Справа № 464/2388/14-а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.
Справа № 5671/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів
Кухтея Р.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова на
постанову Сихівського районного суду
м.Львова від 04.04.2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова про визнання дій
неправомірними та зобов'язання до
вчинення дій, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовною заявою, в якій просить:
визнати дії відповідача щодо
невключення до середньомісячного
заробітку державного службовця сум
матеріальної допомоги на оздоровлення
та матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань під час
обчислення пенсії відповідно до ст.37
Закону України «Про державну службу»
протиправними; зобов'язати відповідача
призначити та виплачувати йому пенсію
з 16.05.2011 р. з урахуванням інших видів
виплат (матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань) згідно з одними довідками про
заробітну плату, якими передбачені
складові заробітної плати для
призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу»
та на які нараховано і отримано єдиний
внесок на загальнообов'язкове держане
соціальне страхування, а також з
урахуванням фактично виплачуваного
розміру надбавки за вислугу років, що
виплачувався йому на момент звільненні
з роботи.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що неврахування
сум матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань, на які нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, при нарахуванні пенсії як
державному службовцю не відповідає
вимогам закону.

Ухвалою судді Сихівського районного
суду м.Львова від 07.03.2014 р. позовну заяву
в частині вимог за період з 16.05.2011 р. по
05.10.2013 р. включно залишено без розгляду
на підставі ст.100 КАС України.

Постановою Сихівського районного суду
м.Львова від 04.04.2014 року позов
задоволено. Визнано дії управління
Пенсійного Фонду України в Галицькому
районі м.Львова неправомірними та
зобов'язано відповідача здійснити
ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії,
призначеної відповідно до Закону
України «Про державну службу», з
урахуванням інших видів виплат (в тому
числі матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
питань), на які нараховано та сплачено
внески на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, починаючи з
06.10.2013 р., з врахуванням виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач -
управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова, оскаржило
його в апеляційному порядку, вважає, що
судом першої інстанції при винесенні
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
не проведено повного та всебічного
з'ясування обставин справи, а тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення з
наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено те,
що ОСОБА_1 з 04.01.1993р. по 16.05.2011р. перебував
на державній службі; звільнений з
посади головного державного
податкового ревізора-інспектора
відділу проведення податкового аудиту
платників податків управління
податкового контролю юридичних осіб
ДПІ у Галицькому районі м.Львова за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію на підставі ст.38 КЗпП України.
Позивач перебуває на обліку в
управлінні ПФ України у Галицькому
районі м. Львова як одержувач пенсії
за віком відповідно до Закону України
«Про державну службу» та відповідачем
не заперечується право позивача та
отримання пенсії відповідно до Закону
України «Про державну службу».

На момент виходу позивачем на пенсію до
складових його заробітної плати з яких
справлялись страхові внески на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування входили, у тому числі, і
матеріальна допомога на оздоровлення і
для вирішення соціально-побутових
питань, які не були враховані
відповідачем.

Частиною 2 статті 37 Закону України «Про
державну службу» передбачено, що
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про оплату праці» заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частинами 2, 6 статті 33 Закону України
«Про державну службу» передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Державним службовцям
можуть установлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються КМ
України (ч.7 ст.33).

Постановою КМ України від 09.03.2006 р. № 268
"Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, прокуратури,
судів та інших органів" керівникам цих
органів надано право у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, матеріальну допомогу, на
яку нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, однак
яка не включається до складу
заробітної плати державного службовця,
необхідно враховувати при обчисленні
розміру його пенсії. Положення Законів
України «Про державну службу» та «Про
оплату праці» є загальними щодо
спірних відносин. У той же час перевагу
мають спеціальні норми, що визначають
виплати (доходи) для обчислення пенсії,
за наведених обставин - стаття 41 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
стаття 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Зазначене узгоджується із правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 20 лютого 2012
року.

Позивачем при зверненні до управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова до заяви про
призначення пенсії додано довідку про
складові заробітної плати за останні 24
календарні місяці роботи підряд перед
зверненням за пенсією), що подається
для призначення пенсії відповідно до
Закону України "Про державну службу" із
зазначенням вказаних вище виплат
/а.с.12/.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб передбачає
наявність встановленого судом факту їх
порушення, а тому ухвалення судового
рішення щодо захисту прав та інтересів
особи на майбутнє, передбачаючи, що
вони можуть бути порушені, є
безпідставним.

Враховуючи те, що пенсія позивачу
призначається довічно, а Закон, яким
керується суд при прийнятті рішення,
також не обмежує права позивача на
отримання пенсії у визначеному Законом
розмірі певним періодом часу, то не
визначення кінцевого строку для
нарахування та виплати оспорюваної
пенсії, само по собі не є вирішенням
прав позивача на майбутнє.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до переконання про те, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскаржувана постанова суду
першої інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін.

Керуючись ст. 160, ст.183-2, ст.ст. 195, 197, п. 1
ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова залишити без
задоволення, а постанову Сихівського
районного суду м.Львова від 04.04.2014 року
у справі №464/2388/14-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя:
Р.Б. Хобор

Судді:
Р.В. Кухтей

І.О. Яворський