Справа № 810/6009/14
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2014 року
810/6009/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомгромадянина Ірану
ОСОБА_1доОкремого
контрольно-пропускного пункту
"Київ"проскасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Громадянин Ірану ОСОБА_1 звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Окремого контрольно-пропускного
пункту "Київ" та з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог просить суд
скасувати рішення від 26.08.2014 про
заборону в'їзду на територію України на
три роки громадянину Ісламської
Республіки Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зобов'язати внести інформацію про
скасування рішення в базу даних,
повідомивши заінтересованих осіб та
дозволити в'їзд на територію України
громадянину Ісламської Республіки
Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 при наявності
дійсного паспорту громадянина
Ісламської Республіки Іран та дійсній
українській візі.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 29.10.2014
позовну заяву в частині позовних вимог
про надання дозволу в'їзду на територію
України громадянину Ісламської
Республіки Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
при наявності дійсного паспорту
громадянина Ісламської Республіки
Іран та дійсній українській візі
залишено без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач легально прибув на територію
України, проте відповідачем
безпідставно було відмовлено в
перетині державного кордону України.
При цьому, як вказує позивач, на його
вимогу не було надано будь-яких
документів, що підтверджують прийняте
службовими особами відповідача
рішення.

Відповідачі будь-яких пояснень та
заперечень проти позову до суду не
надали.

Представник позивача 29.10.2014 подав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідачі у судове засідання не
з'явились, хоча повідомлявся про дату,
час та місце судового засідання
належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Крім того, частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відповідачами не надано суду доказів
поважності причин неможливості
забезпечення явки представників
відповідачів на судове засідання, а
тому суд на підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливим розглянути
справу в порядку письмового
провадження на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що 26.08.2014 у пункті
пропуску через державний кордон для
повітряного сполучення "Бориспіль"
службовими особами Державної
прикордонної служби України було
відмовлено громадянину Ісламської
Республіки Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
перетині Державного кордону України з
подальшою забороною в'їзду на три роки.

При цьому, як вказує позивач у позовній
заяві, на його вимогу не було надано
будь-яких документів, що підтверджують
прийняте службовими особами
відповідача рішення.

Так, згідно листа з боку відповідача,
адресованого Консульському відділу
Посольства Ісламської Республіки Іран
в Україні, від 15.09.2014 вих. №28/3854
підставою для вжиття вказаних заходів
з боку службових осіб відповідача
послугувала виявлення та вилучення
підробленої посвідки у позивача, що
виписана на ім'я останнього.

У даному листі вказано, що з боку ГУДМС
у Харківський області отримана
інформація, що посвідка на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_1,
видана 04.06.2009 на ім'я ОСОБА_1 - не
видавалась та в інформаційних обліках
вказана посвідка відсутня.

Однак, не погоджуючись з такими діями
та рішенням відповідача, позивач
звернувся з даними позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
склалась між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" іноземці та особи без
громадянства мають ті ж права і свободи
та виконують ті ж обов'язки, що і
громадяни України, якщо інше не
передбачено Конституцією, цим та
іншими законами України, а також
міжнародними договорами України.

Статтею 2 (Свобода пересування)
Протоколу №4 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
визначено: 1. Кожен, хто законно
перебуває на території будь-якої
держави, в межах цієї території має
право на свободу пересування і свободу
вибору місця проживання. 2. Кожен є
вільним залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну. 3. На здійснення
цих прав не встановлюються жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної або
громадської безпеки, для забезпечення
громадського порядку, запобігання
злочинам, для охорони здоров'я або
моралі чи з метою захисту прав і свобод
інших осіб. 4. Права, викладені в п. 1,
також можуть у певних місцевостях
підлягати обмеженням, що встановлені
згідно із законом і виправдовуються
суспільними інтересами в
демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" іноземці та особи без
громадянства, які перебувають в
Україні на іншій законній підставі,
вважаються такими, що тимчасово
перебувають в Україні. Вони зобов'язані
в порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України, зареєструвати свої
паспортні документи і виїхати з
України після закінчення відповідного
терміну перебування.

Правила перебування іноземців на
території України встановлені
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.12.1995 №1074 "Про Правила в'їзду
іноземців та осіб без громадянства в
Україну, їх виїзду з України і
транзитного проїзду через її
територію".

Пунктом 19 Правил передбачено, що
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну на законній підставі,
можуть тимчасово перебувати на
території країни за паспортним
документом, зареєстрованим у порядку,
встановленому цими Правилами.

Паспортний документ подається
іноземцем та особою без громадянства
для реєстрації у пункті пропуску через
державний кордон посадовій особі
Державної прикордонної служби.
Реєстрація проводиться на період
короткотермінового перебування - для
іноземців та осіб без громадянства з
держав з візовим порядком в'їзду на
період дії візи, але не більш як 90 днів
протягом 180 днів з дати першого в'їзду,
якщо інший термін не визначено
міжнародними угодами; для іноземців та
осіб без громадянства з держав з
безвізовим порядком в'їзду - на термін
не більш як 90 днів протягом 180 днів з
дати першого в'їзду, якщо інший термін
не визначено міжнародними угодами.
Іноземці та особи без громадянства
можуть звільнятися від реєстрації
паспортного документа на підставі
відповідного міжнародного договору
України на умовах взаємності.

Як зазначено у статті 30 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", за порушення
іноземцями та особами без громадянства
встановленого порядку перебування в
Україні, тобто проживання без
документів на право проживання в
Україні або проживання за недійсними
документами, недотримання
встановленого порядку реєстрації або
пересування і вибору місця проживання,
працевлаштування, ухилення від виїзду
після закінчення терміну перебування,
а також за недотримання Правил
транзитного проїзду через територію
України до них застосовуються заходи
відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" іноземець або особа без
громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органу
Служби безпеки України або органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України), з
подальшим повідомленням протягом 24
годин прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення. Порядок виконання
рішення про заборону щодо подальшого
в'їзду в Україну визначає Кабінет
Міністрів України.

Один із примірників рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства видається іноземцю
або особі без громадянства, стосовно
яких воно прийнято. У рішенні
зазначаються підстави його прийняття,
порядок оскарження та наслідки
невиконання. Форма рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства затверджується
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України та спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах охорони
державного кордону.

Рішення про примусове повернення може
бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства
зобов'язані самостійно залишити
територію України у строк, зазначений у
рішенні про примусове повернення.

При здійсненні своїх прав і свобод
кожна людина може зазнавати тільки
таких обмежень, які встановлені
законом виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

В той же час, матеріалами справи
підтверджується, що в серпні 2014 року
при перетині державного кордону
України громадянину Ісламської
Республіки Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
було відмовлено у в'їзді.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем не було
повідомлено позивача про причину
відмови в перетині кордону України, а
відповідних доказів суду надано не
було.

Отже, суд вважає обґрунтованими доводи
позивача про порушення відповідачем
вимог ч. 3 ст. 26 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" в частині того, що
рішення не було видано позивачу.

З приводу рішення відповідача про
заборону громадянину Ісламської
Республіки Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в'їзду на територію України на 3 (три)
року, суд зазначає наступне.

Підстави для заборони в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну
визначені ст. 13 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства".

Так, відповідно до зазначеної норми
Закону, в'їзд в Україну іноземцю або
особі без громадянства не
дозволяється:

в інтересах забезпечення національної
безпеки України або охорони
громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, які
проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої особи,
віза підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку або
належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, органів доходів і
зборів та інших органів, що здійснюють
контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити
в'їзд через контрольні пункти в'їзду -
виїзду на тимчасово окуповану
територію без спеціального дозволу або
така особа під час попереднього
перебування на території України
здійснила виїзд із неї через
контрольний пункт в'їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в
абзацах другому, сьомому і восьмому
частини першої цієї статті, відомості
про іноземця або особу без
громадянства вносяться до бази даних
осіб, яким згідно із законодавством
України не дозволяється в'їзд в Україну
або тимчасово обмежено право виїзду з
України.

