Справа № 817/2244/14
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/2244/14

24 жовтня 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю
секретаря судового засідання Маринич
В.М. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Довгалюк І.Л.

третьої особи відповідача: представник
Демчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Публічне акціонерне
товариство "Дельта-Банк"

про визнання протиправним та
скасування наказу та податкового
повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_4 звернулася до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області, в якому просить визнати
протиправним та скасувати наказ
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області № 476
від 20.06.2014 року «Про проведення
невиїзної позапланової документальної
перевірки фізичної особи ОСОБА_4 РНОКПП
НОМЕР_1», а також податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області від 23.07.2014 року №
повністю з моменту його
прийняття.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що в наказі №476 від 20.06.2014р.
не зазначено дату початку та місце
проведення перевірки, а також відсутні
підстави, передбаченні ст.78
Податкового кодексу України для
призначення позапланової перевірки.
Наказ був отриманий позивачем вже
після проведення перевірки та
оформлення її результатів. Вказує, що
податковим органом зазначено як
підставу для призначення даної
перевірки ненадання відповіді на запит
від 05.06.2014 року №10157/10/17-16-17-02-08. Однак,
запит складено з порушенням вимог
передбачених ст.73 Податкового кодексу
України, що в свою чергу звільняє
ОСОБА_4 від обов'язку надавати
відповідь на такий запит. Відтак,
вважає призначення перевірки з підстав
ненадання відповіді на запит
протиправним.

Крім того позивач зазначає, що
відповідач безпідставно зробив
висновки щодо наявності порушення з
боку ОСОБА_4 п.п. «д» п.п. 164.2.17 ст. 164
Податкового кодексу України, а саме
неоподаткування отриманого доходу у
вигляді додаткового блага, оскільки
анулювання (прощення) ПАТ «Дельта
Банк» заборгованості у розмірі 498678,00
грн. за Кредитним договором № 303/ФКВ-07
від 22.10.2007р., не є тотожним отриманому
податковому благу, котре згідно
Податкового кодексу України має бути
оподатковано. Також, позивач наголошує,
що визначальною ознакою доходу
платника податку, як об'єкта та бази
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, у тому числі у вигляді
додаткового блага, є фактичне
отримання такого доходу платником
податку в грошовій, матеріальній чи
нематеріальній формі. При цьому,
відсотки за користування кредитом та
пеня, нараховані банком відповідно до
умов договору та списані за його
рішенням, не є доходом платника
податків у розумінні Податкового
кодексу України, котрий підлягає
оподаткуванню в порядку п.п. «д» 164.2.17 п.
164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив
задоволити.

Відповідач проти позову заперечував та
зазначив, що ДПІ у м. Рівне ГУ
Міндоходів у Рівненській області
направила ОСОБА_4 запит № 10157/10/17-16-17-02-08
від 05.06.2014р., яким просила подати
податкову декларацію про майновий стан
і доходи та задекларувати отримані
доходи. В запиті зазначено, що у разі
неподання податкової декларації
податковим органом буде вжито заходів
щодо проведення документальної
перевірки (ст. 78 Податкового кодексу
України). Оскільки, станом на 20.06.2014р.
позивач не подав податкову декларацію
про майновий стан і доходи, керуючись
пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України було прийнято наказ № 476 від
20.06.2014р. «Про проведення невиїзної
позапланової документальної перевірки
фізичної особи ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1».

У письмових запереченнях на
адміністративний позов відповідач
зазначив, що проведеною перевіркою
встановлено, що позивач в період з
01.01.2013 по 31.12.2013 року отримувала доходи,
які згідно ПК України підлягають
включенню до загального місячного
(річного) доходу та відображенню
платником податків в податковій
декларації про майновий стан і доходи.
В ході перевірки встановлено, що ПАТ
«Дельта банк» включив суми
анульованого боргу до податкових
розрахунків сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків і сплаченого з них доходу
(форма №1ДФ), за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг в розмірі
498678 грн. було анульовано. Сума
анульованого боргу підлягає
оподаткуванню за ставкою 15 (17)% від 498678
грн., адже сума боргу, прощена
кредитором, а тому вважається доходом
отриманим платником податку як
додаткове благо.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позовних вимог.

До участі у справі в якості третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача залучено
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк».

