Справа № 872/862/13
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

872/862/13

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" травня 2014 р.

справа № 1170/2а-2393/12

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Гайворонської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2012 р. у справі № 1170/2а-2393/12

за позовом Дочірнього підприємства "Хащуватський елеватор"

до Гайворонської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Дочірнє підприємство "Хащуватський елеватор" звернулося з позовом до Гайворонської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області про скасування податкових повідомлень-рішень:

Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково. При цьому суд виходив з

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з’ясування обставин справи. Просить скасувати постанову суду та в задоволенні позову відмовити.

Повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, представник відповідача до суду не з’явився, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні, а постанову суду залишити без змін.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 06 по 10 лютого 2012 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 року по 06.02.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 року по 06.02.2012 року, за результатами якої складено акт №12/2310/329541631 від 17.02.2012 року, за висновками якого, зокрема, встановлені порушення: п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 ст.197 Розділу V, п.15 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 38 107,42 грн. за серпень - листопад 2011 року; п.п.134.1, п.134.1 ст.134, п.135.1, п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137-1 ст.137 розділу ІІІ, абзацу 2 пункту 3, абзацу 5 пункту 6 підрозділу 4 Розділу ХХ Перехідних положень, в результаті чого, зокрема, занижено податок на прибуток за ІІ-ІІІ квартал 2011 року у сумі 3 403,00 грн.

Відповідно до п. 15 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на час здійснення господарських операцій з продажу продукції (липень-листопад 2011 року), тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників.

Відповідно до Закону України "Про Митний тариф України" від 5 квітня 2001 року №2371-III, пшениця відноситься до товарної позиції 1001, ріпак - до товарної позиції 1205, а соняшник - до товарної позиції 1206.

Суд першої інстанції виходив з того, що елеватор здійснює прийом на зберігання технічних та зернових культур і від сільськогосподарських підприємств-виробників, і від інших осіб; позивач не є сільськогосподарським підприємством-виробником такої продукції, зважаючи на те, що такі зернові та технічні культури є залишками, встановленими відповідними актами у звітному періоді, а не придбаним товаром, а податковим органом не доведено факту придбання пшениці, ріпаку та соняшнику саме у сільськогосподарських підприємств-виробників, тому дійшов висновку про наявність у позивача підстав для застосування пільги.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 30 Податкового кодексу України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Відповідно до п. 30.8. ст. 30 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі.

Отже, на думку колегії суддів, саме на платника податків законодавством покладається обов’язок щодо підтвердження підстав для використання пільги, який має забезпечуватись шляхом належного обліку показників, пов’язаних з визначенням об’єкта оподаткування.

Як пояснив позивач, такі залишки були оприбутковані та в подальшому реалізовані контрагентам без визначення ПДВ. При цьому позивач посилається на Інструкцію про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затверджену наказом Міністерства аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року № 661. Проте, колегія суддів критично ставиться до такої позиції позивача, та вважає посилання на п. 7.42 розділу VII вказаної Інструкції безпідставним, оскільки остання не регулює питання податкового обліку.

Отже, на думку колегії суддів відсутні підстави вважати, що позивач має право застосувати передбачену п. 15 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України пільгу, оскільки дані його бухгалтерського та податкового обліку не дозволяють встановити походження продукції, а відповідно і наявність підстав для звільнення від сплати ПДВ.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Гайворонської міжрайонної державної податкової інспекції Кіровоградської області задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2012 р. у справі № 1170/2а-2393/12 скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун