Справа № 295/7791/14-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 295/7791/14-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області на постанову
Богунського районного суду м. Житомира
від "28" липня 2014 р. у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м.Житомирі Житомирської області до
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області про визнання
незаконним рішення та скасування
постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження ,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року позивач звернувся до
суду, просив скасувати постанову від
03.03.2014 р. про відкриття виконавчого
провадження згідно виконавчого листа
№ 2-а-4026/11, виданого Богунським районним
судом м. Житомира 01.12.2011 р., мотивуючи
тим, що відповідно до Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а
тому підстави для відкриття
виконавчого провадження відсутні.

Постановою Богунського районного суду
м. Житомира від 28.07.2014 р. в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову - про задоволення позову.
В апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права та неповне
з'ясування обставин справи.

Сторони та їх представники в судове
засідання не з'явились, будучи належним
чином повідомленими про час та місце
розгляду справи. З урахуванням
приписів ч.4 ст.196 та п.2 ч.1 ст.197 КАС
України розгляд апеляційної скарги
колегією суддів здійснюється за
відсутності сторін та в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що постановою державного
виконавця від 03.03.2014 року відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 2-а-4026/1, виданого
Богунським районним судом м. Житомира
01.12.2011 року про стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в м. Житомирі
соціальних виплат 29438,00 грн. на користь
ОСОБА_3.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" №4901-УІ, який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених ЗУ
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Позивач посилається на даний Закон як
на обставини, що виключають можливість
подальшого виконання рішення суду
органами державної виконавчої служби
та як наслідок подальшого здійснення
виконавчого провадження.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, виходив з
того, що у зв'язку з прийняттям Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" у державного
виконавця були відсутні підстави для
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" від 21
квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закону),
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону,
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

У статті 17 Закону зазначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, виконавчих листів, що
видаються судами.

Частиною 1 статті 26 зазначеного Закону
визначено вичерпний перелік обставин,
при яких державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження.

В свою чергу, порядок повернення
виконавчого документа стягувачу
визначено статтею 47 Закону.

Так, пунктом 9 частини 1 цієї статті
Закону передбачено, що виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції у державного виконавця були
відсутні законні підстави для відмови
у відкритті виконавчого провадження , а
так само і підстави для повернення
виконавчого листа.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" №4901-УІ, який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та
виконавчих документів, визначених ЗУ
"Про виконавче провадження", та
особливості їх виконання.

Статтею 1 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
визначено, що цей Закон встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є: державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Згідно пункту 3 Прикінцевих та
перехідних положень до вказаного
Закону, виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Як встановлено судом першої інстанції,
виконавчий лист 2-а-1232/10 від 02.12.2011 року
видано Богунським районним судом м.
Житомира до набрання чинності Законом
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", а тому
державним виконавцем правомірно
відкрито виконавче провадження.

Окрім того, ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
у випадках, передбачених Законом,
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України Порядку,
затвердженого постанова КМУ № 845 від
03.08.2011 року.

У зв'язку з набранням чинності Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.01.2013
року № 45 внесено зміни до постанови
Кабінету Міністрів України від 03.11.2011
року №845 "Про затвердження порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників", якими визначено орган, до
якого необхідно звернутись із заявою
про виконання рішення (п.4 Порядку -
орган Казначейства), перелік
документів, що подаються разом із
заявою про виконання рішення ( п.6
порядку), а також механізм списання
коштів відповідно до кодів програмної
класифікації видатків та кредитування
державного бюджету (п.24-34 Порядку).

Так, пунктом 2 статті 7 зазначеного
Закону передбачено, що у разі якщо
рішення суду, зазначені в частині
першій цієї статті, не виконано
протягом двох місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, державний виконавець
зобов'язаний звернутися до суду із
заявою про зміну способу і порядку
виконання рішення.

Проте, як убачається з матеріалів
справи, доказів на підтвердження того,
що державний виконавець на виконання
вимог даного Закону та відповідно до
ст.36 Закону України "Про виконавче
провадження" звертався до суду із
заявою про зміну способу та порядку
виконання судового рішення не надано
та не встановлено судом.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області, виносячи постанову про
відкриття виконавчого провадження
діяв у спосіб, що передбачений
положеннями Закону України "Про
виконавче провадження".

Однак, суд першої інстанції залишив
поза увагою ту обставину, що Відділ
примусового виконання рішень не є
належним відповідачем у справі.

Так, згідно із ч.3 ст.181 КАС України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Указом Президента України від 6 квітня
2011 року №385/2011 затверджено Положення
про Державну виконавчу службу України,
відповідно до пункту 7 якого ДВС
України здійснює свої повноваження
безпосередньо та через структурні
підрозділи головних управлінь юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, районних,
міських (міст обласного значення),
районних у містах, міжрайонних та
міськрайонних управлінь юстиції, що
забезпечують реалізацію повноважень
ДВС України.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про
державну виконавчу службу" визначено,
що органами державної виконавчої
служби є:

- Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
до складу якого входить відділ
примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень;

- районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Отже, в цій категорії справ
відповідачами можуть бути лише
вищевказані органи державної
виконавчої служби. Структурні
підрозділи органів державної
виконавчої служби: відділ примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, відділи примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головних управлінь
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі - не визначені Законом
України "Про державну виконавчу службу"
як самостійні органи державної
виконавчої служби, що виключає
можливість їхньої участі як
відповідачів у таких справах.

Відповідно до ч.1 ст.52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернулася не та особа, якій
належить право вимоги, або не до тієї
особи, яка повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.

Під час розгляду справи суд першої
інстанції не врахував, що в даній
справі позивач звернувся до
неналежного відповідача та,
розглянувши справу, не допустив його
заміну, що призвело до порушення норм
процесуального законодавства.

Враховуючи те, що суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позовних вимог
до відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області (хоч і з інших підстав), колегія
суддів вважає, що дане судове рішення
може залишатися без зміни.

Підстави для скасування постанови
відсутні, а тому апеляційний суд
залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області залишити без
задоволення, а постанову Богунського
районного суду м. Житомира від "28" липня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області
вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

3- відповідачу/відповідачам: Відділ
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області майдан
Соборний,1,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,