Справа № 401/10434/12 (2а/401/561/12)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/20385/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
м. Дніпропетровську ради
про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у
м. Дніпропетровську ради
на постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
7 листопада 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року,-

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання дій
протиправними та зобов'язання
відповідача надати їй статус особи, на
яку поширюється дія Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня
1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII).

В обґрунтування позову зазначала, що у
відповідності до пункту 1 частини
1 статті 10 Закону № 3551-XII є особою, на яку
поширюється чинність цього Закону,
однак відповідач відмовив їй у наданні
такого статусу.

Вважаючи це порушенням своїх прав,
позивач звернулась з даним позовом та
просила про його задоволення.

Постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 7 листопада 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року позов задоволено, визнано
незаконними дії та зобов'язано
відповідача встановити позивачу
статус особи, на яку поширюється дія
Закону № 3551-XII відповідно до положень
пункту 1 частини 1 статті 10 цього
Закону.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є
дружиною померлого
військовослужбовця, майора у
відставці, вдруге не одружувалась,
знаходилась на його утриманні та
одержує пенсію у зв'язку з втратою
годувальника згідно з Законом України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб».

З метою надання їй статусу особи, на яку
поширюється чинність Закону № 3551-XII
позивач звернулась до відповідача з
відповідною заявою, однак рішенням від
19 липня 2010 року № 52 у встановлені
такого статусу відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням
ОСОБА_4 звернулась до Головного
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації,
однак, листом від 18 липня 2012 року №
Р-98 їй повідомлено, що дане питання
вирішується районними управліннями, а
оскільки у задоволенні її заяви
відмовлено, вона має право оскаржити
дії районного управління в судовому
порядку.

Задовольняючи позов, суди на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що з
урахуванням приписів статті 10 Закону №
3551-XII позивач відноситься до переліку
осіб, на яких поширюється чинність
цього Закону, а тому відповідач,
відмовляючи у надання такого статусу
діяв протиправно.

Так, у відповідності до пункту 1 частини
1 статті 10 Закону № 3551-XII (в редакції
статті, яка діяла у період спірних
правовідносин) чинність цього Закону
поширюється, зокрема, на сім'ї
військовослужбовців, партизанів,
підпільників, учасників бойових дій на
території інших держав, прирівняних до
них осіб, зазначених у статтях 6 і 7
цього Закону, які загинули (пропали
безвісти) або померли внаслідок
поранення, контузії чи каліцтва,
одержаних під час захисту Батьківщини
або виконання інших обов'язків
військової служби (службових
обов'язків), а також внаслідок
захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті або одержаного
в період проходження військової служби
чи на території інших держав під час
воєнних дій та конфліктів.

Отже, зі змісту вищезазначеної норми
слідує, що чинність Закону № 3551-XII
поширюється також і на членів сім'ї
військовослужбовців, які померли
внаслідок захворювання, одержаного в
період проходження військової служби.

Як правильно встановлено судами,
чоловік позивача помер внаслідок
захворювання, одержаного в період
проходження військової служби, а тому
вона є членом сім'ї військовослужбовця,
у розумінні пункту 1 частини 1
статті 10 Закону № 3551-XII і на неї
поширюється чинність цього Закону.

За таких обставин, суди дійшли
правильних висновків про наявність
підстав для задоволення позову,
оскільки відповідач протиправно
відмовив позивачу у наданні статусу
особи, на яку поширюється чинність
Закону № 3551-XII.

Враховуючи викладене, рішення судів
попередніх інстанцій відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради відхилити, а
постанову Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
7 листопада 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало