Справа № 814/2296/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

23 жовтня 2014 року
справа № 814/2296/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., в письмовому провадженні
розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю "Енергоальтернатива",
вул. Севастопольська, 66 Б, м. Миколаїв,
54055

доДПІ у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області,
вул. Потьомкінська, 24/2, м. Миколаїв, 54030

провизнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень від 30.07.14 р. №
№ В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Енергоальтернатива"
(надалі - позивач або Товариство)
звернулось із адміністративним
позовом до державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївської області
(надалі - відповідач або ДПІ), в якому
просить суд визнати протиправними і
скасувати податкові
повідомлення-рішення, якими Товариству
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість (надалі -
ПДВ) та зменшено суму бюджетного
відшкодування цього податку, а також
застосовані штрафні санкції.

В обґрунтування позовних вимог вказано
на невідповідність фактичним
обставинам висновку ДПІ про
безтоварність правочину Товариства із
ТОВ "Трейд Ойл Регіон Юг", який
зроблений на підставі камеральної
перевірки податкових декларацій.
Позивач наполягає на наявності у нього
всіх первинних документів, з якими
Податковий кодекс України (надалі - ПК
України) пов'язує визначення
податкових зобов'язань із ПДВ та
формування податкового кредиту.

Відповідач позов не визнав, в
запереченнях зазначив, що камеральною
перевіркою податкової звітності
позивача, встановлено факт включення
до податкового кредиту ПДВ за
господарськими операціями із ТОВ
"Трейд Ойл Регіон Юг", тоді як раніше
складеним актом документальної
перевірки позивача на предмет
взаємовідносин із ТОВ "Трейд Ойл Регіон
Юг", не підтверджена реальність
господарських операцій із цим
суб'єктом господарювання, що і
послугувало підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
(т. 1 а. с. 81-85).

Оскільки відповідач, який у спірних
правовідносинах виступає суб'єктом
владних повноважень, заперечує проти
адміністративного позову, ст. 72 ч. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (надалі - КАС України) на нього
покладається обов'язок доказування
правомірності свого рішення.

Позивач подав клопотання про розгляд
справи за його відсутності (т. 2 а. с. 6) і
на підставі ст. ст. 122 ч. 4, 128 ч. 6 КАС
України, суд розглядає справу за його
відсутності, в порядку письмового
провадження.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

18 липня 2014 р. ДПІ провела камеральну
перевірку даних, задекларованих у
податковій звітності з ПДВ, результати
якої оформлені актом № 151/14-03-15-01/38246768
(надалі - акт камеральної перевірки) (т. 1
а. с. 28-46).

У висновку акту камеральної перевірки
вказано, що позивач завищив дані рядка
23 і рядка 23.2. податкової декларації із
ПДВ "Сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних звітних
(податкових) періодів" на 6612,0 грн., а
також занизив рядок 25 "Сума ПДВ, яка
підлягає нарахуванню за підсумками
поточного звітного (податкового)
періоду з урахуванням залишку
від'ємного значення попереднього
звітного (податкового) періоду" на 12329,0
грн.

На підставі акту камеральної
перевірки, 30 липня 2014 р. ДПІ прийняла
податкові повідомлення-рішення:

- № , яким Товариству збільшено
грошове зобов'язання з ПДВ на 12329,0 грн. і
застосована штрафна (фінансова)
санкція в розмірі 6165,0 грн.;

- № , яким зменшено суму
бюджетного відшкодування ПДВ за
травень 2014 р. на 6612,0 грн. та застосована
штрафна (фінансова) санкція в розмірі
3306,0 грн. (т. 1 а. с. 266-267).

Як слідує з акту камеральної перевірки,
відповідач під час її проведення
використав акт документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства від 11 липня 2014 р. №
531/14-03-22-08/38246768 (надалі - акт
документальної перевірки) (т. 1 а. с. 87-136),
в якому, в свою чергу зазначено, що
перевіркою позивача не підтверджена
реальність його господарських
операцій із ТОВ "Трейд Ойл Регіон Юг" і
ПП ВКФ "Лорд" на загальну суму ПДВ 120717,50
грн. і саме на підставі даних акту
документальної перевірки, в акті
камеральної перевірки вказано на
невірний розрахунок позивачем суми
ПДВ.

Стаття 76 п. 76.1. абз. 2 ПК України
визначає, що камеральній перевірці
підлягає вся податкова звітність
суцільним порядком.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 14 червня 2013 р. № 165
затверджені Методичні рекомендації
щодо організації та проведення
камеральних перевірок податкової
звітності платників податків, крім
перевірок податкової декларації про
майновий стан і доходи та податкової
декларації платника єдиного податку -
фізичної особи-підприємця (надалі -
Методичні рекомендації), у розділі 3
яких зазначено наступне:

податкова звітність, подана платником
ПДВ, проходить арифметичний та
логічний контроль - автоматизовану
перевірку, складовими якої є:

перевірка правильності визначення
податкового періоду (відповідно до
статті 202 Кодексу), своєчасності
надання звітності (дотримання строків,
встановлених пунктом 49.18 статті 49 та
статтею 203, з урахуванням пункту 49.20
статті 49 Кодексу), правильності вибору
форми декларації;

перевірка логічного зв'язку між
окремими звітними і розрахунковими
показниками, перевірка узгодженості
показників, що переносяться з додатків
до декларацій, порівняння звітних
показників з показниками попередніх
звітних періодів (розділ 3 п. 3 пп. 3.1. ппп.
3.1.1.1., 3.1.1.2. Методичних рекомендацій).

Отже, як слідує із самої суті
камеральної перевірки та норм
Методичних рекомендацій, під час
камеральної перевірки перевіряється
виключно податкова звітність, при
цьому така перевірка не передбачає
порівняння даних податкових
декларацій із будь-якими іншими
документами - перевіряється тільки
вірність показників самої декларації,
тобто метою камеральної перевірки є
виявлення помилок у заповненні
податкової декларації, а не контроль за
господарською діяльністю платника,
шляхом оцінки його правочинів.

Акт камеральної перевірки позивача
повторює зміст акту документальної
перевірки Товариства та копіює акт
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ "Трейд Ойл Регіон Юг" (т. 1
а. с. 137-224), що суперечить цілям і меті
камеральної перевірки.

Спірні податкові повідомлення-рішення
прийняті на підставі саме акту
камеральної перевірки Товариства,
який, як наведено судом вище, взагалі не
міг містити аналізу господарської
діяльності позивача та його правочинів
із використанням актів перевірок
контрагентів.

Що стосується висновків акту
документальної перевірки Товариства,
який був використаний ДПІ під час
камеральної перевірки, слід зазначити
наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України 22
грудня 2010 р. № 984, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 р. за № 34/18772 (надалі - Порядок № 984),
акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

У п. 6 пп. 6.1. Порядку № 984 визначено, що
висновок акта документальної
перевірки складається таким чином:
зазначається опис виявлених
перевіркою порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, з посиланням на
підпункти, пункти, статті законодавчих
актів або загальний висновок щодо
відсутності таких порушень.

Отже, у висновку акту документальної
перевірки Товариства, відповідач був
зобов'язаний вказати конкретні норми
податкового законодавства, які, на його
думку, порушені позивачем.

Всупереч цій нормі, висновок акту
документальної перевірки позивача
окрім вказівки про те, що не
підтверджена реальність його
господарських операцій із ТОВ "Трейд
Ойл Регіон Юг" і ПП ВКФ "Лорд", не містить
жодного посилання на норми ПК України
або іншого законодавчого акту.

Суд звертає увагу на те, що
вищезазначений акт складено за
результатами невиїзної перевірки
Товариства, яка об'єктивно
унеможливлює дослідження питання
отримання товару, так як проводячи
невиїзну перевірку, податковий
інспектор обмежений дослідженням
тільки документів, які в будь-якому
випадку є тільки опосередкованими
доказами.