Представник третьої особи в судовому
засіданні зазначив, що між ПАТ «Дельта
Банк» та ОСОБА_4 було укладено
додатковий договір № 1 від 08.02.2013р. до
кредитний договір № 303/ФКВ-07 від
22.10.2007р., яким було змінено порядок
виконання грошовим вимог та прощення
боргу, згідно якого позивачу прощено
борг в розмірі 498678 грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини адміністративної справи в їх
сукупності, перевіривши їх
дослідженими у судовому засіданні
доказами, суд приходить до висновку
позов слід задовольнити частково з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.06.2014 року ДПІ у
м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області на адресу ОСОБА_4 направлено
лист № 10157/10/17-16-17-02-08 від 05.06.2014р.

Згідно вказаного запиту ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області, на підставі пп.164.2.17 п.164.2 ст.164,
пп.168.1.3 п.168.1 ст.168, ст.179 Податкового
кодексу України у зв'язку із отриманням
відомостей з Центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб
України про отримання позивачем у 2013
році доходу в сумі 498678,02 грн. за ознакою
доходу « 126» як додаткове благо без
утримання ПДФО від ПАТ «Дельта Банк»,
просила подати до податкової інспекції
за місцем реєстрації податкову
декларацію про майновий стан і доходи
та задекларувати отримані доходи.

В запиті також зазначено, що у разі
неподання податкової декларації про
майновий стан і доходи протягом 10
робочих днів з дня отримання листа,
податковим органом буде вжито заходів
щодо проведення документальної
перевірки (ст.78 Податкового кодексу
України).

Вказаний запит отриманий позивачем
13.06.2014 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення. У
зв'язку з неподанням ОСОБА_4 податкової
декларації про майновий стан і доходи,
20.06.2014 року на підставі п.79.2 ст.79, пп.164.2.17
п.164.2 ст.164, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.179.1 ст.179
Податкового кодексу України в.о.
начальника ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області було
прийнято наказ за № 476 «Про проведення
невиїзної позапланової документальної
перевірки фізичної особи ОСОБА_4 РНОКПП
НОМЕР_1».

Копію вказаного наказу, а також
письмове повідомлення про дату та
місце проведення документальної
позапланової перевірки надіслано
рекомендованим листом з повідомленням
ОСОБА_4 20.06.2014р. Перевірку проведено без
присутності позивача.

За результатами проведення ДПІ у м.
Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській
області на підставі наказу № 476 від
20.06.2014р. документальної позапланової
невиїзної перевірки позивача щодо
отримання доходу у вигляді додаткового
блага за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.,
складено Акт від 04.07.2014р. за №
100//17-100.

Як вбачається з даному акту, податковим
органом встановлено порушення:

- пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179
Податкового кодексу України у
результаті чого встановлено неподання
податкових декларацій за період, що
перевірявся, у тому числі по податкових
(звітних) періодах: 2013 рік;

- пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, абз.
«д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, та п.179.1 ст.179
Податкового кодексу України у
результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі
84545,86 грн.

На підставі вказаного акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 23.07.2014р. №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання ОСОБА_4 за платежем
податок фізичних осіб на 105682,33 грн., із
них за основним платежем - 84545,86 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
21136,47 грн.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд зазначає наступне.

Положеннями п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України
передбачено право контролюючого
органу, проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Положеннями ст.78 Податкового кодексу
України передбачений порядок
проведення документальних
позапланових перевірок.

Так, документальна позапланова
перевірка здійснюється за наявності
хоча б однієї з таких обставин: за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язків письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту (п.п.78.1.1.).

Як встановлено п.73.3 ст.78 Податкового
кодексу України, контролюючі органи
мають право звернутися до платників
податків та інших суб'єктів
інформаційних відносин із письмовим
запитом про подання інформації
(вичерпний перелік та підстави надання
якої встановлено законом), необхідної
для виконання покладених на
контролюючі органи функцій, завдань, та
її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником
(заступником керівника) контролюючого
органу і повинен містити перелік
інформації, яка запитується, та
документів, що її підтверджують, а
також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації
надсилається платнику податків або
іншим суб'єктам інформаційних відносин
за наявності хоча б однієї з таких
підстав: 1) за результатами аналізу
податкової інформації, отриманої в
установленому законом порядку,
виявлено факти, які свідчать про
порушення платником податків
податкового, валютного законодавства,
законодавства у сфері запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом,
або фінансуванню тероризму та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення рівня звичайних цін на
товари (роботи, послуги) під час
проведення перевірок та в інших
випадках, передбачених статтею 39 цього
Кодексу; 3) виявлено недостовірність
даних, що містяться у податкових
деклараціях, поданих платником
податків; 4) щодо платника податків
подано скаргу про ненадання таким
платником податків податкової
накладної покупцю або про порушення
правил заповнення податкової
накладної; 5) у разі проведення
зустрічної звірки; 6) в інших випадках,
визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його
надіслано поштою листом з
повідомленням про вручення за
податковою адресою або надано під
розписку платнику податків або іншому
суб'єкту інформаційних відносин або
його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти
інформаційних відносин зобов'язані
подавати інформацію, визначену у
запиті контролюючого органу, та її
документальне підтвердження протягом
одного місяця з дня, що настає за днем
надходження запиту (якщо інше не
передбачено цим Кодексом). У разі коли
запит складено з порушенням вимог,
викладених в абзацах першому та
другому цього пункту, платник податків
звільняється від обов'язку надавати
відповідь на такий запит.

Форму та зміст письмового запиту
податкового органу встановлюють
Податковий кодекс України та Постанова
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку періодичного
подання інформації органам державної
податкової служби та отримання
інформації зазначеними органами за
письмовим запитом» від 27 грудня 2010 р. N
1245.

Відповідно до п.10 Постанови № 1245, запит
щодо отримання податкової інформації
від платників податків та інших
суб'єктів інформаційних відносин
оформляється на бланку органу
державної податкової служби та
підписується керівником (заступником
керівника) зазначеного органу. У запиті
зазначаються: посилання на норми
закону, відповідно до яких орган
державної податкової служби має право
на отримання такої інформації;
підстави для надіслання запиту; опис
інформації, що запитується, та в разі
потреби перелік документів, що її
підтверджують.

Пунктом 14 Постанови №245 визначено, що у
разі коли за результатами перевірок
інших платників податків або за
результатами аналізу податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, платник
податків зобов'язаний надати пояснення
та їх документальне підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня надходження запиту.

З викладених норм вбачається, що запит
податкового органу повинен містити
інформацію про підстави для отримання
запитуваної інформації.

Як встановлено судом, у запиті 05.06.2013
року №10157/10/17-16-17-02-08 як підстава для
надсилання запиту вказано отримання
контролюючим органом податкової
інформації з Центральної бази даних
Державного реєстру фізичних осіб
України про отримання ОСОБА_4 у 2013 році
доходу в сумі 498678,02 грн. за ознакою
доходу « 126» як додаткове благо від ПАТ
«Дельта Банк», що підтверджено листом
вказаної установи.

Відтак, такий запит був направлений
відповідачем для реалізації
покладених на нього завдань і функцій.

Наведені обставини підтверджують
наявність підстав для направлення
контролюючим органом запиту, обов'язок
позивача надати відповідь на нього та
спростовують твердження позивача про
направлення запиту з порушенням п.73.3
ст. 73 ПКУ.

Відповідно до пп.78.1.1 документальна
позапланова перевірка здійснюється, в
тому числі, за наявності такої
обставини: за наслідками перевірок
інших платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
запиту.

Отже у випадку ненадання інформації на
письмовий запит податкового органу,
призначається документальна
позапланова перевірка.

Позивачем відповідь на запит шляхом
подачі податкової декларації про
майновий стан і доходи, здійснено не
було.

Аналізуючи спірний наказ суд
констатує, що він прийнятий у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України. Відсутність же в
наказі дати початку та місця
проведення перевірки не є підставою
для його скасування, оскільки
зазначення такої інформації саме в
наказі чинним законодавством не
вимагається, адже вказана в письмовому
повідомленні про дату почату та місце
проведення документальної невиїзної
перевірки № 11281/17-16-17-01 від 20.06.2014р., яке
надсилалося для позивача разом із
наказом про проведення позапланової
невиїзної перевірки.

З приводу доводів позивача про
отримання спірного наказу після
закінчення перевірки 07.07.2014р., суд
зазначає, що згідно п.79.2. ст. 79
Податкового кодексу України
позапланова документальна невиїзна
перевірка проводиться на підставі
рішення керівника контролюючого
органу, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки, що і було дотримано в даному
випадку відповідачем. Факт отримання
наказу про проведення перевірки після
її завершення не є підставо для його
скасування, оскільки сам наказ був
надісланий позивачу рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
до моменту її початку.

З огляду на наведене вище, суд
приходить до висновку, що відповідач
при прийнятті оспорюваного наказу діяв
на підставі та в межах власних
повноважень, а також у спосіб,
передбачений чинним законодавством.

Відтак, в задоволенні позовних вимог в
частині визнання протиправним та
скасування наказу ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області № 476
від 20.06.2014 року «Про проведення
невиїзної позапланової документальної
перевірки фізичної особи ОСОБА_4 РНОКПП
НОМЕР_1» слід відмовити.

Що стосується позовної вимоги про
визнання протиправним та скасування
повністю з моменту його прийняття
податкового повідомлення-рішення №
від 23.07.2014р. ДПІ у м. Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області про
збільшення грошового зобов'язання за
основним платежем з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 84545,86 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 21136,47 грн., на загальну
суму 105682,33 грн., то суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що 22.10.2007р. між ТОВ
«Укрпромбанк» (Банк) та ОСОБА_4
(Позичальник) укладено кредитний
договір №303/ФКВ-07, відповідно до якого
Банк надає Позичальнику кредитні
кошти, надалі - «Кредит», в сумі 69996,00
доларів США 00 центів строком на 300
місяців, з кінцевою датою повернення -
21.10.2032р., процентна ставка за
користування Кредиту - 11,8%, комісія за
управління Кредитом - 0,1% від суми
кредиту щомісячно, комісія за видачу
готівкових коштів - 0,3% одноразово.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ
«Дельта Банк» укладено Договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань Укрпромбанку на користь
Дельта Банку, за яким ПАТ «Дельта Банк»
прийняло від ТОВ «Укрпромбанк» право
вимоги за Кредитним договором №
303/ФКВ-07 від 22.10.2007р.

Позивачем порушено умови кредитного
договору щодо своєчасної сплати
кредитних коштів, у зв'язку з чим
виникла заборгованість в загальній
сумі 96247,59 доларів США 59 центів.

08.02.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та
ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 1
до кредитного договору № 303/ФКВ-07 за
яким сторони встановили суму кредиту в
розмірі 295464,14 грн. та прощення боргу в
сумі 498678,02 грн.

На думку податкового органу,
відповідно до абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164
Податкового кодексу України позивач
повинен відобразити вказану суму в
річній декларації та самостійно
сплатити суму податку на доходи
фізичних осіб.

В силу п. 162.1 ст.162 ПК України платниками
податку з доходів фізичних осіб є:
фізична особа - резидент, яка отримує
доходи як з джерела їх походження в
Україні, так і іноземні доходи; фізична
особа - нерезидент, яка отримує доходи з
джерела їх походження в Україні;
податковий агент.

За визначенням пп. 14.1.180 п. 14.1 ст.14 ПК
України податковий агент щодо податку
на доходи фізичних осіб - юридична
особа (її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність податковим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України
об'єктами оподаткування резидента є:
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід; доходи з
джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 ПК України базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний
дохід складається із суми
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) протягом такого
звітного податкового місяця (пп.164.1.2
п.164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК
України.

В силу абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК
України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку включається дохід,
отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.

З акту перевірки від 04.07.2014р.
вбачається, що саме вказаною нормою
(абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України)
фактично було обґрунтоване спірне
податкове повідомлення-рішення від
23.07.2014р. № .

Разом з тим, вказаний абз. «д» є
складовою пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК
України, яким передбачено включення до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку доходу, отриманого як
додаткове благо, і фактично визначає
один з видів такого блага.

З урахуванням зазначених вище норм ПК
України обов'язок щодо самостійної
сплати податку з доходу у вигляді суми
боргу, анульованого (прощеного)
кредитором за його самостійним
рішенням, отриманого як додаткове
благо, виникає у платника податку за
наявності таких умов:

отримання платником податку доходу, у
вигляді суми боргу такого платника
податку, анульованого (прощеного)
кредитором за його самостійним
рішенням;

надіслання платнику податку
повідомлення про анулювання
(прощеного) боргу;

включення кредитором суми
анульованого (прощеного) боргу до
податкового розрахунку суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платника податку, за підсумками
звітного періоду;

відображення платником податків
отриманого доходу у річній податковій
декларації.

Проте суд приходить до висновку, що сам
факт наявності формальних підстав для
включення суми боргу до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку (надіслання
платнику податку повідомлення про
анулювання (прощеного) боргу; включення
кредитором суми анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу), без отримання
платником такого доходу, не спричиняє
обов'язок щодо самостійної сплати
податку з доходу, отриманого як
додаткове благо.

Так, згідно п.п. 5.1, 5.2 ст.5 ПК України
поняття, правила та положення,
установлені цим Кодексом та законами з
питань митної справи, застосовуються
виключно для регулювання відносин,
передбачених статтею 1 цього Кодексу. У
разі якщо поняття, терміни, правила та
положення інших актів суперечать
поняттям, термінам, правилам та
положенням цього Кодексу, для
регулювання відносин оподаткування
застосовуються поняття, терміни,
правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 ПК України визначено
значення понять, в якому ці поняття
вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК
України дохід з джерелом їх походження
з України - будь-який дохід, отриманий
резидентами або нерезидентами, у тому
числі від будь-яких видів їх діяльності
на території України (включаючи
виплату (нарахування) винагороди
іноземними роботодавцями), її
континентальному шельфі, у виключній
(морській) економічній зоні, у тому
числі, але не виключно, доходи у
вигляді: а) процентів, дивідендів,
роялті та будь-яких інших пасивних
(інвестиційних) доходів, сплачених
резидентами України; б) доходів від
надання резидентам або нерезидентам в
оренду (користування) майна,
розташованого в Україні, включаючи
рухомий склад транспорту, приписаного
до розташованих в Україні портів; в)
доходів від продажу рухомого та
нерухомого майна, доходів від
відчуження корпоративних прав, цінних
паперів, у тому числі акцій українських
емітентів; г) доходів, отриманих у
вигляді внесків та премій на
страхування і перестрахування ризиків
на території України; ґ) доходів
страховиків - резидентів від
страхування ризиків страхувальників -
резидентів за межами України; д) інших
доходів від діяльності, у тому числі
пов'язаних з повною або частковою
переуступкою прав та обов'язків за
угодами про розподіл продукції на
митній території України або на
територіях, що перебувають під
контролем контролюючих органів (у
зонах митного контролю, на
спеціалізованих ліцензійних митних
складах тощо); е) спадщини, подарунків,
виграшів, призів; є) заробітної плати,
інших виплат та винагород, виплачених
відповідно до умов трудового та
цивільно-правового договору; ж) доходів
від зайняття підприємницькою та
незалежною професійною діяльністю.

У відповідності до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК
України доходи - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Згідно з п.п.14.1.47. п.14.1. ст.14 ПК України
додаткові блага - кошти, матеріальні чи
нематеріальні цінності, послуги, інші
види доходу, що виплачуються
(надаються) платнику податку
податковим агентом, якщо такий дохід не
є заробітною платою та не пов'язаний з
виконанням обов'язків трудового найму
або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами розділу IV цього
Кодексу).

У відповідності до п. 3.3. Порядку
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 року № 1020, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 13 січня
2011 р. за № 46/18784, який діяв до 31.03.2014р., у
графі 3 «Сума виплаченого доходу»
відображається сума фактично
виплаченого доходу платнику податку
податковим агентом.

Аналогічне положення міститься в п. 3.3
Порядку заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України від 21.01.2014 року
№ 49, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.02.2014р. за № 228/25005, який
вступив в силу з 01.04.2014р., у графі 3 "Сума
виплаченого доходу" відображається
сума фактично виплаченого доходу
платнику податку податковим агентом.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний (річний)
оподатковуваний дохід; доходи з
джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.

Згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Тому суд приходить до висновку, що з
аналізу наведених положень ПК України
можна зробити висновок, що до доходів
взагалі та додаткових благ, зокрема,
відносяться матеріальні та
нематеріальні цінності, кошти та інші
активи, які безпосередньо отримані
платником податку та які збільшують
загальний майновий стан цього платника
і забезпечують приріст його активів у
тій чи іншій формі.

Відповідно до Кредитного договору Банк
зобов'язувався надати ОСОБА_4, а остання
зобов'язувалася прийняти, належним
чином використовувати і повернути
Банку кредит (грошові кошти) в
іноземній валюті в сумі 69996,00 доларів
США, та сплатити проценти, комісії в
порядку та на умовах, визначених даним
договором. Судом встановлено, що
вказана сума кредиту дорівнює
еквіваленту 353 479,80 грн. за курсом
Національного банку України на день
укладення кредитного договору.

Згідно з п. 1.1 Додаткового договору №1
від 08.02.2013 року до Кредитного договору
№303/ФКВ-07 від 22.10.2007 року сума кредиту -
295 464,14 (двісті дев'яносто п'ять тисяч
чотириста шістдесят чотири) гривні 14
копійок.

У виписці по особовому рахунку з 08.02.2013
по 05.09.2014 ОСОБА_4 зазначається про
погашення кредиту згідно кредитного
договору №303/ФКВ-07 від 22.10.2007 року у сумі
295 464,14 грн.

Відповідно до Довідки вих. №337/17 від
11.06.2014 року, виданої ПАТ «Дельта Банк»
ОСОБА_4, Кредитний договір №303/ФКВ-07,
укладений 22.10.2007 року між гр. ОСОБА_4 та
ТОВ «Український промисловий банк», по
якому право вимоги з 01.07.2010 року було
відступлене АТ «Дельта Банк», припинив
свою дію з 08.02.2013 року у зв'язку з повним
виконанням Позичальником зобов'язань
за вказаним Кредитним договором перед
кредитором. Кредитор не має фінансових
та майнових претензій до Позичальника
по Кредитному договору №303/ФКВ-07 від
22.10.2007 року.

Отже, матеріалами справи
підтверджується, що відповідно до
вказаного Кредитного договору ОСОБА_4
сплатила ТОВ «Укрпромбанк» та його
правонаступнику ПАТ «Дельта Банк»
загалом 462 310, 32 грн.

При цьому ні Відповідач, ні третя особа
- ПАТ «Дельта Банк» не надали суду
відомостей про те, з яких складових
складається сума прощеного боргу
(заборгованості по тілу кредиту,
відсотках, пені, комісії за
обслуговування тощо). Представник
Відповідача також в судовому засіданні
зазначив, що це питання під час
перевірки не досліджувалося.

Виходячи з цього суд приходить до
висновку, що в результаті реалізації
договірних відносин між ТОВ
«Укрпромбанк» (правонаступником є ПАТ
«Дельта Банк») та ОСОБА_4 у позивача
внаслідок фактично не відбулося
збільшення загального майнового права
чи приросту його активів у тій чи іншій
формі, а тому у нього відсутній об'єкт
оподаткування в розумінні положень ст.
14, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164 ПК України.

Відтак, суд вважає, що заборгованість
по відсотках за користування кредитом
і неустойка за несвоєчасне повернення
кредиту, комісія за обслуговування
кредиту, нараховані банком відповідно
до умов кредитного договору та
анульовані за його рішенням, не є
доходом платника податків в розумінні
ПК України, який підлягає
оподаткуванню в порядку абз. «д» пп.
164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Крім цього, відповідно до пп.165.1.29 ст.165
ПК України до загального місячного
(річного) оподатковуваного доходу
платника податку не включається
основна сума кредиту, що отримується
платником податку (протягом строку дії
договору), у тому числі фінансового
кредиту, забезпеченого заставою, на
визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
протягом дії кредитного договору
отримані платником податку від банку
кошти не можуть бути включені до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу такого
платника.

Одночасно, відповідно до положень абз.
«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається сума боргу
платника, анульованого кредитором до
закінчення строку позовної давності,
перебіг якого розпочинається за
правилами цивільного законодавства
після спливу строку на виконання
зобов'язання.

Разом з тим, згідно умов укладеного між
позивачем та Банком договору граничний
термін погашення ОСОБА_4 кредиту
встановлено до 21 жовтня 2032 року, і
фактично, між сторонами в межах
цивільних правовідносин відбулось
дострокове припинення кредитного
договору шляхом дострокового
погашення позичальником кредитної
заборгованості.

Отже, враховуючи, що на виконання умов
Кредитного договору позивачем було
фактично повернуто на рахунок ПАТ
«Дельта Банк» кошти, які отримані в
якості кредиту, сторонами по договору
фактично було достроково припинено дію
договору кредиту на умовах його
повернення, можна зробити висновок про
те, що позивачем не було отримано
оподатковуваного доходу в розумінні
ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, п.п.164.2.17 п.164.2
ст.164, 165 ПК України, а тому спірне
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що помилковими є
посилання відповідача на положення
абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, як
на безумовну підставу для
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, оскільки вказана норма
повинна застосовуватись в
кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1
ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України і не може їм
суперечити.

Тому, позивач правомірно не
зобов'язаний був включати до річної
податкової декларації за 2013 рік суму
анульованої банком заборгованості в
розмірі 498678,00 грн. по нарахованих
відсотках за користування кредитом і
неустойці, яка не є його доходом.

Отже, в даному випадку відсутні умови
для застосування абз. «д» пп. 164.2.17 п.164.2
ст.164 ПК України.

Крім того, відповідно до п.168.3 ст.168 ПК
України розрахунок податкових
зобов'язань з оподатковуваного доходу
платника податку, нарахованого у
джерела його виплати, проводиться
податковим агентом (у тому числі
роботодавцем).

Пунктом п.18.1 ст.18 ПК України
встановлено, що податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.

В силу пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.18.1 ст.18 ПК
України обов'язок щодо нарахування,
утримання та сплати податку,
передбаченого розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів
покладений на податкового агента.

Отже, банк як податковий агент повинен
нарахувати, утримати та перерахувати
до бюджету податок із суми
анульованого (списаного) боргу за
ставками, визначеними у п. 167.1 ст. 167
Кодексу, та згідно з пп. "б" п. 176.2 ст. 176
Кодексу відобразити суму такого доходу
у податковому розрахунку за ф.-1ДФ у
звітному періоді, в якому такий борг
було анульовано.

У випадку невиконання зазначених вимог
ПК України банком, який виконує функції
податкового агента, для нього (а не для
платника податку з доходу фізичних
осіб) настають наслідки у вигляді
нарахування податкового зобов'язання
та застосування штрафних санкцій,
передбачених п.123.1 ст.123 ПК України.
Платник податку, який отримує дохід від
податкового агента, не несе
відповідальність за не нарахування
податковим агентом податкового
зобов'язання.

Відповідно до п.109.2 ст.109 ПК України
передбачена цим Кодексом та іншими
законами України відповідальність,
настає у випадку вчинення платниками
податків, їх посадовими особами
порушень законів з питань
оподаткування, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог ст. 218
Господарського кодексу України
підставою господарської
відповідальності учасника
господарських відносин, у тому числі
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, є вчинене таким суб'єктом
господарське правопорушення.

В силу п.109.1 ст.109 ПК України податковими
правопорушеннями є протиправні діяння
(дія чи бездіяльність) платників
податків, податкових агентів, та/або їх
посадових осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог, установлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

ПК України не передбачений обов'язок
платника податків, який отримує доходи
від податкового агента, щодо
нарахування податкового зобов'язання.

Тому, спірне податкове
повідомлення-рішення, яким на підставі
пп.54.3.2 п. 54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 і п.123.1 ст.123 ПК
України позивачу визначено суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 105682,33
грн., в т.ч. за основним платежем в сумі
84545,86 грн. та штрафними санкціями в сумі
21136,47 грн., суперечить ст.109 ПК України.

З урахуванням викладеного, помилковими
є посилання відповідача на положення
абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, як
на безумовну підставу для
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, оскільки вказана норма
повинна застосовуватись в
кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1
ст.163, п.164.1 ст.164, пп.164.2.14 п.164.2 ст.164
Податкового України і не може їм
суперечити.

Тому, позивач правомірно не
зобов'язаний був включати до річної
податкової декларації за 2013 рік суму
анульованої банком заборгованості в
розмірі 498678,02 грн. по нарахованих
відсотках за користування кредитом і
пені, яка не є його доходом.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте Відповідач не довів
правомірність донарахування Позивачу
податкових зобов'язань та штрафних
(фінансових) санкцій.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,
що позовні вимоги в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
23.07.2014 року № є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_4, відповідно до приписів ч. 1 ст.94
КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
23.07.2014 року № .

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4
із Державного бюджету судовий збір у
розмірі 414,12 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя Гломб
Ю.О.