Справа № 425/759/14-а
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16.04.2014
Провадження №2-а/425/24/14

Справа №425/759/14-а

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області, у складі:

головуючого - судді Коваленка Д.С.,

при секретарі - Томко Л.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача Луганської
митниці Міністерства доходів і зборів
України: Гнилобокова Руслана
Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, у приміщенні Рубіжанського
міського суду Луганської області,
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України,
заступника начальника Луганської
митниці Міністерства доходів і зборів
України - начальника управління
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями Цикри Юрія
Сергійовича про визнання незаконною та
скасування постанови в справі про
адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського
міського суду Луганської області з
адміністративним позовом до
Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України, заступника
начальника Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України -
начальника управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Цикри Юрія
Сергійовича, яким просив визнати
незаконною та скасувати постанову в
справі про порушення митних правил
№18/70200/14 від 12 лютого 2014 року про
визнання ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) винним у
вчиненні порушення митних правил,
передбачених частиною другою статті 469
Митного кодексу України та накладення
на нього адміністративного стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 8500 (вісім
тисяч п'ятсот) гривень.

У призначений день, час та місце
судового засідання, для розгляду
справи прибув позивач і представник
відповідача: Луганська митниця
Міністерства доходів і зборів України.
Відповідач: заступник начальника
Луганської митниці Міністерств
доходів і зборів України - начальник
управління боротьби з контрабандою та
митними правопорушеннями Цикра Юрій
Сергійович не з'явився, причини неявки
не повідомив, правом на надання
письмових заперечень, не скористався. А
тому, в силу положень частини четвертої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа
розглядалась без його участі.

Під час надання пояснень суду, позивач
зазначив що 21 січня 2014 року,
співробітниками ДАІ у місті
Сєвєродонецьк був зупинений
автомобіль «Mercedes-Benz 270 CDI»
(зареєстрований у республіці Чехія під
номером НОМЕР_1), який знаходився під
його керуванням. Вказаний автомобіль 02
травня 2013 року був ввезений на митну
територію України ОСОБА_6, який у цей же
день передав йому автомобіль у
користування разом з технічним
паспортом на нього (серії НОМЕР_2) та
ключами, а сам позивач має посвідчення
водія, яке дає йому право керування
транспортними засобами категорії «В».
І тому, складена відносно нього

постанова за порушення митних правил,
передбачених частиною другою статті 469
Митного кодексу України, зокрема за
користування та розпорядження
товарами, митне оформлення яких не
закінчено, без дозволу органу доходів і
зборів є неправомірною та такою, що
підлягає скасуванню, оскільки він на
законних підставах користувався
переданим йому автомобілем та не може
бути суб'єктом відповідальності за
порушення митних правил.

Представник відповідача: Луганська
митниця Міністерства доходів і зборів
України, проти задоволення позову
заперечував. Пояснив, що за базою даних
«Облік транспортних засобів в пунктах
пропуску для автомобільного
сполучення» єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України, автомобіль
«Mercedes-Benz 270 CDI» (зареєстрований у
республіці Чехія під номером НОМЕР_1) на
територію України був ввезений 02
травня 2013 року нерезидентом України:
ОСОБА_6 через митний пост «Танюшівка»
Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України, і на нього
поширюється митний режим «тимчасове
ввезення», а тому саме ОСОБА_6 має
виключне право користування
зазначеним автомобілем на території
України, на протязі до одного року. Але
на підставі офіційного письмового
повідомлення співробітників ДАІ у
місті Сєвєродонецьк та письмових
пояснень самого позивача, було
встановлено що 21 січня 2014 року
вказаним автомобілем користувався не
ОСОБА_6 а позивач. А оскільки
користування цим автомобілем, як
товаром митне оформлення якого не
закінчено, без отримання дозволу
органу міністерства доходів і зборів
України є порушенням митних правил, за
що частиною другою статті 469 Митного
кодексу України встановлена
відповідальність, позивача, який не мав
такого дозволу, але користувався цим
автомобілем, правомірно притягнуто до
відповідальності у вигляді штрафу.

Суд, на основі пояснень осіб, які брали
участь у справі, і всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього
дослідження, кожного наявного у
матеріалах справи доказу окремо, а
також у їх сукупності, встановив
наступні обставини:

Другого травня 2013 року, на митну
територію України
громадянином-нерезидентом: ОСОБА_6, у
режимі «тимчасового ввезення», був
ввезений автомобіль марки «Mercedes-Benz 270
CDI», зареєстрований у республіці Чехія
під номером НОМЕР_1 на праві власності
за товариством з обмеженою
відповідальністю «Канис Минорис», яке
26 квітня 2013 року видало дозвіл ОСОБА_6
на право керування вказаним
автомобілем (а.с.1-3,4-6,11-12).

Другого травня 2013 року, ОСОБА_6 передав
у користування автомобіль марки
«Mercedes-Benz 270 CDI», зареєстрований у
республіці Чехія під номером НОМЕР_1,
громадянину України: ОСОБА_1, разом з
ключами від автомобіля та документами
на нього (а.с.4-6,9-10,38).

Двадцять першого січня 2014 року,
співробітниками дорожньої
автомобільної інспекції у місті
Сєвєродонецьк, був зупинений
автомобіль марки «Mercedes-Benz 270 CDI»,
зареєстрований у республіці Чехія під
номером НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1
(а.с.1-3,4-6,9-10,38).

Двадцять першого січня 2014 року,
головний державний інспектор
Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України: Пронін С.В.
щодо ОСОБА_1, у його присутності, склав
протокол про порушення митних правил
№18/70200/14, передбачених частиною другою
статті 469 Митного кодексу України
(а.с.4-6).

Дванадцятого лютого 2014 року
заступником начальника Луганської
митниці - начальником управління
боротьби з контрабандою та митними
правопорушеннями: Цикрою Юрієм
Сергійовичем було розглянуто справу
про порушення митних правил ОСОБА_1, у
результаті чого прийнято постанову,
якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні
правопорушення, передбаченого
частиною другою статті 469 Митного
кодексу України та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч
п'ятсот) гривень (а.с.7).

Двадцять першого лютого 2014 року, ОСОБА_1
оскаржив вказану постанову шляхом
подання адміністративного позову до
Рубіжанського міського суду
Луганської області (а.с.1-3).

Наведені обставини були визнані
особами, які беруть участь у справі, а у
суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Із встановлених обставин вбачається,
що між сторонами виникли публічні
правовідносини, в межах яких виник спір
у якому позивач, як особа, яка
притягнута до адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил, оспорює правомірність рішення
прийнятого відповідачем: заступником
начальника Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України
Цикрою Юрієм Сергійовичем, як суб'єктом
владних повноважень, яким позивача
притягнуто до адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил, передбачених частиною другою
статті 469 Митного кодексу України.

Для вирішення спору, враховуючи
визначені судом правовідносини, суд
застосовує такі норми матеріального та
процесуального права, виходячи при
цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень пункту 22
частини 1 статті 92 Конституції України,
діяння, які є адміністративними
правопорушеннями, та відповідальність
за них, визначаються виключно законами
України.

З огляду на положення статті 2 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, законодавство України
про адміністративні правопорушення
складається з Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
інших законів України. При цьому,
питання щодо адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил регулюються Митним кодексом
України.

Згідно з частиною 1 статті 458 Митного
кодексу України, порушення митних
правил є адміністративним
правопорушенням, яке являє собою
протиправні, винні (умисні або з
необережності) дії чи бездіяльність, що
посягають на встановлений цим Кодексом
та іншими актами законодавства України
порядок переміщення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України, пред'явлення їх органам
доходів і зборів для проведення
митного контролю та митного
оформлення, а також здійснення
операцій з товарами, що перебувають під
митним контролем або контроль за якими
покладено на органи доходів і зборів
цим Кодексом чи іншими законами
України, і за які цим Кодексом
передбачена адміністративна
відповідальність.

Частиною 2 статті 469 Митного кодексу
України встановлена адміністративна
відповідальність у вигляді штрафу в
розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, що складає 8500 (вісім
тисяч п'ятсот) гривень - за зміну стану
товарів, митне оформлення яких не
закінчено, або товарів, що перебувають
на тимчасовому зберіганні під митним
контролем на складі тимчасового
зберігання, на складі організації -
отримувача гуманітарної допомоги або
на митному складі, користування та
розпорядження ними без дозволу органу
доходів і зборів, а так само невжиття
передбачених частиною четвертою
статті 204 цього Кодексу заходів щодо
товарів, строк тимчасового зберігання
яких під митним контролем на складі
тимчасового зберігання, на складі
організації - отримувача гуманітарної
допомоги або на митному складі
закінчився.

Отже, користування та розпорядження
будь-якою особою без дозволу органу
доходів і зборів товаром, митне
оформлення якого не закінчено, якщо
користування або розпорядження таким
товаром можливе лише за таким дозволом,
слід кваліфікувати як порушення митних
правил. При цьому, суд констатує, що
такі правомочності як користування та
розпорядження слід застосовувати
окремо, тобто дія у вигляді
користування, або дія у вигляді
розпорядження товаром, митне
оформлення якого не закінчено, без
дозволу органу доходів і зборів, якщо
для вчинення такої дії необхідне його
отримання, є самостійним і окремим
правопорушенням, суб'єктом якого є
особа, яка вчинила одну з вказаних дій.
Також, суд виходить із того, що для
вчинення такої дії як розпорядження
товаром, дія у вигляді користування не
є потрібною. Неможливо уявити ситуацію

коли особа, яка має бажання
розпорядитись певним товаром повинна
була б вчиняти щодо нього таку дію як
користування, а тому суд вважає, що
законодавець встановлюючи вказану
норму права не мав на меті врегулювати
таку ситуацію. І тому, інтерпретацію
наведеної норми права у розумінні
позивача (щодо необхідності
одночасного здійснення таких дій як
користування і розпорядження товаром,
для притягнення особи до
відповідальності за частиною другою
статті 469 Митного кодексу України) суд
вважає помилковою.

Суд констатує, що позивач не оспорював
той факт, що автомобіль марки «Mercedes-Benz
270 CDI», зареєстрований у республіці
Чехія під номером НОМЕР_1, розглядався
відповідачем у процесі прийняття
оскаржуваного рішення, як «іноземний
товар» та «транспортний засіб
особистого користування» зокрема, та
був ввезений громадянином ОСОБА_6, як
«громадянином-нерезидентом» у режимі
«тимчасове ввезення». З огляду на
положення пунктів 15,33,57-61 частини
першої статті 4 Митного кодексу
України, суд вважає правильним
застосування наведених термінів
відповідачем під час розгляду справи
позивача та прийняття постанови.

Вирішуючи чи був вказаний автомобіль
товаром, митне оформлення якого не
закінчено, суд виходить з наступного:

Згідно з частиною 5 статті 255 Митного
кодексу України, митне оформлення
вважається завершеним після виконання
всіх митних формальностей, визначених
цим Кодексом відповідно до заявленого
митного режиму, що засвідчується
органом доходів і зборів шляхом
проставлення відповідних митних
забезпечень (у тому числі за допомогою
інформаційних технологій), інших
відміток на митній декларації або
документі, який відповідно до
законодавства її замінює, а також на
товаросупровідних та
товарно-транспортних документах у разі
їх подання на паперовому носії.

З огляду на положення частини 1 та 3
статті 112 Митного кодексу України,
митний режим «тимчасове ввезення»
завершується шляхом реекспорту
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, поміщених у
цей митний режим, або шляхом поміщення
їх в інший митний режим, що
допускається цим Кодексом, а також у
випадках, передбачених частиною
третьою цієї статті (зокрема, у разі
конфіскації товарів, транспортних
засобів комерційного призначення, їх
повної втрати внаслідок аварії або дії
обставин непереборної сили за умови
підтвердження факту аварії або дії
обставин непереборної сили у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику).