Не може суд прийняти в якості доказу і
акт документальної позапланової
невиїзної перевірки ТОВ "Трейд Ойл
Регіон Юг" від 10 січня 2014 р. №
4/14-03-22-08/37844472 (т. 1 а. с. 137-224), так як
предметом дослідження цієї перевірки
були господарські взаємовідносини ТОВ
"Трейд Ойл Регіон Юг" і ПП "Сапфір і К".
Якщо відповідач виявив факти порушення
податкового законодавства цими
суб'єктами господарювання, він повинен
донарахувати податки та застосувати
штрафи виключно учасникам цих
правовідносин, а протилежний висновок
фактично означатиме, що позивач
повинен нести відповідальність за дії
платників податків, з якими він не має
правовідносин і визначати свої
податкові зобов'язання з огляду на
висновки податкового органу щодо інших
підприємств, які не є стороною
договору, що суперечить принципу
індивідуальної відповідальності, який
закріплений ст. 61 ч. 2 Конституції
України.

Крім того, щоб стверджувати про
відсутність поставок товару за
ланцюгом ПП "Сапфір і К" - ТОВ "Трейд Ойл
Регіон Юг" - позивач, ДПІ повинна була
встановити тотожність товару, який
переміщувався за цим ланцюгом. Акти
перевірок позивача і його
безпосереднього контрагента - ТОВ
"Трейд Ойл Регіон Юг" та наступного
постачальника у ланцюгу - ПП "Сапфір і К"
такої інформації не містять, а тому в
цій частині заперечення відповідача
ґрунтуються тільки на припущеннях, які
не підтверджені належними та
допустимими доказами.

З тих же підстав суд відкидає і вирок
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 7 березня 2014 р., яким
затверджена мирова угода про визнання
винуватості між Яворським І.М. -
директором ПП "Сапфір і К" і прокурором
(т. 2 а. с. 8-10), так як цей вирок може мати
значення для дослідження
господарських правовідносин ПП "Сапфір
і К" і ТОВ "Трейд Ойл Регіон Юг", тоді як
позивач не має договірних зобов'язань
із ПП "Сапфір і К".

27 травня 2013 р. позивач уклав із ТОВ
"Трейд Ойл Регіон Юг" договір поставки,
за умовами якого контрагент повинен
був поставити позивачу
паливно-мастильні матеріали (т. 1 а. с.
51-54).

Позивач надав суду видаткову,
товарно-транспортну та податкову
накладні, виписку із банківського
рахунку, які свідчать про виконання
умов вищезазначеного договору (т. 1 а. с.
55-58).

Жодних безпосередніх доказів, які б
підтверджували висновок ДПІ про
невиконання правочину з боку ТОВ "Трейд
Ойл Регіон Юг" відповідач під час
перевірки не здобув, не надано їх і під
час судового розгляду. Фактично акт
камеральної перевірки Товариства
тільки копіює акт документальної
перевірки позивача, який, в свою чергу,
повторює змісту акту перевірки ТОВ
"Трейд Ойл Регіон Юг".

З урахуванням викладеного, суд
знаходить заперечення відповідача
такими, що ґрунтуються на припущеннях,
не доведені належними і допустимими
засобами доказування, а тому спірні
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.

На підставі ст. 4 ч. 3 Закону України "Про
судовий збір", позивач сплатив 10
відсотків розміру ставки судового
збору за подання адміністративного
позову майнового характеру, в розмірі
182,70 грн. (т. 1 а. с. 2). За правилами ст. 94 ч. 1
КАС України, зазначена сума судового
збору підлягає присудженню позивачу з
Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 4 ч. 3 Закону України
"Про судовий збір", решта суми судового
збору стягується з відповідача
пропорційно до задоволеної частини
вимоги. Враховуючи, що позовні вимоги
задоволені в повному обсязі і названий
Закон не містить застережень щодо
неможливості або обмежень для
стягнення судового збору з державних
органів, в тому числі і тих, які
звільнені від сплати судового збору і
повністю фінансуються з Державного
бюджету України, решта судового збору в
сумі 1644,30 грн. (1827-182,70=1644,30) підлягає
стягненню з ДПІ на користь Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 122, 128, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Податкові повідомлення-рішення №
, № , прийняті 30 липня 2014 р.
державною податковою інспекцією у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївської області, визнати
протиправними і скасувати.

3. Присудити товариству з обмеженою
відповідальністю "Енергоальтернатива"
з Державного бюджету України судовий
збір в сумі 182,70 грн.

4. Стягнути з державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївської області на
користь Державного бюджету України (р/р
4002 УДКСУ у м. Миколаєві, код 37992781,
МФО 826013, ) 1644,30 грн. судового
збору.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О.
Мороз