Справа № 826/12777/14
Суддя: Соколова О.А.
Дата ухвалення: 2014-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Соколової О.А., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2до Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві, Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті КиєвіпроВизнання протиправними
дій, зобовязання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі-позивач-1), ОСОБА_2
(далі-позивач-2) звернулися до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у місті
Києві (далі-відповідач-1), Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
місті Києві (далі-відповідач-2) про:
- визнання неправомірними дії Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві щодо накладення
арешту на майно ОСОБА_1
(ідентифікаційний код: НОМЕР_1);
- зобов'язання Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
скасувати арешт на майно ОСОБА_1
(ідентифікаційний код: НОМЕР_1), а саме
на 78/100 частину житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
- зобов'язання Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
внести зміни до Державного реєстру
прав на нерухоме майно, замінивши в
графі власник ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код: НОМЕР_2) на ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_8
виданий Залізничним РУ ГУ МВС України в
місті Києві 20 серпня 1998 р.
ідентифікаційний код: НОМЕР_1), ОСОБА_2
(паспорт НОМЕР_9 виданий Залізничним РУ
ГУ МВС України в місті Києві 02 квітня
1999р ідентифікаційний код: НОМЕР_5),
ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_10 виданий
Солом'янським РУ ГУ МВС України в місті
Києві 27 березня 2007р ідентифікаційний
код: НОМЕР_7), згідно Свідоцтва на право
власності від 11 червня 2004 року серія
САА № 187411, майно що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, зареєструвати
скасування арешту, накладеного на
майно, а саме на 78/100 частину житлового
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при
оформленні права спадщини позивачами
був виявлений той факт, що на майно
ОСОБА_1 накладено арешт. На прохання
надати для ознайомлення Постанову про
відкриття виконавчого провадження №
2371 /8 на підставі якої на належне ОСОБА_1
майно було накладено арешт, державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
в усній формі відмовив. На відповідний
запит до Відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції ОСОБА_1 була надана
відповідь про те, що «за пошуком в
Єдиному реєстрі виконавчих проваджень
встановлено, що у Відділі ДВС відсутні
на примусовому виконанні виконавчі
документи де боржником є ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2». Цей факт також
підтверджується Витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
сформованим станом на 02.07.2014 року. З
питань зняття арешту ОСОБА_1 було
запропоновано звернутись до суду. Крім
того, позивачі зазначають, що Відділ
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві не заперечує факт
відсутності виконавчого провадження
щодо ОСОБА_1, а тому накладення арешту
на майно позивача є безпідставним та
11.09.2014 року позивач в судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві та просив
задовольнити позовні вимоги в повному
Представники відповідачів в судове
засідання не з'явилися, про час і місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, заяв про розгляд справи
за відсутності представників до суду
Оскільки в судове засідання не прибули
всі особи, що беруть участь у справі,
суд, в порядку статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу в
письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши наявні в ній докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, що мають значення
для прийняття рішення, судом
встановлено наступне.
Відповідно до позовної заяви,
вбачається, що 03.11.2013 року померла
ОСОБА_4, якій на праві приватної
власності належала 78/100 частина будинку
АДРЕСА_2. Після чого позивачі почали
оформлювали право спадщини на частину
зазначеного вище будинку.
08.07.2011 року на підставі постанови про
відкриття виконавчого провадження №
2371/8 державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві Кожиною Н. В. було
винесено постанову про накладення
арешту на майно громадянки ОСОБА_1
(ідентифікаційний код: НОМЕР_2), що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
однак накладено арешт на нерухоме
Незгода з вказаним рішеннями суб'єктів
владних повноважень, а також з їх діями
щодо винесення вказаної вище постанови
обумовили позивачів на звернення до
адміністративного суду з позовом.
Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
Відповідно до частини другої ст. 4
Закону України «Про державну виконавчу
службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - Закон 606-XIV)
(в редакції на час винесення
оскаржуваної постанови) - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону 606-XIV у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Частиною першою ст. 52 Закону 606-XIV
передбачено, що звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

18.06.2014 року Відділ державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції у місті Києві надав
письмову відповідь позивачу про те, що
в рамках виконавчого провадження
№42535507 винесено постанову про арешт
майна боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний код НОМЕР_2, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з
метою забезпечення фактичного
виконання рішення суду. За пошуком в
Єдиному реєстрі виконавчих проваджень
встановлено, що у Відділі ДВС відсутні
на примусовому виконанні виконавчі
документи де боржником є ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2». Відповідно до п. 1 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»:
Особа, яка вважає, що майно на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, із наведеного вище випливає, що
Відділ державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції не заперечує факт відсутності
виконавчого провадження саме щодо
позивача ОСОБА_1.

При цьому, суд зазначає, що з
оскаржуваної постанови вбачається, що
відповідачем було накладено арешт на:
78/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

В підтвердження протиправності
накладення арешту на частину будинку
загальною площею 158 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_2, та майнові права на нього
позивачами надано Свідоцтво про право
власності від 11.06.2004 року, з якого
вбачається, що житловий будинок
АДРЕСА_2 дійсно належить ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - 78/100 частини будинку в
рівних долях.

Крім того позивач надав суду Довідку
(Форма 3), виданою структурним
підрозділом Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Центром обслуговування споживачів № 1,
з якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_2, та займає житлову площу 94,9
кв.м., загальна площа 112,4 кв.м., в якій
розташовано шість кімнат. На
зазначеній вище площі проживають та
зареєстровані три особи, в тому числі
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що за вказаних вище обставин житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_2 дійсно
належить на праві власності позивачам.

Окрім цього, суд зазначає, що
відповідно до ст. 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV),
який регулює правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначено, що обтяження - заборона
розпоряджатися та/або користуватися
нерухомим майном, яка встановлена або
законом, або актами уповноважених на
це органів державної влади, їх
посадових осіб або яка виникає на
підставі договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 1952-IV
державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі, зокрема,
ухвали слідчого судді, суду, постанови
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону № 1952-IV
розгляд заяви про державну реєстрацію
обтяжень і прийняття рішення про таку
реєстрацію, відмову у державній
реєстрації обтяжень або її зупинення
проводиться в день надходження заяви
та документів, необхідних для
державної реєстрації обтяжень.

Підстави для відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
встановлені в ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV.

Отже, у разі надходження до державного
реєстратора заяви про державну
реєстрацію обтяжень на підставі
постанови державного виконавця про
накладення арешту на нерухоме майно,
державний реєстратор приймає її,
встановлює факти відсутності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав та їх обтяжень та приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в ній.

Як вбачається з матеріалів справи
арешт було накладено на частину
будинку, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, власником згадуваної вище
частини будинку є ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1). Так
згідно витягу з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна у порядку доступу нотаріусів,
вбачається, що арешт на вказане
нерухоме майно було накладено на
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2),
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

А тому суд зазначає, що прізвище, ім'я та
по батькові позивача-1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
ідентичні відповідним даним дійсного
боржника за виконавчим провадженням
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2).
Отже, відповідачем при винесенні
постанови про накладення арешту на
майно боржника не перевірено
ідентифікаційний номер, а тому
помилково розшукано особу, яка немає
жодного відношення до виконавчого
провадження №42535507 та неправомірно
накладено арешт на її майно.

Відповідно до статті 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

Таким чином, вказане свідчить про
протиправність винесення постанови
щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1
за ВП №42535507.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За висновками суду, позовні вимоги
стосовно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
заявлено позивачем безпідставно з
огляду на приписи Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
реєстраційна служба повинна здійснити
свої обов'язки за зверненням Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві щодо зняття арешту з
майна позивача та щодо подальшого
звернення стягнення з належного
боржника.

Таким чином, оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог заявлених до Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві.

Відповідно статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновків вийти за межи позовних
вимог, оскільки це необхідно для
повного захисту прав та інтересів
позивача, та зобов'язує відповідача,
відділ державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у місті Києві, в порядку статті
44 Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень" подати заяву про припинення
обтяження і подальше вилучення з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна запис про арешт на 78/100 частини
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128,
ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві щодо накладення
арешту на майно ОСОБА_1
(ідентифікаційний код: НОМЕР_1).

3. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
скасувати арешт на майно ОСОБА_1
(ідентифікаційний код: НОМЕР_1), а саме
на 78/100 частину житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

4. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
в порядку статті 44 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" подати заяву про
припинення обтяження і подальше
вилучення з Державного реєстру
обтяжень нерухомого майна запис про
арешт на 78/100 частини житлового будинку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями Державної
виконавчої служби України та
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у місті Києві на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 понесені ним
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 54 (п'ятдесяти чотирьох) грн. 81
коп.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.
ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
О.А. Соколова