Справа № 872/17591/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2014 рокусправа № 811/2140/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Іванова
С.М. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 23
вересня 2013 року

у справі за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом до податкового органу, в якому
просила визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
№ від 12.06.13р. та № від 12.06.13р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що усі
господарські операції, здійснені між
позивачем та його контрагентом ПП ПКФ
«Каскад», мають дійсний економічний
характер, направлені на реальне
настання дійсних економічних
наслідків, відповідають нормам чинного
законодавства та підкріплені
належними первинними документами, які
і покладені в основу бухгалтерського
обліку та податкових звітів. До того ж,
органи податкової служби не наділені
повноваженнями щодо визнання
правочинів нікчемними, оскільки таке
визнання можливе в судовому порядку,
позивачка просить суд визнати
протиправними та скасувати спірні
податкові повідомлення-рішення.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправними та
скасовані оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № від 12.06.13,
№ від 12.06.2013 року.

Постанова суду першої інстанції
обґрунтована тим, що право на
формування витрат, пов'язаних з
одержанням доходів (валових витрат), та
податкового кредиту з ПДВ по
взаємовідносинах з ПП "ПКФ "Каскад"
виникло внаслідок фактичного
проведення господарських операцій, які
є об'єктами оподаткування,
господарські операції підтверджені
належними первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, відповідачем було подано
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою відмовити у задоволенні позову
повністю.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що на теперішній час
не можливо підтвердити факт реального
здійснення господарської діяльності
контрагента позивача - ПП "ПКФ "Каскад",
податковий кредит ПП "ПКФ "Каскад",
сформований за рахунок
контрагента-постачальника ПП "ПКФ
"Каскад" за листопад 2010 року та грудень
2010 року, проведено на підставі угод без
мети реального здійснення
господарських операцій. Отже, такі
операції не спричиняють реального
настання правових наслідків, а, отже, є
нікчемними. Таким чином, висновки акту
перевірки та оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є обґрунтованими
та правомірними. Позивач порушила
податкове законодавство, а саме пп.7.4.1,
7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про податок
на додану вартість", п.198.1, п.198.2, п.198.3
ст.198, п. 201.6 ст. 201 ПК України, ст.13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян" та
додаток №7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян, та
сформувала податковий кредит з податку
на додану вартість та витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб, за
нікчемними господарськими операціями
з ПП "ПКФ "Каскад".

Учасники процесу в судове засіданні не
з'явилися, про час і місце судового
засідання повідомлені належним чином,
що підтверджується поштовим
повідомленням про отримання судового
відправлення. В силу ч.1 ст. 41 КАС
України судове засідання не
фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_1 з 03.06.03 зареєстрована як
фізична особа-підприємець, перебуває
на обліку платників податків у
Кіровоградській ОДПІ, з 12.08.03 є
платником податку на додану вартість.
(а.с. 66, т.1). У період 13.05.2013 по 23.05.13
податковим органом проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
ФОП ОСОБА_1 за період з 01.10.10 по 31.12.12. За
результатами перевірки складено акт
№429/17-1/НОМЕР_3 від 30.03.13 (а.с. 6-27, т.1).
Згідно з висновками акта перевірки
платником податків порушено:

- ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" та додатку №7 до Інструкції
про прибутковий податок з громадян (в
редакції наказу ДПАУ від 14.02.01 №53, із
змінами, внесеними згідно із наказами
ДПАУ від 28.12.01 №523 від 16.07.03 №352,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 09.06.93 за №64), внаслідок чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб за період з 01.10.10 по 31.12.10 в
сумі 25567,65 грн.;

- ч.1, 3, 5 ст.203, п.1, п.2 ст.215, ст.228 ЦК України
в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків;

- пп.7.4.1, пп.7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість" та
пп.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.6 ст.201 ПК
України - завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість на
загальну суму 36 589, 01 грн. в т.ч.: за
січень 2011 року на 648,67 грн., за лютий 2011
року на 10 568 грн., за березень 2011 року на
16 205,67, за квітень 2011 року на 9 166,67 грн.

