Справа № 2а-2222/08/2370
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-2222/08/2370
Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 15
січня 2009 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по страхових внесках
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до ОСОБА_2, в
якому просив стягнути з відповідача на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області для подальшого
перерахунку до Державного бюджету 1587,48
грн. заборгованості по сплаті
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2009
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, фізична
особа-підприємець ОСОБА_2
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності12.09.2000 року.

Разом з тим, відповідач зареєстрований
як платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України.

Згідно рішення Управління Пенсійного
фонду України в Тальнівському районі
Черкаської області № 333 від 02.10.2008 року
за відповідачем рахується
заборгованість по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в
розмірі 1 587,48 грн.

У відповідності до вимог частини 3
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" на адресу відповідача
УПФУ в Тальнівському районі Черкаської
області було направлено вимогу № Ф-236
від 04.11.2008 р. на суму 1 587,48 грн. яка
відповідачем у визначеному законом
порядку отримана не була.

Станом на момент розгляду справи
відповідачем не була погашена
заборгованість по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
вищевказаному розмірі.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відносини, які виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулюються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Сфера дії Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" поширюється на відносини,
що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, а також
платники страхових внесків.

Статтею 5 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" врегульовані
правовідносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів на ці
правовідносини може поширюватися лише
у випадках, передбачених цим Законом,
або в частині, що йому не суперечить.
Виключно цим Законом визначаються:
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
перелік платників страхових внесків,
їх права та обов'язки; порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків; стягнення
заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 ст.11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
особи, які працюють на підприємствах, в
установах, організаціях, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), придбали спеціальний
торговий патент на умовах трудового
договору (контракту) або працюють на
інших умовах, передбачених
законодавством.

Згідно з пунктом 1 ст. 14 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування",
страхувальниками цих осіб є їх
роботодавці, які відповідно до ч.1 ст.15
цього Закону є платниками страхових
внесків та зобов'язані на підставі п.6
ч.2 ст.17 зазначеного Закону
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.

Положенням статті 15 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в ст. 14 цього Закону.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство. Страхові внески не
можуть зараховуватися до Державного
бюджету України, бюджетів інших рівнів,
не підлягають вилученню з Пенсійного
фонду або з Накопичувального фонду і не
можуть використовуватися на цілі, не
передбачені цим Законом.
Законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування
та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Частина 6 ст. 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачає, що
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для страхувальників,
зазначених у п. 1 ст. 14 цього Закону, є
календарний місяць.

Порядок обчислення і строки сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
платниками, визначений Інструкцією
«Про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України»,
затвердженої постановою правління
Пенсійного фонду України від 19 грудня
2003 р. № 21-1 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 р. за N 64/8663.

Відповідно до п.п. 5.1.4 п.5.1 розділу 5
вказаної Інструкції, нараховані за
відповідний базовий звітний період
страхові внески сплачуються
платниками (крім гірничих підприємств)
шляхом перерахування безготівкових
сум з їх банківських рахунків не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду незалежно
від виплати заробітної плати (доходу),
на суми яких нараховуються страхові
внески.

Згідно із ст. 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені ст. 20 цього Закону, в тому
числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених ч. 3 ст. 20 цього Закону,
вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 13 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", суми пені та
штрафів, передбачених ч. 9 та ч. 10 цієї
статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

Як було зазначено вище, у відповідності
до вимог частини 3 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" на
адресу відповідача було направлено
вимогу УПФУ в Тальнівському районі
Черкаської області № Ф-236 від 04.11.2008 р.
на суму 1 587,48 грн., яка відповідачем у
визначеному законом порядку отримана
не була.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців від 15.12.2008 р
відповідач з 12.09.2000 року зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_1

Як свідчать матеріали справи, вимога
про сплату боргу позивачем
направлялася засобами поштового
зв'язку на адресу: АДРЕСА_2

Однак, як вбачається зі змісту рішення
27 сесії 5 скликання Тальнівської
міської ради від 01.08.2008р. № 27/5-3(6) «Про
розгляд висновків та пропозицій
історико-топонімічної комісії щодо
перейменування вулиць у м. Тальне»,
АДРЕСА_1, серед іншого, було
перейменовано на вулицю АДРЕСА_1 (про що
зокрема зазначає сам апелянт), у зв'язку
з чим позивач при направленні вимоги
про сплату боргу мав би врахувати дану
обставину та зазначити правильну
адресу відповідача.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у відповідача були
відсутні підстави для можливого
оскарження вимоги УПФУ в Тальнівському
районі Черкаської області № Ф-236 від
04.11.2008 р., а відтак згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» таке
зобов'язання вважається неузгодженим.

З огляду на це, колегія суддів
приходить до висновку, що у позивача
були відсутні підстави для стягнення з
відповідача зазначеної недоїмки із
сплати страхових внесків в судовому
порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2009
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.