Справа № 804/11115/13-а
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 рокусправа № 804/11115/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна
А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
листопада 2013 року у справі №
804/11115/13-а за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Гран-Техсервіс" до Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гран-Техсервіс»
(далі - ТОВ «Гран-Техсервіс») 09
вересня 2013 року звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровської області, згідно
якого, просить визнати протиправними
та скасувати прийняті відповідачем
податкові повідомлення-рішення за
формою «Р» № від 03 липня 2013 року
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 224065,00 грн. та № від 03
липня 2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 93511,55 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказані податкові
повідомлення-рішення повинні бути
скасовані, оскільки висновки
відповідача щодо нереальності
господарських операцій позивача з ТОВ
«Атава» та ТОВ «Детельсервіс»,
викладені у акті №1411/225-08/32842376 від 13
червня 2013 року (далі - акт перевірки) на
підставі якого їх було прийнято є
безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
листопада 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що
позивачем отримання послуг від
вказаних контрагентів підтверджено
відповідними первинними документами,
оформленими відповідно до вимог
чинного законодавства, угоди з
контрагентами укладались в межах
господарської діяльності, згідно з
установчими, реєстраційними та
дозвільними документами позивача. На
підставі отриманих від контрагентів
податкових накладних позивач мав
законні підстави для включення певних
сум до складу податкового кредиту.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про те,
що позивачем незаконно віднесено до
податкового кредиту суму ПДВ та
безпідставно включено до валових
витрат вартість отриманого товару від
контрагентів, оскільки факт здійснення
позивачем господарських операцій з ТОВ
«Атава» та ТОВ «Детельсервіс» не
підтверджується.

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, позивач посилаючись на її
необґрунтованість, просив у задоволені
скарги відмовити, постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників позивача, які
заперечували щодо задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «Атава» за квітень, травень,
червень 2012 року та по взаємовідносинам
з ТОВ «Детальсервіс» за квітень,
червень 2012 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт №1411/225-08/32842376
від 13 червня 2013 року в якому зроблено
висновок про порушення позивачем:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1
статті 188, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 74809,24грн. за березень, квітень,
травень, червень 2012 року;

- статті 134, підпункту 138.1.1 пункту 138.1,
пункту 138.2, статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок а прибуток за перше
півріччя 2012 року на загальну суму 179 252,00
грн (т. 1, а.с. 17-69).

Згідно акта перевірки відповідачем
встановлено відсутність факту
поставок по господарським
взаємовідносинах з ТОВ «Детальсервіс»
за період квітень, червень 2012 року, ТОВ
«Атава» за березень, квітень, травень,
червень 2012 року та об'єктів
оподаткування.

Позиція податкового органу про
нереальність господарських операцій
позивача ґрунтується на висновках
отриманих відповідачем актів
№787/22-417/37997856 від 10 серпня 2012 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Атава» з питань
правомірності проведених
господарських відносин з платниками
податків за період з 28 лютого 2012 року по
30 червня 2012 року та №б/н/22-104/37997840 від 10
серпня 2012 року «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Детальсервіс» з питань правомірності
проведених господарських відносин з
платника податків за період з 01 квітня
2012 року по 30 червня 2012 року» складених
Західною міжрайонною державною
податковою інспекцією м. Харкова
Харківської області Державної
податкової служби.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення за формою "Р"
№ від 03 липня 2013 року про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 224065,00 грн.,
в тому числі за основним платежем 179252,00
грн. та штрафних санкцій 44813,00 грн. та
№ від 03 липня 2013 року про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 93511,55 грн., в тому числі за основним
платежем на суму 74809,24 грн. та штрафних
санкцій на суму 18702,31 грн. (т.1 а.с. 70,71)

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірні рішення відповідача
прийняті не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п.134.1.1. ст.134 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, зокрема,
собівартості реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
інших витрат.

Згідно із п.138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.139.1.9. ст.139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту
14.1 статті 14 ПК України податковий
кредит визначено як суму, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового періоду),
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, позивач у межах своєї
господарської діяльності шляхом
укладання договорів поставки, придбав
у ТОВ «Атава» та у ТОВ «Детальсервіс»
автомобільні запчастини.

При цьому, з врахуванням положень п.п.1,2
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» судом першої
інстанції досліджено питання щодо
реального вчинення спірних
господарських операцій за наявності
доказів які підтверджують вказані
обставини.

Щодо правовідносин з ТОВ «Атава», це
договір поставки №120312/1 від 12 березня
2012 року (т.1, а.с.111-112), видаткові накладні
(т.1, а.с.118,120,122,124,126,128,130,132,134,136,138,140),
платіжні доручення (т.1, а.с.141-144),
товарно-транспортні накладні (т.2, а.с
116-121,124-128).

ТОВ «Атава» виписано позивачу
податкові накладні за квітень, травень,
червень 2012 року (т.1,
а.с.117,119,121,123,125,127,129,131,133,135,137,139).

Щодо правовідносин з ТОВ
«Детальсервіс», це договір поставки
№12004-2 від 04 квітня 2012 року (т.1, а.с.145),
видаткові накладні (т.1,
а.с.147,149,151,153,155,157,159,161), платіжні
доручення (т.1, а.с.162-164),
товарно-транспорті накладні (т.2,
а.с.129-135).

ТОВ «Детальсервіс» виписано позивачу
податкові накладні за квітень, червень
2012 року (т.1, а.с.146, 148,150, 152,154,156,158,160).

Отримані позивачем за умовами
договорів поставки № №120312/1 від 12
березня 2012 року та №12004-2 від 04 квітня 2012
року матеріали були використанні у
власній виробничій діяльності, зокрема
для технічного обслуговування та
ремонту автотранспортних засобів
замовників, що підтверджується:
договорами (т.2, а.с.22-25,37-42,70-72,81-82),
калькуляцією на виконання робіт з
капітального ремонту автотранспортних
засобів (т.2, а.с.31-35,47-50,73-46,86-87),
накладними на передачу матеріалів у
виробництво (т.2 а.с.35-36,52-64,77-79,88), актами
приймання-здачі робіт (надання послуг)
(т.2, а.с. 64-69,79-80,89).

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Атава» та ТОВ
«Детальсервіс» за наслідками яких
сформовано валові витрати та спірний
податковий кредит, оскільки
встановлені обставини справи свідчать
про поставку товару, оприбуткування
товару покупцем, оплату його вартості,
використання у власній господарській
діяльності.

Крім того, колегія судів погоджується з
висновками суду першої інстанції, який
відхилив доводи відповідача з приводу
нереальності господарських операцій
позивача з ТОВ «Атава» та ТОВ
«Детальсервіс» що ґрунтуються на
висновках актів податкових органів про
неможливість проведення зустрічної
звірки вказаних контрагентів позивача,
враховуючи наявність рішень судів щодо
протиправності дій по проведенню цих
звірок.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
листопада 2013 року у справі № 804/11115/13-а -
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 24
жовтня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко