Справа № 872/13419/13
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2014 рокусправа № 808/1895/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Іванова С.М.

суддів: Чабаненко
С.В., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового
засідання:Кязимової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2013
року у справі за позовною заявою
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся із адміністративним позовом
до Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби, в
якому позивач просив суд скасувати
податкове повідомлення-рішення від
23.11.2012 № про визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб - 9 175,66 грн., в т.ч. 7 340,53 грн.
за основним платежем та 1 835,13 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що в акті перевірки
податковий орган зазначає, що вартість
документально підтверджених витрат,
пов'язаних з господарською діяльністю
в 2011 році які становлять 705 667,93 грн.,
проте в наступному абзаці акту
перевірки перевіряючий говорить про
валові витрати за 2011 рік, які складають
лише 656 731,01 грн., зокрема вартість
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані - 631 276,70 грн. При цьому,
сума 631276,70 грн. визначена перевіряючим,
як вартість товарно-матеріальних
цінностей, що реалізовані - відповідає
сумі, яку за результатами перевірки
податковий орган визначив згідно
банківських виписок, як суму витрачену
на закупку товарів у 2011 році. Але, в 2011
році, підприємцем також здійснювалась
реалізація товару, придбаного в 2010
році, під час перебування на спрощеній
системі оподаткування. Залишок
нереалізованого товару станом на 01.01.2011
становив 60 096,88 грн., що також
підтверджується актом перевірки.
Стверджував, що документи на
підтвердження понесених витрат на
придбання товару в 2010 році надавались
до перевірки, що підтверджується
реєстром переданих документів. З
огляду на це вважав, що податковий
орган безпідставно не включив до
витрат приватного підприємця ОСОБА_2
витрати, понесені з придбанням товару,
реалізованого в 2011 році, але придбані в
2010 році під час перебування на
спрощеній системі оподаткування.

В письмових поясненнях від 17.04.2013 вх. №
16744 позивач додатково зауважував, що
ним не включались до декларації
витрати на придбання в 2011 році принтера
вартістю 1 332,50 грн. та комп'ютерних
комплектуючих вартістю від 120,53 грн. до
686,04 грн. Також зазначав, що
придбаний принтер та комплектуючі не
перевищували вартість 2 500,00 грн. і не
відносяться до основних засобів, а тому
підприємець мав повне право відразу
віднести їх до витрат та зменшити
оподатковуваний дохід.

Крім того, в письмових поясненнях від
09.04.2013 вх. № 15196 позивач вказав, що
документально підтверджені витрати,
пов'язані з господарською діяльністю
включені самостійно ФОП ОСОБА_2 до
декларації 2011 року становили всього
705 667,93 грн., в т.ч. вартість
придбаних товарно-матеріальних
цінностей, що реалізовані або
використані у виробництві продукції -
675 710,50 грн. (вартість
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовано, які придбані в 2011 році - 631
276,70 грн.; вартість товарно-матеріальних
цінностей, що реалізовано, які придбані
в 2010 році - 42766,07 грн.; вартість
канцелярських товарів використаних в
діяльності - 1667,00 грн.); інші витрати,
включаючи вартість виконаних робіт
наданих послуг - 29 957,43 грн. в т.ч.
вартість паливно-мастильних
матеріалів - 14 342,38 грн., оренда
приміщення - 4 563,58 грн., програмне
забезпечення - 4 136,00 грн., послуги
зв'язку - 301,29 грн., реклама "про надання
своїх послуг" - 383,33 грн., електронний
підпис - 60,00 грн., сплата Єдиного
соціального внеску в сумі - 6170,85 грн.
(часткова сума понесених та
підтверджених витрат).

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від
17 квітня 2013 року
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено
повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
від 23.11.2012 № про збільшення
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в розмірі
9175,66 грн., в т.ч. 7 340,53 грн. за основним
платежем та 1 835,13 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Вирішено питання про судові витрати по
справі.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що висновок
податкового органу, викладений в акті
перевірки від 09.11.2012 № 647/1702/НОМЕР_2, про
порушення Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 вимог п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1
ст. 138, п. п. 139.5 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144, п.
177.2 ст. 177 ПК України є
помилковим та спростовується
дослідженими під час розгляду справи
доказами.

Не погоджуючись з прийнятим у справі
судовим рішенням, у поданій
апеляційній скарзі відповідач, вказує
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги її заявник посилається на те, що
перевіркою правильності визначення
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу за 2011 рік,
встановлено, що фактично сума
документально підтверджених витрат за
2011 рік становить 656 731,01 грн., а ФОП
ОСОБА_2 в порушення вимог п. п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України до складу
валових витрат було безпідставно
віднесено витрати на суму 44 433,80 грн., не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами на придбання товару. Також
перевіркою встановлено, що в порушення
вимог п. 138.1 ст. 138, п. п. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 та
п. 144.1 ст. 144 ПК України підприємцем
безпідставно включено до складу
валових витрат витрати з придбання
комп'ютера та принтера у сумі 4 503,12 грн.,
які безпосередньо не пов'язані з
одержанням доходів. Враховуючи
наведене, перевіркою визначено
завищення ФОП ОСОБА_2 валових витрат на
загальну суму 48 936,92 грн. та
донараховано 7 340,53 грн. податку з
доходів фізичних осіб.

Представник позивача в судовому
засіданні просив апеляційну скаргу
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції - залишити без
змін.

Представник відповідача в судовому
засіданні вважав, що постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2013
року винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції та прийняття
нового про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
доводи апеляційної скарги та
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
останньої, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
на підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20
ПК України, відповідно до направлення
від 15.10.2012 № 565 та плану-графіка
проведення планових документальних
перевірок суб'єктів господарювання на 3
квартал 2012 року Пологівською МДПІ
Запорізької області ДПС, проведена
документальна планова перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ОСОБА_2 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2011, про що складено акт від 09.11.2012 №
647/1702/НОМЕР_2.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем, зокрема, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п. 138.1 ст. 138, п. п. 139.5 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст.
144, п. 177.2 ст. 177 ПК України в частині
завищення валових витрат в результаті
чого донараховано податок на доходи
фізичних осіб за 2011 рік в сумі 7 340,53 грн.

23.11.2012 Пологівською МДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення
№ , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на доходи фізичних
осіб у розмірі 9 175,66 грн., в т.ч. 7 340,53 грн.
за основним платежем та 1 835,13 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із податковим
повідомленням-рішенням від
23.11.2012 № ФОП ОСОБА_2 звернувся
до суду.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_2 зареєстрований Оріхівською
районною державною адміністрацією, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію від 30.05.2006 №
0000869 та взятий на податковий облік
у ДПІ в Оріхівському районі з 30.05.2006 за
реєстраційним № 2553.

За період з 01.01.2010 по 30.09.2010 позивач
здійснював діяльність на спрощеній
системі оподаткування, а з 01.10.2010 по
31.12.2011 - працював на загальній системі
оподаткування.

У спірний період ФОП ОСОБА_2 здійснював
посередництво в торгівлі товарами
широкого асортименту.

В акті перевірки, зокрема на стор.11
зазначено, що перевіркою правильності
визначення витрат, відображених у
деклараціях про доходи, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу та
документально підтверджених, з даними
про суми витрат, визначеними в ході
перевірки, встановлено завищення
валових витрат на суму 48
936,92 грн., а саме:

- безпідставно включені витрати не
підтверджені розрахунковими,
платіжними та іншими документами на
придбання товару на суму 44 433,80 грн., чим
порушено п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України в частині: "не включаються до
складу витрати не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами";

- безпідставно включена сума 4 503,12
грн. на придбання комп'ютера та
принтера, так як це придбання
безпосередньо не пов'язано з
одержанням доходів, чим порушено п. 138.1
ст. 138, п. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 ПК
України.

Щодо включення витрат не підтверджених
розрахунковими, платіжними та іншими
документами на придбання товару на
суму 44 433,80 грн.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 ПК України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин), витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Згідно п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не
включаються до складу витрат, зокрема,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Представник позивача пояснив, що
керуючись вищевказаними вимогами
підприємцем було включено до складу
витрат 2011 року витрати на придбання
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані, але закуплені у 2010 році в
сумі 42 766,07 грн.

Суд першої інстанції вірно вважав, що
дійсно, при переході на загальну
систему оподаткування фізична
особа-підприємець має право врахувати
суму витрат, яка безпосередньо
пов'язана з отриманням доходу,
незалежно від того на якій системі
оподаткування вони фактично були
понесені, за умови наявності
відповідних підтверджуючих
документів.

В акті перевірки на стор. 4 зазначено, що
для планової документальної перевірки
ФОП ОСОБА_2 надав звіт до Пологівської
МДПІ від 15.10.2012 № 2353/Г про партії
товарів (інвентаризація залишків
товару) станом на 01.01.2011, згідно якого
залишок товарних запасів складає - 60
096,88 грн. (копія додана в інформативному
додатку № 2 до акту перевірки),
визначена сума відображена в книзі
обліку доходів та витрат підприємця.

