Справа № 826/6887/14
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6887/14
інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Оксененка О.М.,

при секретарі Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 червня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Неткрекер"
про стягнення адміністративно -
господарських санкцій у розмірі 1 884 382,34
грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Неткрекер" (далі -
відповідач, ТОВ "Неткрекер") про
стягнення адміністративно -
господарських санкцій у розмірі 1 884 382,34
грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 червня 2014 року у задоволені позову
було відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції, у
зв'язку із порушенням судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції,
17.02.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Неткрекер" подало до
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів "Звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік" - по формі 10-ПІ,
затвердженої наказом Мінпраці від
10.02.2007 р. № 42 з доп. від 12.11.2008 р. № 527.

Згідно вказаного звіту відповідачем
зазначено, що середньооблікова
чисельність працівників облікового
складу підприємства у 2013 році
становила 612 осіб, та відповідно до 4-х
відсоткового нормативу визначено
робочі місця для 24 осіб інвалідів.

Однак, зважаючи на те, що "Неткрекер"
було визначено робочі місця для 24 осіб
інвалідів, проте як за даними Фонду
було працевлаштовано тільки 13 осіб з
інвалідністю, позивачем Київським
міським відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів були нараховані
відповідачу
адміністративно-господарські санкції
та пеня в загальному розмірі 1 884 382,34
грн., які позивач просив суд стягнути з
відповідача в примусовому порядку.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем було вжито всіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення щодо
недотримання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності до ст.19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України (частина 4 статті 20 Закону).

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

За вимогами статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

При цьому, згідно положень цієї ж норми
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 18-1 зазначеного
Закону пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Отже, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач протягом 2013 року активно
здійснював пошук працівників для
заповнення вакантних посад
призначених для інвалідів через
інтернет-ресурси (копія Договору
№10-10-12//LU від 01 жовтня 2010 року про
розміщення інформації на сервері
www.rabota.ua, Додаткова угода від 01.01.2013 року
№ 3 до Договору №10-10-12//LU від 01 жовтня 2010
року та Додаток до нього "Перелік
вакансій за з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.).

Відповідач також розміщував
інформацію про наявні посади, які може
обіймати людина з обмеженими
можливостями на веб-сайті самої
компанії "NetCracker Technology Corp." у розділі
"Вакансії".

Окрім того, ТОВ "Неткрекер" розміщувало
повідомлення про наявні вакансії в
спеціалізованих друкованих виданнях з
оголошеннями про пошук роботи, таких
як: "Пропоную Роботу" та "Авізо";
звертався за допомогою у пошуку
інвалідів на наявні вакансії до
Київського міського центру соціальної,
професійної та трудової реабілітації
інвалідів та до Всеукраїнської
громадської організації "Асоціація
Інвалідів-спинальників", що
підтверджується матеріалами справи.

Також, ТОВ "Неткрекер" брало участь у
інтегрованому профорієнтаційному
інформаційному заході для незайнятих
людей з обмеженими можливостями та
роботодавців "ярмарок вакансій" та
"круглий стіл" на тему
"Працевлаштування та зайнятість людей
з інвалідністю"; співпрацювало з ВГО
"Всеукраїнська профспілка
працездатних інвалідів" щодо можливого
працевлаштування інвалідів.

Таким чином, судом першої інстанції
встановлено, що завдяки розміщенню
вищезазначених оголошень про вакансії
на відповідні посади та співпраці з
профільними організаціями, у
відповідача в 2013 році були
працевлаштовані більше 30 інвалідів.

Отже, відповідачем у 2013 році самостійно
були працевлаштовані 32 особи з
інвалідністю, підтвердженням чого є
копії наказів про прийняття на роботу
та довідки МСЕК про підтвердження
інвалідності, що наявні в матеріалах
справи.

Доказів того, що ТОВ "Неткрекер"
відмовило інвалідам у прийнятті на
роботу або несвоєчасно звітувало Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, позивачем не представлено.

З огляду на наведене, судова колегія
підтримує висновок суду першої
інстанції, що ТОВ "Неткрекер" було вжито
не тільки мінімально необхідних
заходів шляхом створення вакантних
посад для працевлаштування інвалідів,
а й ряд додаткових заходів, які сприяли
працевлаштуванню інвалідів на
товаристві, що є додатковим
підтвердженням того факту, що
відповідач вжив всіх можливих заходів
із свого боку для створення умов
можливого працевлаштування інвалідів
на товаристві, відповідно до чого
нарахування позивачем
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів за 2013 р. в
загальному розмірі 1 884 382,34 грн. - є
безпідставним та протиправним.

Правова позиція по даному питанню
також викладена у постанові Верховного
Суду України від 02.04.2013 року у справі за
позовом Луганського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до дочірнього підприємства
комунального підприємства
«Теплогорець» «Теплогірськ-Жилсервіс»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

У відповідності до частини 1 статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, колегія суддів вважає
вимоги позивача необґрунтованими,
доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вони задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 червня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її складання в повному
обсязі шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 30.10.2014
року.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.