На підставі акта перевірки винесено
податкові повідомлення-рішення форми
"Р":

- № від 12.06.13, яким згідно з пп.54.3.2
п.54.3 ст.54 та відповідно до ч.1 п.123.1 ст.123
ПК України та п.7 підрозділу 10 розділу
ХХ "Перехідні положення" ПК України, за
порушення пп.7.4.1, пп.7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", пп. 198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.6
ст.201 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 36 590,01 грн., з яких 36
589, 01 грн. - за основним платежем, 1 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.
(а.с. 28, т.1)

- № від 12.06.13, яким згідно з пп. 54.3.1
п. 54.3 ст. 54 ПК України за порушення ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян" та
додатку №7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування, на
25 567,65 грн. (а.с. 29, т.1).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Податкового кодексу України (до
правовідносин після 01.01.11), Цивільного
кодексу України, Закону України "Про
податок на додану вартість" (до
правовідносин до 01.01.11), Закони України
"Про податок з доходів фізичних осіб",
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" ,
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, яка
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 09.06.93 за №64 та затверджена
Декретом Кабінету Міністрів України
від 26.12.92 №13-92 "Про прибутковий податок
з громадян" наказом Головної державної
податкової інспекції України від 21.04.93
№12, в редакції, які були чинні на час
виникнення спірних правовідносин,
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92 №13-92 "Про прибутковий податок з
громадян", в редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

Правовідносини з приводу
визначення податкових зобов'язань та
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість до 01.01.11
регулювались Законом України "Про
податок на додану вартість", а після
01.01.11 - положеннями Податкового кодексу
України.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" визначено,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з положеннями підпункту 3.1.1
пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про
податок на додану вартість" об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є зокрема операції платників
податку з поставки товарів та послуг,
місце поставки яких знаходиться на
митній території України.

В силу підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Отже, податкова накладна є документом,
який підтверджує сплату покупцем
податку на додану вартість у ціні
товару; закон не дозволяє включати до
податкового кредиту суму сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), що не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

З 01.01.01 Податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій зокрема з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
(пункт 198.2 статті 198 ПК України, у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно з пунктами 201.4, 201.6, 201.10 статті 201
ПК України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, право платника податку на додану
вартість на податковий кредит виникає
на підставі сукупності юридичних
фактів, а саме: 1). придбання платником
податку товарів/послуг з нарахуванням
сум податку в ціні придбання, що
підлягає сплаті іншому платнику цього
податку - постачальнику товарів/послуг;
2). характеристики товарів/послуг з
метою оподаткування як таких, що
призначені для використання в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності покупця -
платника податку; 3). підтвердження суми
податку податковою накладною, митною
декларацією чи іншими подібними
документами.

Пунктом 9.12 статті 9 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб",
чинного на час виникнення спірних
правовідносин, було передбачено
порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності. Так, за
замістом підпунктів 9.12.1, 9.12.2 вказаної
норми, оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю на час
виникнення спірних правовідносин
врегульовано розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.92
№13-92 "Про прибутковий податок з
громадян", який застосовувався з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
ЗУ "Про податок з доходів фізичних осіб"
та діяв до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Згідно зі статтею 13 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян"
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

За визначенням, наведеним у п. 5.1 ст.5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

На виконання Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.92 №13-92 "Про
прибутковий податок з громадян"
наказом Головної державної податкової
інспекції України від 21.04.93 №12
затверджено Інструкцію про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, яка зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 09.06.93 за
№64 та була чинною на час виникнення
спірних правовідносин (надалі -
Інструкція №12). Розділ IV цієї
Інструкції містив аналогічні правила
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю.

Абазом 3 статті 13 розділу IV Інструкції
№12 передбачено, що якщо витрати,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу, для цілей визначення
оподатковуваного доходу, не можуть
бути підтверджені документально, то
вони враховуються податковими
органами при проведенні остаточних
розрахунків за нормами у відсотках до
валового доходу, наведеними в додатку
№6 до цієї Інструкції.

Згідно з додатком №7 до Інструкції №12
відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Положення статті 5 вказаного Закону
("Валові витрати") застосовуються в
частині підтвердження первинними
документами витрачених сум згідно із
операціями (які відповідають переліку
статті 5), за результатами або за участю
яких у податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

Відповідно до статті 8 ("Амортизація")
можливо додатково зменшити валовий
дохід виключно на суми витрат, які
підлягають амортизації і не
перевищують розмір амортизаційних
відрахувань, нарахованих шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних
фондів, лише у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів
відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України.

