Справа № 401/2842/12 (2а-401/395/12)
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/66788/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання дій
протиправними, -

встановила:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання дій
протиправними.

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровськ від 23
травня 2012 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії щодо відмови
позивачу у зарахуванні періоду роботи
з 16 лютого 1984 року по 22 січня 1999 року в
шкідливих умовах до пільгового стажу.
Зобов'язано відповідача зарахувати
позивачу період з 16 лютого 1984 року по 22
січня 1999 року як шкідливий та додати до
пільгового стажу. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2013 року скасовано рішення
суду першої інстанції та прийнято нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_4 не
погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанції постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225-229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судового рішення.

Судами було встановлено, що з 16 лютого
1984 року по 12 липня 1984 року ОСОБА_4
працював в ТОВ «Червоний Профінтер» на
посаді слюсаря - ремонтника в цвяховому
цеху, а з 12 липня 1984 року по 22 січня 1999
року - на посаді автоматника
холодновисадних автоматів цвяхового
цеху.

Рішенням управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська від 30
березня 2011 року № 1133/06 відмовлено
ОСОБА_4 у призначенні пенсії на
пільгових умовах за віком по Списку № 2,
з огляду на відсутність атестації
робочого місця автоматника
холодновисадних автоматів цвяхового
цеху.

Відповідно до пункту «б» частини 1
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком
працівники, зайняті повний робочий
день на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, - за Списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць, жінки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах.

Згідно статті 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Вимогами пункту 20 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12 серпня 1993 року N
637, у тих випадках, коли в трудовій
книжці відсутні відомості, що
визначають право на пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств або організацій. У довідці
має бути вказано: періоди роботи, що
зараховуються до спеціального стажу;
професія або посада; характер
виконуваної роботи; розділ, підрозділ,
пункт, найменування списків або їх
номери, до якого включається цей період
роботи; первинні документи за час
виконання роботи, на підставі яких
видана зазначена довідка.

Згідно пункту 3 Порядку застосування
Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників при
обчисленні стажу роботи, що дає право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 18 листопада 2005 року № 383, при
визначенні права на пенсію за віком на
пільгових умовах застосовуються
Списки, які були чинними на період
роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь
період роботи на відповідних посадах
або за професіями незалежно від дати їх
внесення до Списків за умови
підтвердження документами відповідних
умов праці за час виконання роботи до 21
серпня 1992 року та за результатами
проведення атестації робочих місць за
умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Судом апеляційної інстанції
досліджено, що згідно Постанови Ради
Міністрів СРСР «Про затвердження
списків виробництв, цехів, професій та
посад, робота на яких дає право на
державну пенсію на пільгових умовах та
у пільгових розмірах» від 22 серпня 1956
року № 1173, посада слюсаря-ремонтника до
вказаних списків віднесена не була.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо безпідставності позовних вимог
ОСОБА_4 в частині зарахування періоду
роботи позивача з 16 лютого 1984 року по 12
липня 1984 року на посаді слюсаря -
ремонтника в цвяховому цеху до
пільгового стажу за Списком № 2.

Також, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку щодо відмови в
задоволенні вимог позивача в частині
зарахування до пільгового стажу
періоду роботи з 21 серпня 1992 року по 22
січня 1999 року на посаді автоматника
холодновисадних автоматів цвяхового
цеху, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4 Порядку та
підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних
рекомендацій для проведення атестації
робочих місць за умовами праці,
затвердженими постановою Міністерства
праці України від 1 вересня 1992 року № 41,
періодичність проведення атестації
робочих місць визначається
безпосередньо колективним договором
підприємства і проводиться не рідше
одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та
якісне проведення атестації
покладається на керівника
підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до
Порядку та Методичних рекомендацій
передбачає: установлення факторів і
причин виникнення несприятливих умов
праці; санітарно-гігієнічне
дослідження факторів виробничого
середовища, важкості й напруженості
трудового процесу на робочому місці;
комплексну оцінку факторів
виробничого середовища і характеру
праці на відповідність їхніх
характеристик стандартам безпеки
праці, будівельним та санітарним
нормам і правилам; установлення
ступеня шкідливості й небезпечності
праці та її характеру за гігієнічною
класифікацією; обґрунтування
віднесення робочого місця до категорії
зі шкідливими (особливо шкідливими),
важкими (особливо важкими) умовами
праці; визначення (підтвердження) права
працівників на пільгове пенсійне
забезпечення за роботу у несприятливих
умовах; складання переліку робочих
місць, виробництв, професій та посад із
пільговим пенсійним забезпеченням
працівників; аналіз реалізації
технічних і організаційних заходів,
спрямованих на оптимізацію рівня
гігієни, характеру і безпеки праці.

Аналізуючи норми чинного
законодавства, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що факт перебування особи на посаді
або виконання нею робіт, що містяться у
списку № 2, та документальне
підтвердження зайнятості працівника
за відповідною професією за
результатами атестації умов праці, яке
полягає у наявності результатів
атестації відповідного робочого місця
за умовами праці, є необхідними умовами
для виникнення у особи права на
пенсійне забезпечення на пільгових
умовах відповідно до пункту «б» статті
13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що у листопаді 1995 року в
ТОВ «Червоний Профінтер» проводилась
атестація робочих місць, проте, посада
автоматника холодновисадних автоматів
цвяхового цеху атестації не підлягала.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що період
роботи позивача з 21 серпня 1992 року по 22
січня 1999 року до стажу роботи, що дає
право на пенсію за віком на пільгових
умовах, зарахуванню не підлягає.

Наведене узгоджується з правовою
позицією викладеною в постанові
Верховного Суду України від 10 вересня
2013 року № 21-183а13.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом
апеляційної інстанції вірно
встановлені обставини справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для їх скасування не
вбачається. Доводи касаційної скарги
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: