витрати на
оплату праці адміністративного
апарату) та іншого
загальногосподарського персоналу;

в) витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона);

г) винагороди за консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, що отримує платник податку для
забезпечення господарської
діяльності;

ґ) витрати на оплату послуг зв'язку
(пошта, телеграф, телефон, телекс,
телефакс, стільниковий зв'язок та інші
подібні витрати);

д) амортизація нематеріальних активів
загальногосподарського використання;

е) витрати на врегулювання спорів у
судах;

є) плата за розрахунково-касове
обслуговування та інші послуги банків;

ж) інші витрати загальногосподарського
призначення.

Згідно п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 цього ж
Кодексу, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Такі первинні документи
повинні мати обов'язкові реквізити:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції, посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Щодо договорів, копії яких є у справі,
суд підставно зазначив про відсутність
у них змісту та обсягу господарських
операції, одиниць виміру господарських
операцій. Наприклад сторони домовились
про надання щоденно необхідного
автотранспорту, при цьому жодним
документом не погодили якого:
вантажного, легкового, марки, моделі,
кількості, по напрямках, в день, тощо.
Сторони домовились про здійснення
ремонтно-оздоблювальних та
налаштувальних робіт в приміщеннях
п'ятого поверху, при цьому жодним
документом не погодили: яких саме,
якого об'єму, в яких розмірах, в яких
приміщеннях.

Будь-який договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Досягнення згоди з істотних умов
договору жодним чином не обмежує волі
сторін в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Безпредметні, на думку суду, договори з
недолугими зобов'язаннями сторін, які
мають удавані наслідки лише для самих
сторін таких договорів, жодним чином не
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій, оскільки такі
підписуються сторонами з метою
одержання податкової вигоди та не
мають правових наслідків для платника
податків, і за своєю суттю не
узгоджуються із конституційним
принципом, відповідно до якого кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Факт декларування позивачем вказаних
правовідносин сторонами по справі не
заперечується, однак саме лише
декларування без здійснення
господарських операцій не може бути
підставою для зменшення податкових
зобов'язань та формування податкового
кредиту.

Суд підставно не врахував докази
надані позивачем в обґрунтування
позовних вимог, оскільки такі не
містять всіх обов'язкових реквізитів,
містять відмінні відомості щодо одних
і тих же господарських операцій, відтак
в сукупності не підтверджують
реальність здійснення позивачем
господарських операцій. Первині
документи, як підтвердження здійснення
позивачем господарських операцій
судом також не враховуються, так як
реальність господарської операції має
бути підтверджена певними доказами
(документами) послідовність та порядок
складання яких визначено
законодавством. Лише за наявності всіх
необхідних для певної господарської
операції документів, алгоритм яких
визначений законом та погоджений
сторонами, судом може бути надана
оцінка їх належності, допустимості,
достовірності кожного доказу зокрема,
а також достатність і взаємний зв'язок
їх у сукупності щодо реальності
господарської операції.

Не можна брати до уваги рішення судів
щодо контрагентів позивача, оскільки
такі не підтверджують реальність
спірних господарських операцій щодо
предмету спору по даній справі та не
звільнять позивача від обов'язку
складання первинних документів, які
передбачені і відповідали б
законодавству про бухгалтерський
облік. Відсутність таких документів
або невідповідності їх змісту свідчить
про нездійснення самих господарських
операцій.

Також не заслуговують на увагу докази
надані позивачем в обґрунтування
позовних вимог, в частині щодо надання
ТОВ "Фінанс Пан Трейд" документів для
участі позивача у тендері, оскільки
такі не обумовлені жодними договірними
зобов'язаннями сторін, а крім цього
позивач 18.06.2012 року звернуся до ТОВ
"Фінанс Пан Трейд" з приводу складання
документів по тендеру, 26.06.2012 року вже
був підписаний акт виконаних робіт з
цього приводу, однак офіційне
оприлюднення про проведення тендеру
відбулось лише 16.07.2012 року в офіційному
друкованому виданні за № 85/2(687/2) № 25958
про що зазначено в протоколі розкриття
цінових пропозицій, копія якого є в
справі.

Окрім цього не слід враховувати докази
надані позивачем в обґрунтування
позовних вимог щодо надання позивачем
послуг з охорони, оскільки такі не є в
причинному зв'язку із вищевказаними
правовідносинами позивача з ТОВ "Нові
технології ТПВ", ТОВ "Фінанс Пан Трейд"
та не підтверджують реальність
останніх.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні. В
зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства "Стон" залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року у справі № 813/4863/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Р.П.Сеник