Справа № 2а-10937/11
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/42868/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського
Д.В.,розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва про зобов'язання
вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва на ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 липня 2014
року,

встановив:

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 26 серпня 2011 року,
прийнятою в скороченому провадженні,
задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва про
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого частиною
першою статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", та провести відповідні
виплати з 26.01.2011 р. по 22.07.2011 р. з
урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 липня 2014
року відмовлено у відкритті
апеляційного провадження за скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва на
постанову суду першої інстанції з
мотивів подання апеляційної скарги
після спливу одного року з моменту
оголошення оскаржуваного судового
рішення.

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та направити справу до цього
суду для продовження розгляду.
Посилається на те, що апеляційний суд
залишив поза увагою зазначені
управлінням причини пропуску строку
апеляційного оскарження, а саме -
велике навантаження органів
Пенсійного фонду України, пов'язане з
масовим зверненням громадян з
адміністративним позовами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення.

Згідно з частиною восьмою статті 1832 КАС
України строк для подання апеляційної
скарги на постанову за результатами
скороченого провадження обчислюється
з моменту отримання копії постанови.

Частиною третьою статті 167 КАС України
передбачено, що особам, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні, копія судового
рішення надсилається рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
протягом трьох днів з дня його
ухвалення чи складення у повному
обсязі або у разі їх звернення
вручаються під розписку безпосередньо
в суді.

За приписами абзацу третього частини
четвертої статті 189 КАС України
незалежно від поважності причини
пропуску строку апеляційного
оскарження суд апеляційної інстанції
відмовляє у відкритті апеляційного
провадження у разі, якщо апеляційна
скарга прокурора, органу державної
влади, органу місцевого самоврядування
чи іншого суб'єкта владних повноважень
подана після спливу одного року з
моменту оголошення оскаржуваного
судового рішення.

Виходячи із системного аналізу
наведених норм процесуального закону
та лексичного значення словосполучень
"проголошення", "ухвалення", "оголошення"
судового рішення, колегія суддів
дійшла висновку про те, що моментом
відліку граничного річного строку на
оскарження суб'єктом владних
повноважень постанови суду першої
інстанції, прийнятої у скороченому
провадженні, є день вручення цьому
суб'єкту копії постанови, тобто
доведення до нього змісту судового
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
копію постанови Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 26.08.2011 р.
надіслано на адресу позивача 10.10.2011 р., а
на адресу відповідача - 11.10.2011 р.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва зазначило про
отримання копії постанови районного
суду 15.07.2012 р.

Водночас апеляційну скаргу, датовану
18.07.2012 р., відповідач подав лише 13.06.2014 р.,
тобто майже через два роки після
вказаної ним самим дати отримання
судового рішення.

За наведених обставин суд апеляційної
інстанції правомірно відмовив у
відкритті апеляційного провадження, не
перевіряючи поважності причини
пропуску строку апеляційного
оскарження.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції правильно
застосував норми процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва залишити без
задоволення, а ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 9 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.