Справа № 1326/2263/2012 2-а/465/262/14
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року
Справа №
9689/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 24.09.2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про стягнення
заборгованості із виплачуваної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з січня 2008 року по липень 2009
року.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона
здійснює догляд за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та має
право на отримання допомоги у розмірі,
який не може бути нижчим прожиткового
мінімуму, встановленого для дитини
віком до шести років. Проте вказана
допомога виплачувалася їй в нижчому
розмірі.

Дана справа розглядалася судами
неодноразово.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 24.09.2014 року позов
задоволено частково.

Зобов'язано Франківський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 недоплачену державну допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» в розмірі, що обчислюється
з урахуванням встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років відповідно до Законів
України «Про Державний бюджет на
відповідний рік» за період з 22.05.2008 року
по 18.09.2009 року, з урахуванням виплачених
сум..

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким повністю відмовити у задоволенні
заявленого позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
управління належним чином виконало
свій обов'язок перед позивачкою щодо
виплати їй щомісячної грошової
допомоги по догляду за дитиною. Просить
врахувати, що виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
видатки на загальносуспільні потреби,
їх розмір та цільове спрямування і
органи праці та соціального захисту
населення не вправі їх змінювати.
Стверджує, що при ухваленні
оскаржуваного судового рішення було
допущено порушення норм бюджетного
законодавства України та не враховано
видаткові можливості основного
фінансового документу держави.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є
працюючою особою, про що свідчить
довідка з місця праці позивача та
завірена належним чином копія трудової
книжки, та отримувала допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в 2008-2009 роках
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Суд першої встановив, що ОСОБА_1
відповідно до положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» має право на отримання
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1)
до досягнення нею трирічного віку в
розмірі встановленому законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до шести років.

Згідно довідки Франківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради позивачці за 2008-2009 роки
щомісячна грошова допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачувалася в
розмірі, передбаченому Законом
України «Про державний бюджет на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів», Законом України
«Про державний бюджет на 2009 рік».

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем не була в повному
обсязі виплачена на користь позивачки
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 22.05.2008 року по 18.09.2009 року ,
тому суб'єкта владних повноважень слід
зобов'язати нарахувати і виплатити
суму цієї допомоги за вказаний період
із врахуванням розміру, визначеного
ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права, фактичним
обставинам справи та є правильними з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

До 1.01. 2008 року - дати набрання чинності
Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (№ 2811-ХII), дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку із
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (№ 2240-III), який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, частиною першою
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону
України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХII та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-ХII
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III було
виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано
неконституційними окремі положення
Закону України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», в тому
числі й пункту 25 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо
виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15
Закону № 2811-ХII.

Оскільки спір особи, яка застрахована в
системі загальнообов'язкового
соціального страхування, про виплату
допомоги охоплює період з січня 2008 року
по 18.09.2009 року (до досягнення дитиною
позивачки трирічного віку), то на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального
закону, яким є Закон № 2240-III.

За таких обставин, враховуючи
вищенаведені законодавчі положення,
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню за період з 22.05.2008 року по
18.09.2009 року - до досягнення дитиною
позивачки трирічного віку.

Щодо пропуску позивачкою строку
звернення до суду, то такий, як
встановлено судами попередніх
інстанцій, пропущено з поважних причин,
оскільки позивачка з даним позовом
раніше зверталася в порядку ЦПК
України, однак у відкритті провадження
було відмовлено, тому що дана справа не
підлягала розгляду в порядку
цивільного судочинства. Тому доводи
апелянта в частині пропуску позивачкою
строку звернення до суду з позовом
колегія суддів до уваги взяти не може.

Посилання відповідача на відсутність
бюджетного фінансування соціальних
виплат як на причину невиконання
покладених на нього зобов'язань до
уваги колегією суддів не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Враховуючи вказане, судом першої
інстанції, при прийнятті оскаржуваного
рішення вірно дано правову оцінку
обставинам у справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підставою для її
задоволення бути не можуть.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, ст.
205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний
суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Франківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради залишити без
задоволення.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 24.09.2014 року по
справі № 1326/2263/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М. Старунський