Справа № 2-а-14028/11/1416
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-14028/11/1416

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Костюченко Геннадій Станіславович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва,
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради на постанову Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 06
грудня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва,
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради про визнання дій
протиправними, зобов'язання провести
перерахунок та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, та
щорічної допомоги на оздоровлення, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1988 року 3-ї категорії,-

ВСТАНОВИВ:

26.09.2011 року ОСОБА_2 звернувся до
Ленінського районного суду м.
Миколаєва з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м. Миколаєва,
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради, в якому просив суд:

- зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва провести
перерахунок та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
виходячи з розміру 25% від мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з 01
січня 2008 року по час винесення
судового рішення;

- зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва призначити йому
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру 25% від
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 01 вересня 2009
року по час чинності зазначених норм;

- зобов'язати Департамент праці
та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради провести
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно
до вимог ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1988 році, 3-ї
категорії, у розмірі 3-х мінімальних
заробітних плат, починаючи з 05.05.1995
року;

- зобов'язати Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради призначити
йому виплату щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1988 році, 3-ї категорії, у розмірі 3-х
мінімальних заробітних плат, починаючи
з 01 вересня 2011 року на весь час дії
зазначених норм Закону.

Ухвалою від 06 грудня 2011 року Ленінський
районний суд м. Миколаєва залишив без
розгляду позовні вимоги про
перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення заявлені за період з 1995
року по 2010 рік та про перерахунок
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю за період з 01 січня 2008 року по 26
березня 2011 року (а.с. 37). Зазначена
ухвала у встановленому порядку не
оскаржена.

Постановою від 06 грудня 2011 року,
ухваленою в порядку скороченого
провадження, Ленінський районний суд м.
Миколаєва, частково задовольнив
адміністративний позов ОСОБА_2,

- визнав неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва щодо нарахування та
виплати позивачу щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 3-ї категорії,
у неповному обсязі;

- зобов'язав управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва здійснити перерахунок і
виплату позивачу щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 3-ї категорії,
в розмірі 25 % мінімальної пенсії за
віком, відповідно до ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та раніше проведених
виплат, починаючи з 26.03.2011 р. по 22.07.2011 р.;

- визнав неправомірним дії
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради по виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2011 рік у розмірі, що не відповідає
вимогам ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язав Департамент праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради
донарахувати та сплатити позивачу
недоотриману суму щорічної допомоги на
оздоровлення, згідно ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
у розмірі трьох мінімальних
заробітних плат, визначених на момент
виплати за 2011 рік.

Не погоджуючись з постановою суду
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва подало
апеляційну скаргу, в якій з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати оскаржену
постанову та ухвалити нову, якою
відмовити у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Департамент праці та соціального
захисту громадян Миколаївської
міської ради також подав апеляційну
скаргу на постанову, в якій просить
скасувати оскаржену постанову та
ухвалити нову про відмову у
задоволенні адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що нарахування
щорічної допомоги на оздоровлення за
2011 рік здійснено у відповідності до
вимог Постанови КМУ № 652 від 12.08.2005 р. у
розмірі 75 грн., а виплата буде
проведена після надходження
фінансування з Державного бюджету.

Ухвалюючи постанову про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції встановив наявність
правових підстав для відновлення
порушеного права позивача.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційних скарг, апеляційний суд
вважає, що апеляційні скарги не можуть
бути задоволені.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Сторонами по справі не оспорюється та
матеріалами справи підтверджений той
факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС у 1988 році, віднесений до 3
категорії, є пенсіонером відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а також отримує
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як учасник ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році, 3
категорії, у розмірі 1% прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, який перераховувався,
у зв'язку із зміною прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, та якому нарахована
щорічна грошова допомога на
оздоровлення за 2011 рік, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у
1988 році, 3 категорії в розмірі 75 грн.,
відповідно до Постанови КМУ № 562 віл
12.07.2005 р. (а.с. 13-14, 16, 17, 19, 22).

Предметом спору є розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
який, відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
має становити 25 процентів мінімальної
пенсії за віком.

Також сторонами по справі не
оспорюється той факт, що позивач
отримав додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі, меншому
ніж встановлено ч. 2 ст. 51 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Апеляційний суд не приймає доводи
апеляційної скарги управління
пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва щодо нарахування
та виплати позивачу додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог діючого
законодавства, оскільки, у спірний
період, який розглядається в цій
справі, а саме з 26 березня 2011 року,
позивач застосовував норми Постанов
Кабінету Міністрів України № 1 від
03.01.2002 р., № 1350 від 27.08.2003 р., № 530 від 28
травня 2008 року, які мають меншу
юридичну силу, ніж Закон України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням положень ч. 2 ст. 19, ч. 1, 2, 3
ст. 46 Конституції України, рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, ч. 1 ст. 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», ч. 4 ст.
9 КАС України, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при визначенні розміру
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, застосуванню підлягають
норми Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не положення постанов
Кабінету Міністрів України, на які
посилається апелянт та які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Також суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про право
позивача на отримання пенсійних виплат
в розмірах, встановлених Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
зазначивши, що підставою для
перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.
Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Таким чином,
новий мінімальний розмір пенсії за
віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки додаткова пенсія позивача має
визначатися виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
додаткової пенсії позивачеві повинен
проводитись із урахуванням нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

При цьому апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції, задовольняючи
адміністративний позов, помилково
зазначив кінцеву дату для перерахунку
пенсійних виплат, оскільки з самого
визначення поняття «пенсія» випливає,
що щомісячні пенсійні виплати
здійснюються на постійній основі, один
раз на місяць протягом невизначеного
періоду часу, а тому цей вид виплат не є
строковим і не може бути призначений на
певний строк. У цьому випадку
визначається лише дата, з якої особа
має право на отримання пенсії (чи її
перерахунок). Кінцевий термін або
строк, на який призначається пенсія, не
може встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії. Тому виплату пенсії не може
бути обмежено будь-яким кінцевим
терміном або строком, оскільки це б
обмежувало право особи на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка має
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій
можуть бути змінені за умов іншого
законодавчого регулювання.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
висловленій у постановах від 23 квітня
2012 року № 21-239а11, від 19 березня 2013 року №
21-53а13, від 5 листопада 2013 року № 21-293а13.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про помилкове застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та наявність
підстав для зміни оскарженої
постанови, шляхом виключення з абзацу
третього резолютивної частини
постанови словосполучення «до 22.07.2011
року».

Також предметом спору є розмір
нарахованої позивачу щорічної
грошової допомоги на оздоровлення за
2011 рік, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році, 3
категорії, відповідно до Постанови КМУ
№ 562 віл 12.07.2005 р. - 75 грн.

Відповідно до абзацу 5 частини 4,
частини 7 ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 3-ї категорії в розмірі 3-ї
мінімальних заробітних плат, яка дії на
час здійснення виплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, ч. 1, 2, 3 ст. 46
Конституції України, рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008, положення ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, ч. 4 ст. 9 КАС України,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при визначенні розміру
щорічної допомоги на оздоровлення,
застосуванню підлягають норми Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не положення постанови Кабінету
Міністрів України № 562 віл 12.07.2005 р. на
яку посилається апелянт - департамент
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради, та яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача у 2011 році.

Таким чином, апеляційний суд
дійшов висновку про правильне
вирішення судом першої інстанції
спору по суті, але з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, у зв'язку з чим, відповідно до п. 1
ч. 1 ст. 201 КАС України, це є підставою для
часткового задоволення апеляційних
скарг та зміни оскарженої постанови.

Керуючись ст. ст. 70, 71, ч. 10 ст. 183-2,
ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1
ст. 201, ст. ст. 207, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва, Департаменту праці
та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради залишити
без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 06 грудня 2011 року
змінити, виключивши з абзацу третього
резолютивної частини постанови
словосполучення «до 22.07.2011 року».

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 06
грудня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя
С.Д.Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко