Справа № 826/9512/14
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9512/14
інстанції: Головань О.В.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів -
Желтобрюх І.Л. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Пенсійного фонду України про визнання
протиправними дій,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
бездіяльність Правління Пенсійного
фонду України щодо виконання
обов'язків з внесення змін до основного
документу діяльності Пенсійного фонду
України - Порядку подачі та оформлення
документів для призначання пенсії -
згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року -
актом порушення прав позивача, а також
зобов'язати Правління Пенсійного фонду
України терміново внести і затвердити
зміни до вказаного порядку та
визначити уповноважене територіальне
управління Пенсійного фонду України
(бажано за місцем проживання до виїзду
з України) і надати йому вказівки
прийняти відповідні документи,
призначити пенсії та виплачувати її до
Ізраїлю.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
серпня 2014 року в задоволенні вказаного
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справЙ. Зокрема апелянт вказує на те, що
внесення зміни до Порядку подачі та
оформлення документів для призначання
пенсії передбачене рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07 жовтня 2009 року.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 серпня 2014 року - без
змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року на
відповідача не покладалося обов'язків
щодо прийняття нормативно-правових
актів. Також суд першої інстанції
послався на те, що відсутність порядку
призначення пенсій громадянам України,
які виїхали на постійне місце
приживання в інші країни - не порушує
права позивача.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Судом встановлено, що 06 листопада 1990
року ОСОБА_2 виїхав на постійне місце
проживання до держави Ізраїль. До
вказаної дати позивач проживав у
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 13 червня 2012 року звернувся до
Пенсійного фонду України із заявою про
призначення пенсії.

Листом від 28 травня 2014 року № 5534/У-11
позивачу було повідомлено, що рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07 жовтня 2009 року поширюється на
осіб, яким було призначено пенсії до
виїзду за кордон. Також позивачу було
роз'яснено порядок звернення за
призначенням пенсії в Україні. Зокрема,
ОСОБА_2 було повідомлено про те, що
заява про призначення пенсії подається
до управління Пенсійного фонду України
за місцем проживання (реєстрації).
Позивачу також було роз'яснено, що
виплата пенсії здійснюється в межах
України, виплата пенсії за кордон - не
передбачена.

Зазначений лист містив посилання на
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та
Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затверджений постанова
правління Пенсійного фонду України від
25 листопада 2005 року № 22-1 (далі -
Порядок).

Ознайомившись із вказаним листом
позивач дійшов висновку, що Порядок не
враховує рішення Конституційного Суду
України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року.

Судом встановлено, що до 07 жовтня 2009
року положення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» діяли у
редакції, згідно якої виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Між Україною та Ізраїлем відсутній
міжнародний договір, який би
передбачав виплату пенсії позивачу під
час її проживання в Ізраїлі.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 п.
2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Згідно п. 2 рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Положеннями п. 3 вказаного рішення було
звернуто увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Позивач вважає, що п. 3 рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 на відповідача
було покладено обов'язок внести зміни
до Порядку, які б передбачали порядок
звернення за призначення пенсії
особами, які не мають місця проживання
(реєстрації) в Україні та порядок
виплати пенсії за межі України.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що вказаним рішенням
обов'язок щодо приведення інших
законів у відповідність до Конституції
України було покладено саме на
Верховну Раду України, а не на
відповідача у дані справі.

Крім того, Порядок є підзаконним
нормативно-правовим актом, який
приймається на підставі закону та не
може йому суперечити. Відтак,
відповідні зміни до Порядку можуть
бути внесені виключно після
закріплення права на призначення
пенсії особам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон.

Разом з тим, після прийняття рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 відповідні
зміни до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» внесені не були.

За таких обставин судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок про те, що у відповідача були
відсутні підстави для внесення змін до
Порядку.

Також судом першої інстанції було
вірно встановлено, що наявність чи
відсутність порядку виплати пенсії
громадянам України, які проживають за
кордоном не впливає на права та
інтереси ОСОБА_2

Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 8
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання пенсій
та соціальних послуг із солідарної
системи мають громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
- члени їхніх сімей, зазначені у статті
36 цього Закону, та інші особи,
передбачені цим Законом.

В матеріалах справи відсутні докази
набуття ОСОБА_2 громадянства України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
громадянство України» особа, яка сама
чи хоча б один з її батьків, дід чи баба,
рідні (повнорідні та неповнорідні) брат
чи сестра, син чи дочка, онук чи онука
народилися або постійно проживали до 24
серпня 1991 року на території, яка стала
територією України відповідно до
Закону України «Про правонаступництво
України», або яка сама чи хоча б один з
її батьків, дід чи баба, рідні
(повнорідні та неповнорідні) брат чи
сестра народилися або постійно
проживали на інших територіях, що
входили на момент їх народження або під
час їх постійного проживання до складу
Української Народної Республіки,
Західноукраїнської Народної
Республіки, Української Держави,
Української Соціалістичної Радянської
Республіки, Закарпатської України,
Української Радянської Соціалістичної
Республіки (УРСР), і є особою без
громадянства або іноземцем, який подав
зобов'язання припинити іноземне
громадянство, та подала заяву про
набуття громадянства України, а також
її неповнолітні діти реєструються
громадянами України.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_2 виїхав на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль 06 листопада 1990 року та не
проживав на території України станом
до 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» іноземці та
особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, мають право на отримання
пенсійних виплат і соціальних послуг
із системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
нарівні з громадянами України на
умовах та в порядку, передбачених цим
Законом, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Позивач проживає за межами України. Про
вказану обставину він зазначив у
адміністративному позові.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку про те, що ОСОБА_2
не належить до кола осіб, які,
відповідно до ст. 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мають право отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи України.

Відповідно, оскаржувана ним
бездіяльність Пенсійного фонду
України не впливає на обсяг прав,
свобод та інтересів ОСОБА_2, що є
підставою для відмови в задоволенні
позову до ч. 1 ст. 2 КАС України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції було
прийняте законне і обґрунтоване
рішення про відмову в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 04
серпня 2014 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. В зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
серпня 2014 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 04 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді
І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.