Справа № 810/2527/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2527/14
Головуючий у 1-й інстанції: Спиридонова
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сидорчука Андрія Вікторовича,
Державної реєстраційної служби
України про визнання протиправними та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сидорчука Андрія Вікторовича,
Державної реєстраційної служби
України про визнання протиправним та
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 30.01.2014 №10499093; зобов'язання
зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності на 1/4 частину
індивідуального (садибного) житлового
будинку № АДРЕСА_1.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сидорчука А.В. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 30 січня 2014 року №10499093.
Зобов'язано державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Сидорчука А.В. здійснити державну
реєстрацію права власності, форма
власності: приватна, спільна часткова,
на 1/4 частину індивідуального
(садибного) житлового будинку №
АДРЕСА_1 загальною площею 61,9 кв.м. за
суб'єктом: ОСОБА_2 (податковий номер
НОМЕР_1) згідно із заявою від 20 січня 2014
року реєстраційний номер 5010766. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, я якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
20.01.2014 ОСОБА_2 подав заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
(реєстраційний номер 5010766) для
проведення державної реєстрації права
власності на 1/4 частину
індивідуального (садибного) житлового
будинку № АДРЕСА_1, форма власності:
приватна, спільна часткова.

При цьому, до вказаної заяви позивачем
додано, серед інших, наступні
документи: копію заочного рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12.06.2009 у справі №
2-1617/2009; технічний паспорт на житловий
будинок № АДРЕСА_1; копії паспорта та
реєстраційного номеру облікової
картки платника податків.

Так, згідно із заочним рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12.06.2009 у справі №
2-1617/2009 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
Тарасівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання права власності в
порядку спадкування, суд вирішив
визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину в
будинку № АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за кожним.

30.01.2014 року, керуючись статтею 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», пунктами 16 та 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703, державний реєстратор
прийняв рішення № 10499093 про відмову у
державній реєстрації права власності,
форма власності: приватна, спільна
часткова, на житловий будинок, що
розташований: Київська область,
Києво-Святошинський район, с.
Тарасівка, вулиця Шевченка, 140, за
суб'єктом ОСОБА_2

Як підставу для відмови державний
реєстратор вказав, що подані документи
не відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», та не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують;
документ, що підтверджує право
власності (рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 12.06.2009 у справі №
2-1617/2009) не містить необхідні для
державної реєстрації відомості щодо
об'єкту нерухомого майна, що
передбачені п. 20 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 № 1141 (далі - Порядок № 1141), а
саме: інформацію про площу будинку.
Крім того, вказаним рішенням за
заявником визнано право власності на
самочинне збудоване нерухоме майно,
яке не прийнято в експлуатацію (згідно
відмітки у технічному паспорті та
переліку поданих документів).
Відповідно до пункту 10 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 № 461 (далі - Порядок № 461), у
разі, коли на самочинно збудоване
нерухоме майно визнано право власності
за рішенням суду, воно приймається в
експлуатацію.

Відповідач у спірному рішенні також
послався на положення частини 2 статті 5
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», згідно з яким
якщо законодавством передбачено
прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
прав на такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законом порядку.

Вважаючи вказане рішення державного
реєстратора протиправним, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами у справі, регулюються
Цивільним кодексом України, Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182
Цивільного кодексу України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України від 01.07.2004 року №1952-IV
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав (пункти 1, 2
частини 1 статті 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частиною 7 статті 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі заяви
власника, іншого правонабувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи або
державного кадастрового реєстратора у
випадках, передбачених цим Законом.

Підстави для державної реєстрації прав
та їх обтяжень визначені статтею 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень». Так, державна
реєстрація прав проводиться на
підставі, зокрема, рішень судів, що
набрали законної сили;.

Відповідно до положень пункту 4 частини
1 статті 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено, що у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, визначає Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 703 за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Пунктом 23 Порядку № 703 імперативно
встановлено, що Державний реєстратор
приймає рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції вважає, що спірне рішення
державного реєстратора є
необґрунтованим, прийнятим за
відсутності правових підстав, адже
прийнято в порушенням вимог статті 24
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
пункту 23 Порядку № 703.

Так, як на підставу для відмови
відповідач послався на вимоги пункту 20
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, яким
встановлено, що з метою проведення
державної реєстрації виникнення права
власності державний реєстратор
вносить до запису щодо об'єкта
нерухомого майна такі відомості: тип
об'єкта нерухомого майна (житловий
будинок, будівля, споруда, квартира,
житлове приміщення, нежитлове
приміщення тощо); призначення об'єкта
нерухомого майна (житловий або
нежитловий); площа об'єкта нерухомого
майна (загальна та (за наявності)
житлова); відомості про складові
частини об'єкта нерухомого майна
(найменування та/або присвоєння літера,
загальна та (за наявності) житлова
площа об'єкта нерухомого майна, який є
складовою частиною складної речі та
призначений для обслуговування іншої
(головної) речі, пов'язаний з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю); адреса об'єкта
нерухомого майна; підстава для
внесення запису про нерухоме майно: -
назва рішення; - дата формування
рішення; - індексний номер рішення;
прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора; найменування
органу державної реєстрації прав або
найменування нотаріальної контори,
назва нотаріального округу.

Під час розгляду справи № 2-1617/2009
Києво-Святошинським районним судом
Київської області встановлено, що
18.01.1993 Тарасівською сільською Радою
Києво-Святошинського району винесено
рішення № 3, на підставі якого на ім'я
ОСОБА_7 видано Свідоцтво на право
власності на житловий будинок, який
розташований по АДРЕСА_1. Відповідно до
виписки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, зазначений житловий
будинок має загальну площу 61,9 кв.м.,
погріб, вбиральню та огорожу.

Таким чином, з поданого
правовстановлюючого документу можливо
встановити, зокрема, такі відомості як
загальну площу будинку.

Стосовно другої підстави, яка вказана у
Спірному рішенні, а саме: за заявником
визнано право власності на самочинне
збудоване нерухоме майно, яке не
прийнято в експлуатацію, колегія
суддів зазначає наступне.

Так, в судовому рішенні у справі №
2-1617/2009 відсутні посилання на самочинне
будівництво.

При цьому, пункт 10 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №
461 вказує, що у разі, коли на самочинно
збудоване нерухоме майно визнано право
власності за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію.

Отже саме у рішенні суду має бути
зазначено про набуття права власності
на самочинно збудоване нерухоме майно.

На підставі викладеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про неправомірність дій
відповідача щодо відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень за
заявою позивача, та, відповідно,
неправомірність оскаржуваного
рішення.

Щодо зобов'язання судом першої
інстанції державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Сидорчука А.В. здійснити державну
реєстрацію права власності, форма
власності: приватна, спільна часткова,
на 1/4 частину індивідуального
(садибного) житлового будинку №
АДРЕСА_1 загальною площею 61,9 кв.м. за
суб'єктом: ОСОБА_2 (податковий номер
НОМЕР_1) згідно із заявою від 20 січня 2014
року реєстраційний номер 5010766, колегія
суддів вказує на помилковість
висновків суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Разом з цим, відповідно до пункту 2
частини 2 статті 162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Суд може ухвалити постанову про
зобов'язання відповідача прийняти
рішення певного змісту, за винятком
випадків, коли суб'єкт владних
повноважень під час адміністративних
процедур відповідно до закону приймає
рішення на основі адміністративного
розсуду.

Водночас, судом першої інстанції,
зобов'язано державного реєстратора
провести державну реєстрацію права
власності (на підставі поданих для
реєстрації права власності
документів), тоді як, прийняття рішень
про державну реєстрацію прав
відноситься до виключної компетенції
відповідача у справі. Відтак, у суду
були відсутні законодавчі підстави для
задоволення позову в цій частині
позовних вимог.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне, з метою належного захисту
прав позивача, керуючись статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, вийти за межі заявлених
позовних вимог та прийняти рішення
яким зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сидорчука А.В. повторно
розглянути заяву ОСОБА_2 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень для
проведення державної реєстрації права
власності на 1/4 частину
індивідуального (садибного) житлового
будинку № АДРЕСА_1, форма власності:
приватна, спільна часткова від 20.01.2014
року (реєстраційний номер 5010766).

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги знайшли своє часткове
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи, через що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні,
шляхом викладення абзацу третього
резолютивної частини в наступній
редакції: «Зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сидорчука А.В. повторно
розглянути заяву ОСОБА_2 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень для
проведення державної реєстрації права
власності на 1/4 частину
індивідуального (садибного) житлового
будинку № АДРЕСА_1, форма власності:
приватна, спільна часткова від 20.01.2014
року (реєстраційний номер 5010766)».

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п.) 2, 201 ч. 1 п.) 1 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право змінити постанову
суду, якщо суд першої інстанції
правильно по суті вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, з
урахуванням приписів ст. 159 КАС України
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції правильно по суті
вирішив справу, але із помилковим
застосуванням норм матеріального
права, а тому постанова суду - підлягає
зміні.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України -
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Сидорчука Андрія Вікторовича,
Державної реєстраційної служби
України про визнання протиправними та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії - змінити.

Викласти абзац третій резолютивної
частини постанови Київського
окружного адміністративного суду від 23
травня 2014 року в наступній редакції:
«Зобов'язати державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Сидорчука А.В. повторно розглянути
заяву ОСОБА_2 про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації права власності
на 1/4 частину індивідуального
(садибного) житлового будинку №
АДРЕСА_1, форма власності: приватна,
спільна часткова від 20.01.2014 року
(реєстраційний номер 5010766)».

В іншій частині постанову Київського
окружного адміністративного суду від 23
травня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.