Справа № 2а-6392/12/0170
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/25393/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І.,
Сороки М.О., при секретарі:Головко О.В.,
за участю: представника позивача
представника відповідача Острочуба
Б.В., Капустіної А.А.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Лентер»
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Лентер»
до Київської регіональної митниці про
визнання протиправним та скасування
рішення, -в с т а н о в и л а:Товариство з
обмеженою відповідальністю «Лентер»
звернулось до суду з позовом до
Київської регіональної митниці про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Київської регіональної
митниці від 19 грудня 2012 року
№100000003/2012/012908/1 про коригування митної
вартості товарів.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Лентер» витрати по
сплаті судового збору у сумі 32
(тридцять дві) гривні

19 коп.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішенням суду апеляційної
інстанції, товариство з обмеженою
відповідальністю «Лентер» звернулось
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, просить
рішення суду апеляційної інстанці
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Судами встановлено, що позивач 18 грудня
2012 року пред'явив до митного оформлення
товар (вішалки дерев'яні; інші вироби
дерев'яні заввишки більше 80 см; прибори
столові або кухонні з деревини),
придбаний у компанії Gorlickie Przedsiebiorstwo
Przemyslu Drzewnego «Forest» sp.z.o.o. (Горліце, Польща).

З метою митного оформлення зазначеного
товару позивач 18 грудня 2012 року подав
до Київської регіональної митниці
вантажну митну декларацію
№100250000/2012/526231, в якій вартість товару
визначив за ціною договору в сумі 115570, 97
грн. (10987, 09 євро за офіційним курсом
Нацбанку України на дату митного
оформлення).

Для підтвердження митної вартості
позивачем разом із вантажною митною
декларацією та декларацією митної
вартості надано пакет документів:
контракт від 13 червня 2012 року №21-А з
додатковими угодами від 13 листопада 2012
року №2 та від 13 листопада 2012 року №3;
інвойс

від 04 грудня 2012 року №PL/492686520/2012/5 з
перекладом на українську мову;
платіжне доручення про оплату товару в
іноземній валюті від 22 листопада 2012
року №6; міжнародну
товарно-транспортну накладну №13455 від
04 грудня 2012 року; довідки про
транспортні витрати від 10 листопада 2012
року №10/12-2012 та від 11 листопада 2012 року
№11/12-2-12; договори про перевезення
товару від 05 червня 2012 року та від 15
липня 2012 року.

У зв'язку із наявністю даних про
розмитнення подібних товарів за
більшою вартістю, ніж зазначена
позивачем, в Автоматизованій системі
аналізу та управління ризиками
державної митної служби України
відповідач 19 грудня 2012 року витребував
додаткові документи на підтвердження
задекларованої митної вартості:
виписку з бухгалтерської документації,
прайс-лист виробника товарів, митну
декларацію країни відправлення,
висновок експертної організації щодо
якісних та вартісних характеристик
товару.

Позивач повідомив про неможливість
надання додаткових документів, про що

19 грудня 2012 року зробив запис на
зворотному боці декларації митної
вартості.

Київською регіональною митницею 19
грудня 2012 року складено картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №100250000/2012/10003, якою
відмовлено в митному оформленні товару
за вантажною митною декларацією
№100250000/2012/526231 від 18 грудня 2012 року та
прийнято рішення №100000003/2012/012908/1 про
коригування митної вартості,
відповідно до якого вартість
задекларованого позивачем товару
визначена за шостим (резервним)
методом.

Позивач 20 грудня 2012 року звернувся до
Київської регіональної митниці із
заявою про випуск товарів у вільний
обіг під гарантійне зобов'язання та
подав вантажну митну декларацію
№100250000/2012/526312, в якій митну вартість
зазначив відповідно до рішення
відповідача

від 19 грудня 2012 року №100000003/2012/012908/1 про
коригування митної вартості.

Не погоджуючись із винесеним
відповідачем рішенням про визначення
митної вартості товару 19 грудня 2012 року
№100000003/2012/012908/1, позивач оскаржив його
до суду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що при винесенні
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості товарів за шостим
(резервним) методом відповідач діяв
правомірно та в межах повноважень,
оскільки ненадання позивачем
додаткових документів для
підтвердження заявленої митної
вартості унеможливило визначення
митної вартості за першим методом
(ціною договору).

З таким висновком суду апеляційної
інстанції погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 49 Митного кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями статті 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до положень статті 54
Митного кодексу України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний:

1) здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари;

2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана;

3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що
декларуються:

- у разі визнання митним органом
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю;

- у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом;

- у разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості та в разі виникнення сумніву
щодо правильності зазначеної митної
вартості товару мають повноваження
витребовувати додаткові документи, які
дають змогу об'єктивно підтвердити
заявлену декларантом митну вартість.

При цьому обов'язком митного органу у
разі незгоди із заявленою декларантом
митною вартістю є проведення
консультацій з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості та послідовний вибір методів
з обґрунтуванням причин неможливості
застосування кожного з попередніх
методів.

Окрім того, витребування митним
органом додаткових документів має
відбуватися у випадку наявності
обґрунтованого сумніву у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Так, судами встановлено, що
витребовуючи додаткові документи на
підтвердження заявленої позивачем
митної вартості імпортованих товарів,
відповідач керувався наявністю даних в
Автоматизованій системі аналізу та
управління ризиками державної митної
служби України щодо більшої вартості
подібних товарів, ніж задекларована
позивачем.

При цьому, відповідачем не доведено, що
надані для митного оформлення товару
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, що унеможливлювало
б визначення митної вартості за першим
методом (ціною договору), а також не
обґрунтовано причини неможливості
застосування методів другого - п'ятого.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
протиправності дій відповідача при
винесенні оскаржуваного рішення.

А суд апеляційної інстанції, дійшов
помилкового висновку про
правомірність дій відповідача, а
відтак - безпідставно скасував рішення
суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова апеляційного суду -
скасуванню, із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Лентер»
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2013
року - скасувати.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Лентер»
до Київської регіональної митниці про
визнання протиправним та скасування
рішення - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: