Справа № К/9991/61166/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/61166/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Запоріжжя на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 20 грудня 2010
року у справі за позовом прокурора
Ленінського району міста Запоріжжя в
інтересах Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Запоріжжя до закритого акціонерного
товариства «Запоріжбіосинтез» про
стягнення витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій,

в с т а н о в и л а :

У травні 2010 року прокурор в інтересах
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі міста Запоріжжя
звернувся в суд з адміністративним
позовом, в якому зазначав, що
відповідач не виконує зобов'язання по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, в результаті чого за
період з грудня 2009 року по березень 2010
року утворилась заборгованість в
розмірі 29 818,58 грн., яку просив стягнути.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2010
року позов задоволено: стягнуто на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Запоріжжя суму витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до пунктів
«б»-«з» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» по пенсіонерам
ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які обліковуються в Управлінні
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Запоріжжя, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, які обліковуються в Управлінні
Пенсійного фонду України в Хортицькому
районі міста Запоріжжя, та ОСОБА_12, який
обліковується в Управлінні Пенсійного
фонду України в Солонянському районі
Дніпропетровської області, за період з
грудня 2009 року по березень 2010 року в
сумі 29 818,58 грн.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 грудня 2010 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Запоріжжя просило суд
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
та ОСОБА_12, які працювали на закритому
акціонерному товаристві
«Запоріжбіосинтез», призначено пенсії
за віком на пільгових умовах за списком
№ 2.

Відповідно до розрахунку
заборгованості фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених колишнім працівникам
товариства, в період з грудня 2009 року по
березень 2010 року утворилась
заборгованість в розмірі 29 818,58 грн.,
проте зазначена сума в добровільному
порядку не виплачена.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
виходив з того, що закрите акціонерне
товариство «Запоріжбіосінтез» як
платник збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування та юридична
особа, працівники якої вийшли на
пільгову пенсію, зобов'язаний
сплачувати Пенсійному фонду збір у 100%
розмірі сум фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій
його працівникам, тобто відшкодовувати
Пенсійному фонду фактичні витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій,
призначених працівникам відповідача, у
повному розмірі.

Скасовуючи рішення окружного суду
апеляційний суд виходив з того, що
оскільки витрати на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, відповідачем
само-стійно не сплачені, такі витрати
набувають статус податкового збору,
який мають право стягувати податкові
органи чи державні виконавці в межах їх
компетенції, а не органи Пенсійного
фонду.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, роботах
з особливо шкідливими й важкими
умовами праці за списком № 1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди. До
запровадження пенсійного забезпечення
через такі фонди особам, зазначеним в
абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами даного Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». У цьому
випадку розміри пенсій визначаються
відповідно до статті 27 та з урахуванням
норм статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів
«в»-«е» та «ж» статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»,
здійснюється до 01 січня 2005 року за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України, а з 01 січня 2005 року - за рахунок
коштів Державного бюджету України до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій,
призначених особам, відповідно до
пунктів "а", "б" частини першої статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за списком № 1 та списком
№ 2, покриваються підприємствами та
організаціями. При цьому обов'язок
підприємств та організацій з
відшкодування цих витрат, понесених
Пенсійним фондом України після 01 січня
2004 року, не пов'язаний з датою
призначення такої пенсії чи часом
набуття необхідного для цього
пільгового стажу (до чи після набрання
чинності Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»).

Винятком з цього правила є лише
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
призначених з урахуванням вимог статті
14 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про обов'язок товариства
відшкодувати Управлінню Пенсійного
фонду України витрати на виплату та
доставку пенсій, які згідно з
роз-рахунком, складеним відповідно до
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-1 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за № 64/8663), призначені колишнім
працівникам цього товариства
відповідно до пункту «б» частини
першої статті 13 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України,
зокрема у по-станові від 25 вересня 2012
року в справі № 21-251а12.

Відповідно до пункту 6.10 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України,
відшкодування сум і фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Територіальні управління Пенсійного
фонду України зобов'язані надсилати
боржникам розрахунки по пільгових
пенсіях, а також повідомляти про
перераховані пенсії, що свідчить про
обов'язок підприємств відшкодовувати
основний розмір пенсій в повному
обсязі, в тому числі перераховані
пенсії.

Оскільки закрите акціонерне
товариство «Запоріжбіосинтез»
зареєстровано у Ленінському районі
міста Запоріжжя, позивач правомірно
звернувся з позовом про відшкодування
на його користь витрат на виплату та
доставку пенсій особам, які працювали
на даному підприємстві, незважаючи на
те, що вони перебувають на обліку у
різних територіальних управліннях
Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції
розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
надходження доходів органів
Пенсійного фонду України щорічно у
розрахунках фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
які надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в по-відомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, що
визначено пунктом 6.8 Інструкції.

Задовольняючи позовні вимоги окружний
суд прийшов до обґрунтованого
висновку, що оскільки протягом грудня
2009 року - березня 2010 року відповідач не
відшкодував територіальному
управлінню Пенсійного фонду України
витрати на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, така
сума заборгованості підлягає
стягненню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції апеляційний суд прийшов до
помилкового висновку про відсутність
підстав для стягнення спірної суми
заборгованості.

Таким чином рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону скасоване помилково, що
відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Запоріжжя задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 20 грудня 2010 року скасувати,
залишивши в силі постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 10 червня 2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/