До податкової декларації за звітний
податковий період, включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Будь-які суми витрат фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності до
моменту одержання доходу від
результату такої діяльності є його
власним ризиком. Тобто, виключно факт
одержання доходу може бути підставою
для включення до валових витрат
звітного періоду не всіх підряд
видатків, а тільки тієї їх частини, яка
прямо цьому доходу відповідає.

Таким чином, витрати, безпосередньо
пов'язані з одержанням доходу, для
цілей визначення оподатковуваного
доходу, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно матеріалів справи позивач у
листопаді - грудні 2010 року придбала у ПП
"ПКФ "Каскад" товар - борошно вагою 88 т
вартістю 219 540 грн., у т.ч. ПДВ - 36 590 грн.
Поставка товару оформлена видачею ПП
"ПКФ "Каскад" видаткових накладних
№РН-00268 від 01.11.10, №РН-00280 від 15.11.10,
№РН-2744 від 23.12.10, №РН-2758 від 26.12.10 (а.с. 36,
39, 41, 44, т.1), та податкових накладних №268
від 01.11.10, №286 від 15.11.10, №426 від 23.12.10, №428
від 26.12.10 (а.с. 37, 40, 42, 45, т.1). Розрахунки за
поставлений товар проведено ФОП ОСОБА_1
у безготівковій формі, про що свідчать
копії платіжних доручень (а.с. 46-55, т.1, 134,
т.2). Витрати на придбання товару у сумі
170 451 грн. були задекларовані позивачкою
у складі витрат, пов'язаних з
одержанням доходів (валових витрат),
декларації про отримані доходи за 2010
рік. (а.с.116 -117, т.1). Суми ПДВ з вказаної
операції віднесено позивачкою до
складу податкового кредиту податкової
декларації з ПДВ, зокрема: за грудень 2011
року - 9056, 67 грн., за лютий 2011 року - 9199
грн., за березень 2011 року - 9166, 67 грн., за
квітень 2011 року - 9 166,67 грн. (а.с. 67 - 80, 81 -
98, т.1). Придбане у ПП "ПКФ "Каскад"
борошно доставлене з міста
Світловодська до міста Кіровограда
належними позивачці на праві власності
транспортними засобами (а.с. 56-57, т.1),
вантажні перевезення оформлені
шляховими листами, копії яких надані до
справи (а.с. 137 - 148, т.1). Прийняття товару
від постачальника здійснено за
довіреностями №26 від 29.10.10, №27 від 15.11.10,
№31 від 21.12.10, які зареєстровані в
журналі реєстрації довіреностей за 2010
рік. (а.с. 139 -141, т.2). Придбане борошно
використано ФОП ОСОБА_1 у власній
господарській діяльності, а саме
передано у пакування та виробництво
макаронних виробів ПП Чубенко, з яким
укладено договір про надання послуг
від 01.09.08 (а.с. 121 - 136, т.1), та в подальшому
реалізовано покупцям. (а.с. 150 -250, т.1, а.с.
1 - 83, т.2). Операції з придбання борошна
відображені у книзі обліку доходів та
витрат ФОП ОСОБА_1 за 2010 рік, витяг з
якої надано до справи (а.с. 135 - 138, т.2)

Отже, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що право позивача на
формування витрат, пов'язаних з
одержанням доходів (валових витрат), та
податкового кредиту з ПДВ по
взаємовідносинах з ПП "ПКФ "Каскад"
виникло внаслідок фактичного
проведення господарських операцій, які
є об'єктами оподаткування,
підтверджено належними первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку. Чинне
законодавство не ставить право
платника податків на формування даних
свого податкового обліку в залежність
від можливості проведення зустрічної
звірки його контрагентів податковими
органами, або від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання, зокрема,
тими, які не були постачальниками
товарів (послуг), на вартість яких
нарахований ПДВ, що включений
платником податку до податкового
кредиту. Така правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України №21-47а10 від 31.01.11.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Натомість,
відповідачем правомірність спірних
податкових повідомлень - рішень
Кіровоградської ОДПІ Кіровоградської
області ДПС № від 12.06.13, №
від 12.06.13 не доведено.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
Л.П. Туркіна