Позивачем не оспорювався той
факт, що на момент користування
позивачем автомобілем, цей
транспортний засіб продовжував
знаходитись у митному режимі
«тимчасове ввезення», який не було
завершено. Судом враховано і те, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які могли б підтвердити факт
завершення митного режиму «тимчасове
ввезення» відносно автомобіля марки
«Mercedes-Benz 270 CDI», зареєстрованого у
республіці Чехія під номером НОМЕР_1,
яким і користувався позивач у момент
його зупинки співробітниками
Дорожньої автомобільної інспекції. При
цьому, у судовому засіданні позивач
підтвердив, що реекспорту автомобіля
здійснено не було, поміщення в інший
митний режим також, конфіскації чи його
втрати теж, оскільки він продовжує
користуватись автомобілем.
Представник відповідача підтвердив, що
в інший митний режим автомобіль
переведено не було.

Тому суд вважає, що на момент
прийняття відповідачем постанови, яку
оскаржує позивач, а також на момент
користування позивачем автомобілем
марки «Mercedes-Benz 270 CDI», зареєстрованим у
республіці Чехія під номером НОМЕР_1, що
був ввезений громадянином -
нерезидентом: ОСОБА_6, тобто станом на 21
січня 2014 року, цей автомобіль вважався
товаром, митне оформлення якого не було
закінчено.

Факт користування вказаним товаром 21
січня 2014 року та добровільність його
отримання у користування - позивачем
також не оспорювались, і були
встановлені судом на підставі
письмових доказів (а.с.1-3,4-6,9,38).

Вирішуючи питання щодо необхідності
отримання дозволу органу доходів і
зборів на користування вказаним
автомобілем, як товаром, митне
оформлення якого не було закінчено, суд
виходить з такого:

Відповідно до положень статті 380
Митного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин): тимчасове ввезення
громадянами-нерезидентами на митну
територію України транспортних
засобів особистого користування
дозволяється на строк до одного року;
тимчасово ввезені транспортні засоби
особистого користування можуть
використовуватися на митній території
України виключно громадянами, які
ввезли зазначені транспортні засоби в
Україну, для їхніх особистих потреб, не
можуть використовуватися для цілей
підприємницької діяльності в Україні,
бути розкомплектовані, а також
відчужені чи передані у володіння,
користування або розпорядження іншим
особам; тимчасово ввезені транспортні
засоби особистого користування
повинні бути вивезені за межі митної
території України з дотриманням
строків, установлених відповідно до
вимог цього Кодексу, або поміщені у
митні режими відмови на користь
держави, знищення або руйнування чи
можуть бути оформлені для вільного
обігу на митній території України за
умови сплати митних платежів, які
відповідно до закону підлягають сплаті
при імпорті таких транспортних
засобів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 109
Митного кодексу України, за заявою
особи, відповідальної за дотримання
митного режиму тимчасового ввезення,
орган доходів і зборів надає дозвіл на
передачу права використання режиму
тимчасового ввезення щодо товарів
будь-якій іншій особі за умови, що така
інша особа: 1) відповідає вимогам,
встановленим цим Кодексом; та 2) приймає
на себе зобов'язання особи,
відповідальної за дотримання митного
режиму тимчасового ввезення.

Отже, законодавець дозволяє
користування транспортним засобом
особистого користування виключно тому
громадянину, який тимчасово його ввіз,
та забороняє передачу такого товару у
користування іншим особам, тобто
вільний обіг таких товарів на митній
території України є обмеженим. Проте,
користування таким товаром іншою
особою є можливим, якщо особа отримає
дозвіл органу доходів і зборів на
передачу такій особі права
використання режиму тимчасового
ввезення.

Тому суд вважає, що для користування
автомобілем марки «Mercedes-Benz 270 CDI»,
зареєстрованого у республіці Чехія під
номером НОМЕР_1, що був ввезений на
митну територію України громадянином -
нерезидентом: ОСОБА_6 у режимі
«тимчасове ввезення», як іноземний
товар у вигляді транспортного засобу
особистого користування, позивач
повинен був отримати дозвіл органу
доходів і зборів на передачу права
використання режиму тимчасового
ввезення, чого зроблено не було.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
позивач допустив порушення митних
правил, передбачених частиною другою
статті 469 Митного кодексу України,
оскільки вчинив діяння у вигляді
користування товаром, митне оформлення
якого не було закінчено.

Відповідно до положень частини шостої
статті 530 Митного кодексу України,
перевірка законності та
обґрунтованості постанови у справі про
порушення митних правил судом
здійснюється у порядку, встановленому
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Так, згідно з частиною 3 статті 2
вказаного кодексу, у справах щодо
оскарження рішень суб'єкта владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони з
дотриманням умов, що передбачені
частиною третьою статті 2 цього ж
кодексу.

Зважаючи на письмові докази, які є в
матеріалах справи, суд вважає
доведеним те, що заступником
начальника Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України:
Цикрою Юрієм Сергійовичем при
прийнятті постанови, яку оскаржує
позивач, умови, що передбачені частиною
третьою статі 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, були дотримані у повному
обсязі.

Зокрема, зазначена постанова прийнята
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, як це
передбачено частиною другою статті 6,
статтею 19 Конституції України, нормами
глав 69-71 розділу XII Митного кодексу
України; використовуючи повноваження з
метою припинення адміністративного
правопорушення позивачем, тобто з
метою для якої повноваження надані;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мали значення для
правильного розгляду справи про
адміністративне правопорушення та
прийняття постанови за наслідками її
розгляду; неупереджено; добросовісно;
розсудливо; своєчасно; з дотриманням
принципу рівності перед законом,
запобігаючи дискримінації; з
дотриманням необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод і інтересів позивача та цілями,
на досягнення яких спрямована
постанова; з врахуванням права
позивача на участь у процесі прийняття
постанови.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що
його право на участь у процесі
прийняття оскаржуваної ним постанови
(у тому числі право на участь при
розгляді його справи) було порушено
відповідачем Цикрою Юрієм
Сергійовичем, оскільки позивач був
належним чином повідомлений про місце,
день та час розгляду його справи, про що
свідчить його особистий підпис у
протоколі про порушення митних правил
№18/70200/14 від 21 січня 2014 року (а.с.4-6). А
відповідно до положень частини 4 статті
526 Митного кодексу України, справа про
порушення митних правил може бути
розглянута за відсутності особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності за це правопорушення,
лише у випадках, якщо є дані про
своєчасне її сповіщення про місце і час
розгляду справи і якщо від неї не
надійшло клопотання про перенесення
розгляду справи. Доказів про те, що
позивач звертався до відповідача з
клопотання про перенесення розгляду
справи, він не надав.

Також, матеріалами справи
підтверджується, що відповідачем:
Цикрою Юрієм Сергійовичем під час
провадження у справі про порушення
митних правил, були виконані усі
процесуальні дії, передбачені статтею
508 Митного кодексу України, які були
необхідними для отримання доказів з
метою правильного вирішення справи;
з'ясовані усі обставини, що передбачені
статтею 489 цього кодексу та мають
значення для правильного вирішення
справи.

Крім того, позивачем не доведено, та в
матеріалах справи відсутні будь-які
належні, достовірні та допустимі
докази наявності хоча б однієї
підстави, передбаченої статтею 531
Митного кодексу України, з якими закон
пов`язує зміну чи скасування постанови
про накладення адміністративного
стягнення.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 про
визнання незаконною та скасування
постанови в справі про порушення
митних правил №18/70200/14 від 12 лютого 2014
року, - задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями статей 530,531
Митного кодексу України, положеннями
статей 1,2,5-7,17-20,23,69-72,122-154,158-163,167,171-2
Кодексу адміністративного судочинства
України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Луганської митниці Міністерства
доходів і зборів України, заступника
начальника Луганської митниці
Міністерства доходів і зборів України -
начальника управління боротьби з
контрабандою та митними
правопорушеннями Цикри Юрія
Сергійовича про визнання незаконною та
скасування постанови в справі про
адміністративне правопорушення
№18/70200/14 від 12 лютого 2014 року про
визнання ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) винним у
вчиненні порушення митних правил,
передбачених частиною другою статті 469
Митного кодексу України та накладення
на нього адміністративного стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 8500 (вісім
тисяч п'ятсот) гривень, - відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Постанова набирає законної сили з
моменту її оголошення.

Повний текст постанови
виготовлено 18 квітня 2014 року.

Суддя -
Д.С. Коваленко