Справа № 2а-9235/11/0308
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа № 108343/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.

суддів
Большакової О.О.

Шинкар
Т.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу департаменту соціальної
політики Луцької міської ради на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 13 жовтня 2011
року у справі № 2а-9235/11/0308 за позовом
ОСОБА_2 до департаменту соціальної
політики Луцької міської ради про
визнання дій неправомірними та
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В
И В:

У вересні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача. У
позовній заяві просить зобов'язати
відповідача провести на свою користь
нарахування та виплату недоплаченої
суми одноразової грошової допомоги до 5
травня як інваліду війни ІІІ-ої групи
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" починаючи з 01.01.2005
року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" позивачу, щорічно
до 5-го травня, повинна виплачуватись
разова грошова допомога в розмірі семи
мінімальних пенсій за віком, як
інваліду війни ІІІ-ої групи, але
всупереч вимогам вищевказаного Закону
та ч. 3 ст. 22 Конституції України таку
допомогу позивачу виплачено не в
повному обсязі з урахуванням
проведених раніше виплат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 вересня 2011
року адміністративний позов ОСОБА_2 до
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги за періоди з 2005 року
по 11.03.2011 року включно залишено без
розгляду.

Оскаржуваною постановою позов ОСОБА_2
до департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про визнання
відмови про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоплаченої щорічної разової
грошової допомоги - задоволено
частково. Визнано протиправними дії
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради щодо нарахування
та виплати ОСОБА_2 як учаснику війни
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня 2011 рік в розмірі, що не
відповідає встановленому ч. 5 ст. 15
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». Зобов'язано департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради нарахувати та виплатити ОСОБА_2
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня за 2011 рік у розмірі,
передбаченому ч. 5 ст. 15 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» - трьох
мінімальних пенсій за віком,
визначених відповідно до ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність та та
виплаченої суми допомоги.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що оскаржуване рішення є
незаконним, прийнятим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, з неповним з'ясуванням обставин,
що мають значення для справи та
підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції здійснює
розгляд справи в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Встановлено, що позивач є інвалідом
війни ІІІ-ої групи, який, відповідно до
вимог ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", щорічно до 5-го
травня наділений правом на одержання
грошової допомоги у розмірі семи
мінімальних пенсій за віком, обов'язок
щодо виплати якої, за правилами ст. 17-1
цього ж Закону, покладено на органи
праці та соціального захисту
населення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти дише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачу, як інваліду війни ІІІ-ої
групи, одноразова щорічна грошова
допомога до 5-го травня за 2011 рік була
здійснена відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 04.04.2011
року №341 "Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачуються в 2011 році
відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань".

Разом з тим, при наданні правової
оцінки спірним правовідносинам
колегія суддів вважає за необхідне
врахувати наступне.

Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20
розділу II Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" ч. 4 ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" викладено в
наступній редакції: "Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України".

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008,
визнано неконституційними положення
Закону України "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
якими внесено зміни до ч. 4 ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", тому
з 22 травня 2008 року відновлено дію ч. 4
ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" у наступній
редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам
війни виплачується разова грошова
допомога у розмірах: інвалідам I групи -
десять мінімальних пенсій за віком; II
групи - вісім мінімальних пенсій за
віком; III групи - сім мінімальних пенсій
за віком".

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.04.2011 року № 341 "Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачуються в 2011
році відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань"
установлено, що виплата у 2011 році
разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" здійснюється у
розмірі - 510 гривень, який є меншим від
розміру допомоги визначеної згаданим
Законом.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру разової грошової допомоги,
передбаченої Законом України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", слід
застосовувати положення Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а не
постанову Кабінету Міністрів України
№ 341 від 04 квітня 2011 року "Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачуються в 2011 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань", оскільки остання
звужує обсяг встановлених законом прав
позивача.

Водночас, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що із
змісту ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" випливає, що під
час визначення розміру разової
грошової допомоги, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Згідно із ч. 3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом.

Наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання разової
грошової допомоги до 5 травня, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено ч. 4 ст. 13 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів - ч.2 ст. 99 КАС
України.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів справи не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала - ст. 100 цього
Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із вищевказаним позовом, а саме
відсутність поважних причин для
поновлення строку, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що адміністративний позов слід
залишити без розгляду в частині
задоволення позовних вимог з 2005 по
11.03.2011 рік включно в зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 100, 160, 195, п.п.1,2 ч.1 ст.197, п.3
ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Апеляційну скаргу департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 13 жовтня 2011
року у справі № 2а-9235/11/0308 скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради щодо
ненарахування і невиплати ОСОБА_2
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2011 рік відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі семи мінімальних пенсій за
віком, обчислених виходячи з вимог ч.1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати департаменту соціальної
політики Луцької міської ради щодо
ненарахування і невиплати ОСОБА_2
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2011 рік відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі семи мінімальних пенсій за
віком, обчислених виходячи з вимог ч.1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі. Є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :
В.Я. Макарик

Судді:
О.О. Большакова

Т.І. Шинкар