На цій же сторінці податковий орган
зазначає, що згідно наданого
ФОП ОСОБА_2 до Пологівської МДПІ
від 15.10.2012 № 2553/Г звіту про партії
товарів (інвентаризація залишків
товару) вказано, що станом на 01.01.2012
залишок товарних запасів складає 8 052,87
грн. (копія додана в інформативному
додатку № 3 до акту
перевірки),вищезазначена сума
відображена в книзі обліку доходів та
витрат підприємця.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції податковий інспектор, який
проводив перевірку пояснив, що сума
безпідставно включена до витрат в
розмірі 44 433,80 грн. є витратами на
придбання товарно-матеріальних
цінностей, що реалізовані, однак
закуплені у 2010 році, тобто залишки
товару 2010 року.

Отже, спору між сторонами з приводу
того чи мав підприємець включати такі
залишки товару 2010 року у витрати 2011
року у зв'язку із реалізацією товару не
має. Податковий орган в свою чергу
стверджує, що позивачем не було надано
до перевірки документів, що
підтверджують понесені ФОП ОСОБА_2
витрати.

Проте, суд першої інстанції вірно не
погодився з цим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 85.2 ст. 85 ПК України, платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані з
предметом перевірки. Такий обов'язок
виникає у платника податків після
початку перевірки.

Всі документи, які передавались
податковому органу для здійснення
перевірки, з боку ФОП ОСОБА_2 були
оформлені реєстром переданих
документів (копія долучена до
матеріалів адміністративного позову).

Так, з реєстру вбачається, що
податковому інспектору були передані
копії отриманих видаткових накладних
за липень 2010 року на 36 арк. (позиція 8
реєстру), за січень 2010 року на 10 арк.
(позиція 16 реєстру), за лютий 2010 року на
14 арк. (позиція 17 реєстру), за березень
2010 року на 23 арк. (позиція 18 реєстру), за
квітень 2010 року на 27 арк. (позиція 19
реєстру), за травень 2010 року на 22 ар.
(позиція 20 реєстру), за червень 2010 року
на 35 арк. (позиція 21 реєстру), за
липень 2010 року на 36 арк. (позиція 22
реєстру), за серпень 2010 року на 44 арк.
(позиція 23 реєстру), за грудень 2010 року
на 1 арк. (позиція 24 реєстру), а також
банківські виписки за 2010 рік на 46 арк.
(позиція 46 реєстру). Отримання
документів згідно реєстру
підтверджується відміткою посадової
особи податкового органу на самому
реєстрі.

Також, представником позивача були
надані оригінали всіх вищевказаних
документів, перевіривши які суд першої
інстанції встановив тотожність їх по
кількості, що зазначена у реєстрі.

Крім того, в акті перевірки (стор.5)
зазначено, що при перевірці
використано: документи, що
підтверджують придбання товарів,
платіжні документи, накладні з 01.01.2010
по 31.12.2011, виписки по рахунках за
перевіряє мий період, книга обліку
доходів та витрат підприємця тощо.

З огляду на це, посилання податкового
органу на не надання документів, що
підтверджують понесені витрати на
придбання товару на загальну суму 44 433,80
грн. є безпідставним.

Також, між даними позивача та
податкового органу виникли
розбіжності по сумі витрат, які були
віднесені. Так, за даними позивача він
відобразив у складі витрат 42
766,07 грн. витрат на придбання
товарно-матеріальних цінностей, що
реалізовані, закуплені у 2010 році, а за
даними податкового органу вказана сума
складає 44 433,80 грн.

На запитання суду першої інстанції,
яким чином було встановлено, що
вартість придбання
товарно-матеріальних цінностей була
включена підприємцем саме в такому
розмірі, інспектор пояснив, що таку
розшифровку надав йому сам позивач.
Однак, будь-яких документальних
доказів цього ані до суду першої
інстанції ані до суду апеляційної
інстанції не надано, в акті перевірки
про це також нічого не зазначено.

Таким чином, податковим органом в
порушення вимог п. 3.2.2 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками
податків-фізичними особами не вказано
які саме документи не були надані до
перевірки, по взаємовідносинам з якими
контрагентами, чи звертався інспектор
із такою вимогою до платника, які інші
докази були використані податковим
органом та фіксують факт вчиненого
порушення тощо.

В свою чергу, судом першої інстанції
були досліджені видаткові накладні і
банківські виписки та встановлено, що
позивач законно та обґрунтовано відніс
до витрат 2011 року витрати
на придбання товарно-матеріальних
цінностей, які реалізовані, але
закуплені у 2010 році в сумі 42 766,07 грн.
Хоча, згідно інформації зі стор. 4 акту
перевірки позивач мав право
відобразити витрати на придбання
товарно-матеріальних цінностей і в
більшій сумі, виходячи з різниці
залишків станом на 01.01.2011 та 01.01.2012.

З огляду на викладене, висновки
податкового органу про безпідставне
включення позивачем 44 433,80 грн. до
складу витрат, суд першої інстанції
вірно вважав недоведеними та
спростованими дослідженими під час
розгляду справи доказами.

Щодо включення 4 503,12 грн. на придбання
комп'ютера та принтера до витрат.

Відповідно до п.п. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат, зокрема, витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з
урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146
та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно з п. 144.1 ст. 144 ПК України,
амортизації підлягають, зокрема,
витрати на придбання основних засобів,
нематеріальних активів та
довгострокових біологічних активів
для використання в господарській
діяльності.

Підпунктом 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що основні засоби -
матеріальні активи, у тому числі запаси
корисних копалин наданих у
користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік)

При цьому, п. 14 підрозділу 4 розділу ХХ
ПК України передбачено, що у
2011 році норматив для основних засобів,
визначений у підпункті 14.1.138 пункту
14.1 статті 14 цього Кодексу,
встановлюється в розмірі 1000 гривень.

Перевіряючи твердження податкового
органу про неправомірне включення
позивачем до складу витрат 4 503,12 грн.
витрат на придбання комп'ютера та
принтера судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Представником позивача було надано
суду першої інстанції пояснення, що
вказані витрати не приймали участь у
розрахунку оподатковуваного прибутку,
а тому перевіряючий фактично двічі
виключив їх із витрат підприємця.

Вказане твердження позивача також
викладене у його скарзі на ім'я голови
ДПС у Запорізькій області від 06.12.2012.

Відповідно до п. 3.2.2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків-фізичними особами,
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.2010 № 1003, разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним
в акті фактом порушення необхідно:
чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що
порушені платником податків,
зазначити період (місяць, квартал,
рік) діяльності платника податків та
операцію, в результаті якої
здійснено це порушення, при цьому
додати до акта письмові пояснення
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи з обліку, та інші документи,
пов'язані з обчисленням і сплатою
податків і зборів, та докази, що
підтверджують наявність факту
порушення;у разі відсутності первинних
документів або ненадання їх чи

інших документів, що підтверджують
факт порушення, зазначити інші докази,
що достовірно підтверджують наявність
факту порушення; у разі відмови
платника податків або його
законних представників надати копії
документів посадовій (службовій) особі
органу державної податкової служби
така особа складає акт у довільній
формі, що засвідчує факт відмови, із
зазначенням прізвища, імені, по
батькові платника податків
(його законного представника) та
переліку документів, які йому
запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається
в акті документальної перевірки.

В порушення вказаної норми, податковий
орган в акті перевірки не вказав та не
описав, яким чином інспекцією з'ясовано
факт віднесення до складу витрат
2011 року вартість придбання
комп'ютера та принтера.

В поясненнях податковий інспектор
вказав на те, що підприємець, знову ж
таки, самостійно надав розписані суми
витрат, які ввійшли до декларації.
Однак, на запитання суду чим це
підтверджується відповів, що будь-які
письмові докази цього відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене суд першої
інстанції вірно вважав, що
відповідачем не доведено факт
включення 4 503,12 грн. витрат на придбання
комп'ютера та принтера до складу витрат
та їх участь у розрахунку
оподатковуваного прибутку.

Суд першої інстанції зазначав, що
позивачем надано було на вимогу суду
розшифровку розрахунку податкових
зобов'язань на доходи фізичних осіб,
отриманих ФОП ОСОБА_2 від
провадження господарської діяльності,
зокрема щодо складових елементів
документально підтверджених витрат,
які були включені до декларації 2011
року.

В свою чергу, податковий орган при
здійсненні перевірки не вжив усіх
заходів, щодо отримання та
підтвердження інформації про
завищення позивачем витрат,
документального підтвердження не
отримав та суду не надав, а тому
висновки, викладені в акті перевірки не
ґрунтуються ані на первинних
документах, ані на будь-яких інших
документальних доказах.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції вірно вважав, що висновок
податкового органу, викладений в акті
перевірки від 09.11.2012 № 647/1702/НОМЕР_2, про
порушення Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 вимог п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1
ст. 138, п. п. 139.5 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144, п.
177.2 ст. 177 ПК України є
помилковим та спростовується
дослідженими під час розгляду справи
доказами.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції і не дають
підстав для висновку про помилкове
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
залишення оскаржуваного рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Пологівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 17 квітня 2013
року у справі за позовною заявою
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Пологівської міжрайонної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
С.М. Іванов

Суддя:
С. В. Чабаненко

Суддя:
А. В. Шлай