Справа № А4/097-07
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/63666/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області на постанову
Господарського суду Київської області
від 27.04.2007 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08.09.2011 по справі №А4/097-07 за позовом
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегапромсервіс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Фавор» про
визнання недійсним договору та
стягнення в дохід держави майна та
коштів, одержаних за правочином.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Господарського суду
Київської області від 27.04.2007, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08.09.2011, у задоволенні позовних вимог
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегапромсервіс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Фавор» про
визнання недійсним договору та
стягнення в дохід держави майна та
коштів, одержаних за правочином -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна податкова інспекція у
Вишгородському районі Київської
області 28.09.2011 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який ухвалою від 08.11.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Господарського
суду Київської області від 27.04.2007 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.09.2011,
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог Державна
податкова інспекція у Вишгородському
районі Київської області посилається
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, зокрема,
статті 257 Цивільного кодексу України,
статей 208, 223 Господарського кодексу
України, статей 70 та 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 07.12.2004 між
відповідачами укладено договір про
виконання ремонтно-будівельних робіт
№1207, згідно умов якого Товариство з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Фавор» доручає, а Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Мегапромсервіс» бере на себе
зобов'язання виконати
ремонтно-будівельні роботи. Вартість
робіт визначається сторонами за
договірною ціною у сумі 33000,00грн.

Звертаючись з даним позовом до суду
податковий орган виходив з того,
договір від 07.12.2004 №1207 є недійсним,
оскільки спрямований на досягнення
мети суперечної інтересам держави.

Відповідно до частини першої статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Із вказаної норми вбачається, що для
прийняття рішення про визнання угоди
недійсною необхідно встановлювати, у
чому конкретно полягало завідомо
суперечна інтересам держави і
суспільства мета укладення угод, якою
із сторін і в якій мірі виконано угоду,
а також вину сторін у формі умислу.
Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона)
усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність угоди, що
укладалася і суперечність її мети
інтересам держави та суспільства і
прагнули або свідомо допускали
настання таки наслідків.

Таким чином для визнання зобов'язання
таким, що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, закон вимагає наявності
таких умов: вина фізичних осіб, які
підписували договір, що проявляється у
формі умислу, який спрямований на
приховування доходів від
оподаткування; такий умисел повинен
виникнути до моменту укладення
договору; мета укладення такого
договору приховування доходів від
оподаткування. Відсутність хоча б
однієї з них, не дає підстав
стверджувати, що зобов'язання вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що сторонами
договору від 07.12.2004 №1207 виконано всі
його умови в межах взятих на себе
зобов'язань, на виконання згаданого
договору сторонами було оформлено акт
прийому-передачі виконаних робіт від
19.04.2005, а Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Фавор»
оплачено вартість робіт Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мегапромсервіс» на суму 33000,00грн.

Окрім того, судами не встановлено
фактів, які б свідчили про те, що зміст
договору не відповідає дійсним намірам
сторін щодо набуття цивільних прав та
обов'язків і що ці наміри спрямовані на
ухилення від сплати податків за
фінансово-господарськими результатами
виконання зазначеного договору.

Правильним є також висновок судів
попередніх інстанцій щодо
застосування строку, встановленого
статтею 250 Господарського кодексу
України, оскільки санкції, встановлені
частиною першою статті 208
Господарського кодексу України, є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, та не є
цивільно-правовими, а є
адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню
частини першої статті 238
Господарського кодексу України. З
огляду на це, такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків,
встановлених статтею 250 цього Кодексу.

Укладення спірного договору відбулося
07.12.2005, проте з вимогою про застосування
санкцій позивач звернувся до суду лише
08.02.2007, тобто поза межами граничного
річного строку від вчинення
правопорушення, передбаченого статтею
250 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що застосування приписів статті 208
Господарського кодексу України
можливе лише при встановленні судом
обґрунтованості доводів податкового
органу наявність складу
правопорушення в діях сторін
зобов'язання (правочину, договору,
угоди), що є підставою позову про
застосування санкцій, суди дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210, 2201, 223, 224, 230, 231,
частиною п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Вишгородському районі
Київської області залишити без
задоволення.

Постанову Господарського суду
Київської області від 27.04.2007 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.09.2011 по
справі №А4/097-07 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв