Справа № 826/7474/14
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/7474/14
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Бистрик Г.М.,

Гром Л.М.

при секретарі: Корінець Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
апеляційною скаргою позивача - ОСОБА_3
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Міністерства охорони здоров'я,
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України -
Донченко Тетяни Миколаївни, Завідувача
сектору з питань запобігання та
виявлення корупції Міністерства
охорони здоров'я України - Левченко
Олени Миколаївни про визнання
протиправними дій , -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року позивач - ОСОБА_3
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Міністерства охорони здоров'я,
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України -
Донченко Тетяни Миколаївни, Завідувача
сектору з питань запобігання та
виявлення корупції Міністерства
охорони здоров'я України, в якому
просив:

- визнати неправомірними дії Директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни, по відмові
26.03.2014 р. близько 16.30 год. під час
здійснення прийому в приймальні
громадян МОЗУ, в наданні позивачу, як
представнику за довіреністю,
консультації щодо підстав відмови в
видачі ФОП ОСОБА_6 ліцензії;

- визнати неправомірними дії Директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни по наданій
на заяву від 18.03.2014 р. позивача по
відмові в видачі повідомлення про
рішення, прийняте за результатами
розгляду заяви про видачу ліцензії ПП
«Ірастома»;

- визнати неправомірними дії Директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Тетяни Миколаївни 26.03.2014 р.
близько 16.30 год. під час здійснення
прийому в приймальні громадян МОЗУ, в
ході якого вона неодноразово збрехала,
скривала своє прізвище, виявила
неповагу до позивача, безпідставно
звинувачувала позивача та намагалась
залякати викликом міліції;

- зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України притягнути до
дисциплінарної відповідальності
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
МОЗ Донченко Тетяну Миколаївну;

- визнати неправомірними бездіяльність
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни, яка
виразилась в не задоволенні заяви
позивача про надання для ознайомлення
матеріалів перевірки;

- визнати неправомірними дії
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по відмові
в задоволенні заяви позивача в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М. за
відмову надати позивачеві
консультацію;

- визнати неправомірними дії
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по не
наданню відповіді на заяву позивача в
частині притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Г.М. за
відмову видати повідомлення про
рішення, прийняте за результатами
розгляду заяви про видачу ліцензії ПП
«Ірастома»;

- визнати неправомірними дії
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олени Миколаївни по відмові в
задоволенні заяви позивача в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М. на тій
підставі, що державний службовець має
право забороняти знімати себе на відео;

- зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України притягнути до
дисциплінарної відповідальності
завідувача Сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України
Левченко Олену Миколаївну.

Крім того, 27 червня 2014 року позивач
подав до суду першої інстанції
клопотання, в якому просив притягнути в
якості належного відповідача
Адміністрацію Президента України та
змінив 4 позовну вимогу, виклавши її
наступного змісту: «Прошу зобов'язати
Адміністрацію Президента України
притягнути до дисциплінарної
відповідальності Донченко Тетяну
Миколаївну».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 липня 2014 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити адміністративний позов в
повному обсязі, мотивуючи свої вимоги
тим, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, порушено норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
березня 2014 року ОСОБА_3 на підставі
довіреності звернувся до Міністерства
охорони здоров'я України з заявою про
видачу ліцензії на провадження
господарської діяльності з медичної
практики фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_6 (а.с. 13), а 11 березня 2014 року
позивач на підставі довіреності
звернувся до Міністерства охорони
здоров'я України з заявою про видачу
ліцензії на провадження господарської
діяльності з медичної практики
Приватному підприємству «Ірастома»
(а.с. 17).

В подальшому, а саме 18 березня 2014 року
позивач на підставі статті 11 Закону
України «Про ліцензування певних видів
господарської діяльності» звернувся з
заявою до Міністерства охорони
здоров'я України з проханням надати
повідомлення про прийняте рішення за
результатами розгляду зазначених вище
заяв.

У відповідь на вказану заяву,
Міністерство охорони здоров'я України
листом №17-06/Т-2414/2395-зв від 21 березня 2014
року повідомило, що наказом від 14
березня 2014 року №183 прийнято рішення
про відмову фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_6 видачі ліцензії у зв'язку з
невідповідністю Ліцензійним умовам
(а.с. 15-16).

Також, Листом від 18 березня 2014 року
Міністерство охорони здоров'я України
повідомило позивача, що про результати
розгляду заяви про видачу ліцензії та
документів, які додаються до неї,
заявника проінформовано в
установленому законодавством порядку.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 26 березня 2014року ОСОБА_3
перебував на прийомі у Директора
департаменту з питань якості медичної
та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України -
Донченко Тетяни Миколаївни.

Так, на думку позивача, Донченко
Тетяною Миколаївною було неправомірно
відмовлено у надані пояснень щодо
відмови у видачі ліцензії на
провадження господарської діяльності
з медичної практики фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_6 з тих підстав, що
позивач є її представником, а
консультації надаються лише суб'єктам
господарської діяльності з медичної
практики.

Крім того, позивач вважає, що Донченко
Тетяна Миколаївна незаконно відмовила
йому у видачі повідомлення про рішення
прийняте за результатами розгляду
заяви ПП «Ірастома» про видачу
ліцензії.

В подальшому, а саме 03 квітня 2014 року
позивачем було подано заяву Міністра
охорони здоров'я України, в якій просив
притягнути Директора департаменту з
питань якості медичної та
фармацевтичної допомоги Міністерства
охорони здоров'я України - Донченко
Тетяну Миколаївну до дисциплінарної
відповідальності.

З матеріалів справи також вбачається,
що 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Міністра охорони здоров'я України із
заявою, в якій просив надати йому для
ознайомлення матеріали перевірки по
його заяві від 03 квітня 2014 року.

У відповідь на зазначені вище заяви,
позивачу було направлено лист від 05
травня 2014року № 11.03-03/127/7-3417/Т-4225/3992-зв, в
якому Завідувачем сектору з питань
запобігання та виявлення корупції
Міністерства охорони здоров'я України -
Левченко Оленою Миколаївною було
надано відповідь на заяви позивача від
04 травня 2014 року та від 16 травня 2014 року
стосовно відмови посадовою особою МОЗ
України надати інформацію про
адміністративну послугу (щодо видачі
ліцензії на медичну практику),
проведення відеозйомки.

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 1 Закону України «Про
адміністративні послуги» встановлено,
що адміністративна послуга - результат
здійснення владних повноважень
суб'єктом надання адміністративних
послуг за заявою фізичної або
юридичної особи, спрямований на
набуття, зміну чи припинення прав
та/або обов'язків такої особи
відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
адміністративні послуги», суб'єкти
звернення мають право на безоплатне
отримання інформації про
адміністративні послуги та порядок їх
надання, що забезпечується шляхом
надання їм безоплатного доступу до
Реєстру адміністративних послуг,
розміщеного на Урядовому порталі,
функціонування цілодобової Урядової
телефонної довідки та інформування
таких суб'єктів через засоби масової
інформації.

Крім того, Наказом МОЗ України від 09
лютого 2008 року № 65 затверджено
Стандарт надання адміністративної
послуги Міністерством охорони здоров'я
України з ліцензування господарської
діяльності з медичної практики, в якому
визначено порядок надання
адміністративної послуги - видачі
ліцензії з медичної практики.

Колегія суддів апеляційної інстанції
звертає увагу, що на спірні
правовідносини поширюється дія Закону
України «Про звернення громадян».

За змістом статті 1 Закону України «Про
звернення громадян», громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з преамбулою, даний Закон
регулює питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадинам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Так, відповідно до статті 22 вказаного
вище Закону, керівники та інші посадові
особи органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян
зобов'язані проводити особистий прийом
громадян.

Підсумовуючи зазначені вище норми,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
відповідно до якого дія вказаного вище
Закону не поширюється на
правовідносини щодо звернення
суб'єктів господарювання до органів
державної влади, проте під час прийому
питання позивача стосувалися не його
особисто, як громадянина, а від імені
суб'єктів господарювання.

Також, апеляційний суд вважає вірним й
висновок суду першої інстанції про
необґрунтованість вимог позивача щодо
видачі повідомлення про рішення,
прийняте за результатами заяви ПП
«Ірастома» про видачу ліцензії.

Зокрема, згідно ст. 11 Закону України
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності», орган
ліцензування приймає рішення про
видачу ліцензії або про відмову у її
видачі у строк не пізніше ніж десять
робочих днів з дати надходження заяви
про видачу ліцензії та документів, що
додаються до заяви, якщо спеціальним
законом, що регулює відносини у певних
сферах господарської діяльності, не
передбачений інший строк видачі
ліцензії на окремі види діяльності.

Повідомлення про прийняття рішення про
видачу ліцензії або про відмову у
видачі ліцензії надсилається
(видається) заявникові в письмовій
формі протягом трьох робочих днів з
дати прийняття відповідного рішення. У
рішенні про відмову у видачі ліцензії
зазначаються підстави такої відмови.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідачем
направлено результати розгляду заяви
про видачу ліцензії та документів, які
додаються до неї безпосередньо
заявнику.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення
службового розслідування стосовно
осіб, уповноважених на виконання
функцій держави або місцевого
самоврядування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.06.2000 року № 950, службове
розслідування може бути проведено:

- у разі невиконання або неналежного
виконання ними службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень, що
призвело до людських жертв або
заподіяло значну матеріальну чи
моральну шкоду громадянинові, державі,
підприємству, установі, організації чи
об'єднанню громадян;

- у разі недодержання ними
законодавства про державну службу,
службу в органах місцевого
самоврядування, антикорупційного
законодавства, порушення етики
поведінки;

- на вимогу особи, уповноваженої на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, з метою
зняття безпідставних, на її думку,
звинувачень або підозри;

- з метою виявлення причин та умов, що
призвели до вчинення корупційного
правопорушення або порушення вимог
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», за поданням
спеціально уповноваженого суб'єкта у
сфері протидії корупції за рішенням
керівника органу, в якому працює особа,
яка вчинила таке правопорушення.

