Справа № 755/9581/14-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Яровенко
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Дніпропетровської області про
встановлення виплат та зобов'язання
вчинити певні дії, за апеляційними
скаргами ОСОБА_2, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Дніпропетровської області на
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 21 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Дніпропетровської області, у
якому просив встановити йому розмір
щомісячної виплати відповідно до вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у сумі 2509,08 грн,
зобов'язати відповідача здійснювати
йому виплати в указаному розмірі
щомісяця до проведення чергового
підвищення мінімальної заробітної
плати, нарахувати йому недоотриману
суму цих виплат протягом останніх
трьох років.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Києва від 21 травня 2014 року позов
задоволено частково. Встановлено
ОСОБА_2 розмір щомісячної виплати
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у сумі 2509 грн 08 коп.
Зобов'язано відповідача здійснювати
позивачу виплати в указаному розмірі
щомісяця до проведення чергового
підвищення заробітної плати. У решті
позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
сторони подали апеляційні скарги, у
яких просять скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача підлягає
залишенню без задоволення, апеляційна
скарга відповідача - задоволенню, а
постанова суду - скасуванню, з таких
підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
розмір відшкодування шкоди в сумі 36 грн
15 коп., встановлений рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23 грудня 1999 року, порушує
безпосереднє право позивача на
нормальне існування, виходячи із чого
суд встановив позивачу розмір
щомісячної страхової виплати у розмірі
2509 грн 08 коп. та зобов'язав відповідача
здійснювати ці виплати. Разом з тим,
місцевий суд відмовив у нарахуванні
позивачу недоотриманих за три роки
коштів, оскільки ним не надано
розрахунку відповідної суми.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції не можна погодитися.

Як убачається із матеріалів справи, що,
зокрема, було встановлено рішенням
народного суду Васильківського району
Дніпропетровської області від 14 квітня
1972 року та підтверджується актом №1,
копія якого наявна в матеріалах справи,
17 червня 1971 року під час роботи на
посаді бетонника у Васильківському
комбінаті промбудматеріалів з
позивачем трапився нещасний випадок на
виробництві, що призвело до
встановлення йому ІІ групи
інвалідності та втрати професійної
працездатності на 70%, про що свідчать
наявні в матеріалах справи копії
виписки із акту огляду у МСЕК (а.с. 6, 43).

Вищезгаданим рішенням народного суду
Васильківського району
Дніпропетровської області (справа №2-92
1972) було стягнуто з Васильківського
комбінату промбудматеріалів на
користь позивача 78 руб. 01 коп.
відшкодування шкоди, починаючи з 27.08.1971
року по 27.08.1973 року, щомісячно до
переосвідування.

Також, у матеріалах справи наявна копія
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 грудня 1999 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Васильківського
комбінату промбудматеріалів про
відшкодування шкоди, яким задоволено
позов та стягнуто з комбінату на
користь позивача одноразово 1202 грн
заборгованості по відшкодуванню
втраченого заробітку станом на 01.12.1999
року і вирішено щомісячно, починаючи з
01.12.1999 року, стягувати на користь
позивача з комбінату 36 грн 15 коп.
втраченого заробітку до наступного
підвищення заробітної плати.

Згідно пункту 2 статті 7 Закону України
«Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в редакції, чинній до
31.12.2010 року, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(набрав чинності з 01 квітня 2001 року)
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Пунктом 3 Прикінцевих положень
вказаного Закону встановлено, що
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги. Передача документів, що
підтверджують право працівника на
страхову виплату, інші соціальні
послуги внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також розміри цієї
виплати та послуг здійснюється
підприємствами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків по
акту. Форма акта, перелік документів, а
також строк передачі встановлюються
Фондом.

Як убачається з матеріалів справи,
03.12.2002 року ЗАТ «Васильківський
комбінат промбудматеріалів», на
виконання приведених вище положень,
передало Відділенню виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Дніпропетровської області
документи, що підтверджують право
позивача на страхові виплати, в тому
числі довідку про розмір втраченого
заробітку станом на 01.04.2001 року від
03.12.2002 року №45, згідно з якою сума
відшкодування позивачу становить 36 грн
15 коп., що відповідає вищезгаданому
рішенню Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 грудня 1999 року. При цьому,
колегія суддів наголошує, що суд першої
інстанції помилково вдався до оцінки
висновків суду в зазначеному судовому
рішенні, адже така оцінка може
надаватись виключено при апеляційному
чи касаційному перегляді цього
рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку із перерахунком страхових
виплат, пов'язаним зі зміною середньої
заробітної плати, станом на 01 березня
2013 року відповідачем розраховано
розмір щомісячної страхової виплати
позивачу на рівні 265 грн 99 коп.

Не погоджуючись із правомірністю
такого розміру виплат, позивач
звернувся до адміністративного суду із
даним позовом.

У позові ОСОБА_2 стверджує, що розмір
зазначеної щомісячної страхової
виплати має бути розрахований,
виходячи із співвідношення розміру
втраченого заробітку до розміру
мінімальної заробітної плати. При
цьому, позивач зазначає, що такий
розрахунок має проводитись шляхом
множення розміру сучасної мінімальної
заробітної плати на коефіцієнт
співвідношення розміру втраченого
заробітку до розміру мінімальної
заробітної плати станом на 1971 рік. Так,
позивач посилається на те, що у рішенні
народного суду Васильківського району
Дніпропетровської області від 14 квітня
1972 року судом зазначено, що загальна
сума втраченого позивачем заробітку
визнана такою, що не може перевищувати
1,5 тарифної ставки або ж 144 руб. 40 коп.
Разом з тим, позивач вказує на те, що
співвідношення визначеної цим судом
суми до розміру мінімальної заробітної
плати (на той час - 70 руб) становить 2,06. З
огляду на що, на переконання позивача,
саме на зазначений коефіцієнт слід
множити мінімальну заробітну плату для
визначення розміру його щомісячної
страхової виплати.

Обговорюючи такі доводи, з якими
погодився суд першої інстанції, судова
колегія зауважує, що вони не
ґрунтуються не приписах чинного
законодавства.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страхування від
нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків - некомерційна самоврядна
організація, що діє на підставі
статуту, який затверджується її
правлінням.

Частиною 2 статті 16 вказаного Закону
передбачено, що безпосереднє
управління Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
здійснюють його правління та виконавча
дирекція.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків, зокрема, спрямовує і
контролює діяльність виконавчої
дирекції Фонду та її робочих органів;
затверджує Інструкцію про порядок
перерахування, обліку та витрачання
страхових коштів, погоджену з
Національним банком України і
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади, інші
нормативні документи, що регламентують
внутрішню діяльність Фонду.

Рішення правління Фонду, прийняте в
межах його компетенції, є обов'язковим
для виконання всіма страхувальниками
та застрахованими.

Так, постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 27 квітня 2007
року N 24 затверджено Порядок
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції фактично здійснив
перерахунок розміру щомісячної
страхової виплати позивачу.

Статтею 29 вказаного Закону визначені
підстави для перерахування розміру
страхових виплат. Так, перерахування
сум щомісячних страхових виплат і
витрат на медичну та соціальну
допомогу провадиться у разі:

1) зміни ступеня втрати професійної
працездатності;

2) зміни складу сім'ї померлого;

3) підвищення розміру мінімальної
заробітної плати у порядку,
визначеному законодавством.

Перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного
року. При цьому визначена раніше сума
щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає.

Перерахування щомісячних страхових
виплат проводиться з урахуванням вимог
абзацу третього частини 1 статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а саме у разі, коли
потерпілому одночасно із щомісячною
страховою виплатою призначено пенсію
по інвалідності у зв'язку з одним і тим
самим нещасним випадком або
професійним захворюванням, їх сума не
повинна перевищувати середньомісячний
заробіток, який потерпілий мав до
ушкодження здоров'я.

Сума перерахованої щомісячної
страхової виплати та пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання (станом на 1
березня відповідного року) обмежується
відкоригованим середньомісячним
заробітком потерпілого. При
перерахуванні щомісячних страхових
виплат з 1 березня для коригування
середньомісячної заробітної плати
застосовується коефіцієнт, на який
перераховуються щомісячні страхові
виплати потерпілим (членам їх сімей) за
рішенням правління Фонду.

Аналогічна норма міститься у Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат.

Так, пункт 3.8 Порядку визначає порядок
перерахування розміру щомісячної
страхової виплати у разі зростання у
попередньому календарному році
середньої заробітної плати у галузях
національної економіки.

Згідно пп. 3.8.1 Порядку, підставою для
перерахування розміру щомісячної
страхової виплати з 1 березня кожного
року є зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики.

Підпунктом 3.8.2 цього Порядку
передбачено, що перерахування розміру
щомісячної страхової виплати
проводиться виходячи з відкоригованої
заробітної плати на коефіцієнт
підвищення страхових виплат,
затверджений правлінням Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків. Коефіцієнти підвищення
страхових виплат у 2002 році - 1,193, у 2003
році - 1,182, у 2004 році - 1,152, у 2005 році - 1,238, у
2006 році - 1,203, у 2007 році - 1,183, у 2008 році -
1,125, у 2009 році - 1,063, у 2010 році - 1,0, у 2011
році - 1,102, у 2012 році - 1,176, у 2013 році - 1,149.
Сума перерахованого розміру
щомісячної страхової виплати та пенсії
по інвалідності не може перевищувати
відкориговану заробітну плату.

Враховуючи приведені норми, проведення
перерахунку щомісячної страхової
виплати застрахованим особам
відноситься до виключної компетенції
Фонду та здійснюється виключено у разі
настання підстав, визначених статтею 29
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем проводились
перерахування щомісячних страхових
виплат позивачу відповідно до постанов
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Дніпропетровської області на
відповідний рік, копії яких містяться в
матеріалах справи, із підвищенням
розміру виплати з урахуванням
коефіцієнту, передбаченого підпунктом
3.8.2 Порядку призначення, перерахування
та проведення страхових виплат.

Відповідно до статті 6 Конституції
України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції).

Зважаючи на те, що перерахунок
щомісячної страхової виплати
законодавством України віднесено до
компетенції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
його територіальних органів, суд
вправі втрутитись у його виключну
компетенцію лише у разі допущення
відповідачем порушень такого
законодавства.

Слід зауважити, що загальними
положеннями Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
предметом оскарження в
адміністративній справі виступають
рішення, дії або бездіяльність
суб'єктів владних повноважень.

Цим положенням кореспондують приписи
частини 2 статті 162 КАС України, які
визначають компетенцію
адміністративного суду у разі
прийняття рішення про задоволення
позову. Аналіз правил цієї норми дає
підстави стверджувати, що суд може
зобов'язати відповідача вчинити певні
дії чи винести іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина
від порушень з боку суб'єктів владних
повноважень, лише у разі встановлення
факту протиправності рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

На порушення приведених норм, суд
першої інстанції, не встановивши з боку
відповідача жодних порушень вимог
чинного законодавства, втрутився у
дискреційні повноваження державної
організації, підмінивши своїм рішенням
виключну компетенцію останньої, та
зобов'язав відповідача проводити
позивачу щомісячну страхову виплату у
розмірі, розрахованому на основі
розрахунку, застосування якого не
передбачено жодним
нормативно-правовим актом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог, порушивши норми матеріального
та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги
відповідача знайшли підтвердження в
ході апеляційного розгляду справи, а
тому оскаржувана постанова суду
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позову.

Разом з тим, доводи, викладені
позивачем у апеляційній скарзі, щодо
необхідності нарахування йому
недоотриманих сум страхових виплат
протягом останніх трьох років не
враховуються колегією, адже
апеляційним судом не встановлено
протиправності та порушень з боку
відповідача вимог чинного
законодавства. До того ж, позивач
посилається в апеляційній скарзі на
строки позовної давності, які
застосовуються в цивільному
процесуальному законодавстві, в той
час як в адміністративних спорах
строки звернення до суду визначені
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Васильківському
районі Дніпропетровської області
задовольнити.

Постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 21 травня 2014 року
скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст постанови складений
03 листопада 2014 року.)

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М