Згідно п. 2 вказаного вище Порядку,
рішення щодо проведення службового
розслідування приймається вищими
посадовими особами України, Першим
віце-прем'єр-міністром України,
керівником державного органу
(посадовою особою), що призначив на
посаду особу, уповноважену на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування, стосовно
якої планується проводитися службове
розслідування, керівником органу, в
якому працює зазначена особа.

Тому, Окружний адміністративний суд
міста Києва дійшов вірного висновку
стосовно того, що питання щодо підстав,
порядку призначення та проведення
службового розслідування чітко
регламентована законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи,
керівництвом Міністерства охорони
здоров'я України на зазначеній заяві
проставлено резолюцію «прошу
опрацювати» (а.с.122-123).

Згідно п. 46 Інструкції з діловодства у
Міністерстві охорони здоров'я України,
затвердженої наказом МОЗ України від
25.02.2014 № 143, резолюція - це зроблений
посадовою особою напис на документі,
який містить стислий зміст прийнятого
нею рішення щодо виконання документа.

Отже, судом першої інстанції вірно
встановлено, що заява ОСОБА_3
розглядалась в загальному порядку,
визначеному Законом України «Про
звернення громадян».

Так, приписами ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про звернення громадян» визначено, що
скарга - звернення з вимогою про
поновлення прав і захист законних
інтересів громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Статтею 16 Закону України «Про
звернення громадян» встановлено, що
скарга на дії чи рішення органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, об'єднання
громадян, засобів масової інформації,
посадової особи подається у порядку
підлеглості вищому органу або
посадовій особі, що не позбавляє
громадянина права звернутися до суду
відповідно до чинного законодавства, а
в разі відсутності такого органу або
незгоди громадянина з прийнятим за
скаргою рішенням - безпосередньо до
суду.

Відповідно до змісту статті 18 Закону
України «Про звернення громадян»
громадянин, який звернувся із заявою чи
скаргою до органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, посадових
осіб, має право, зокрема, знайомитися з
матеріалами перевірки;

Водночас, враховуючи відсутність у
заяві обґрунтованих підстав
проведення службового розслідування,
визначених Порядком, відсутністю
вимоги проведення службового
розслідування позивачем, наказу про
проведення службового розслідування
(перевірки), розгляд заяви здійснювався
відповідачем на підставі доданих до
неї документів, за результатами якого,
відповідь була надана заявнику листом
від 05 травня 2014 року
№11.03-03/127/7-3417/Т-4225/3992-зв.

Виходячи із зазначеного, колегія
суддів погоджується з доводами суду
першої інстанції щодо безпідставності
вимог позивача в частині визнання
неправомірними дії завідувача Сектору
з питань запобігання та виявлення
корупції Міністерства охорони здоров'я
України Левченко Олени Миколаївни по
не наданню відповіді на заяву позивача
в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності
Донченко Г.М. за відмову видати
повідомлення про рішення, прийняте за
результатами розгляду заяви про видачу
ліцензії ПП «Ірастома», так як за
результатами розгляду вказаної вище
заяви йому було надано відповідь.

Також необґрунтованою є вимога про
визнання неправомірними бездіяльності
Левченко О.М. в частині відмови в
задоволенні заяви позивача щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності Донченко Т.М.,
оскільки згідно статті 1471 Кодексу
законів про працю України
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Також, судом першої інстанції вірно
зазначено про те, що адміністративні
суди перевіряючи рішення, дії чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень на відповідність
встановленим частиною третьою статті 2
КАС України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за такими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_3 про
зобов'язання Міністерства охорони
здоров'я України притягнути до
дисциплінарної відповідальності
Директора департаменту з питань якості
медичної та фармацевтичної допомоги
Міністерства охорони здоров'я України
Донченко Т.М. та про зобов'язання
Міністерства охорони здоров'я України
притягнути до дисциплінарної
відповідальності завідувача Сектору з
питань запобігання та виявлення
корупції Міністерства охорони здоров'я
України Левченко О.М.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 липня 2014 року -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 липня 2014 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 24.10.2014
року.

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді
Г.М. Бистрик,

Л.М. Гром

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Бистрик Г.М.

Гром Л.М.