У п. 18 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №1 від
25.06.2009 "Про судову практику розгляду
спорів щодо статусу біженця та особи,
яка потребує додаткового або
тимчасового захисту, примусового
повернення і примусового видворення
іноземця чи особи без громадянства з
України та спорів, пов'язаних із
перебуванням іноземця та особи без
громадянства в Україні" (в редакції
Постанови Вищого адміністративного
суду України №3 від 16.03.2012) визначено, що
судам під час розгляду спорів про
заборону в'їзду в Україну необхідно
мати на увазі, що процедура заборони
в'їзду в Україну не є прямим наслідком
примусового видворення іноземця чи
особи без громадянства з України.
Підстави для заборони в'їзду іноземців
та осіб без громадянства в Україну
визначені статтею 13 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства". Крім того, відповідно до
частини другої статті 26 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства, дії яких порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони громадського
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України, може
супроводжуватися забороною щодо
подальшого в'їзду в Україну строком на
три роки.

В той же час, суд вважає за необхідне
зазначити, що право на возз'єднання
сім'ї, тобто на в'їзд та тимчасове або
постійне проживання в Україні членів
сім'ї іноземця або особи без
громадянства, які проживають в Україні
на законних підставах, передбачено
також статтею 1 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства". Важливо, що це право
виникає незалежно від того, коли
виникли сімейні відносини - до чи після
прибуття іноземця або особи без
громадянства до України.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" до членів сім'ї
іноземця або особи без громадянства
належать чоловік (дружина),
неповнолітні діти, в тому числі
неповнолітні діти чоловіка (дружини),
непрацездатні батьки та інші особи, які
вважаються членами сім'ї відповідно до
права країни походження. Водночас
варто враховувати також більш широке
коло осіб, що можуть вважатися членами
сім'ї іноземця та особи без
громадянства для цілей возз'єднання
сім'ї.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 04.05.2004 у
м. Києві народилась дитина ОСОБА_2, про
що видано Свідоцтво про народження
Серії НОМЕР_2, копія якого наявна в
матеріалах справи.

Так, в зазначено свідоцтві зазначено,
що батьком дитини ОСОБА_2 є ОСОБА_3.

З огляду на зазначене, на думку суду, на
позивача можуть розповсюджуватися
положення статті 1 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства".

Згідно ч. 13 ст. 4 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну з
метою возз'єднання сім'ї з особами, які
є громадянами України, або під час
перебування на законних підставах на
території України у випадках,
зазначених у частинах третій -
дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з
громадянами України та отримали
посвідку на тимчасове проживання,
вважаються такими, які на законних
підставах перебувають на території
України на період до отримання дозволу
на імміграцію.

Крім того, при прийнятті даного рішення
судом враховано, що ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
копією Свідоцтва платника єдиного
податку Серії НОМЕР_3 та Довідки про
взяття на облік платника податків від
25.10.2012 №194.

Так, з даних документів вбачається, що
ОСОБА_1 здійснює підприємницьку
діяльність на території України.

Також, при прийнятті даного рішення
судом враховано, що згідно договору про
завдаток щодо приватного будинку
ОСОБА_1, що розташований в АДРЕСА_1,
позивачу необхідно укласти договір
купівлі-продажу в термін до 01 грудня 2014
року.

Згідно ст. 3 Конституції України людина,
її життя і здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Отже, з наведеного слідує, що рішення
від 26.08.2014 про заборону в'їзду на
територію України на три роки
громадянину Ісламської Республіки
Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є таким, що
підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 8.2 Інструкції про
порядок прийняття органами охорони
державного кордону Державної
прикордонної служби України рішень про
заборону в'їзду в Україну іноземцям та
особам без громадянства, затвердженої
наказом № 946 від 05.12.2011 Адміністрації
Державної прикордонної служби України,
у випадку скасування заборони в'їзду
(зміни її терміну) органами,
зазначеними у пункті 8.1 цього розділу,
або рішенням суду, яке набрало законної
сили:

а) орган охорони державного кордону:

негайно письмово повідомляє про це
Головний центр обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України з обов'язковим
зазначенням інформації відповідно до
вимог підпункту "а" пункту 3.2 розділу III
цієї Інструкції;

скасовує в паспортному документі особи
відмітку "Заборонено в'їзд в Україну
терміном на..." шляхом проставлення на
ньому штемпеля "Анульовано", форма
якого наведена в додатку 6 до цієї
Інструкції;

проставляє у паспортному документі
нову відмітку "Заборонено в'їзд в
Україну терміном на...", засвідчує її
підписом та печаткою, із зазначенням
нового терміну заборони (у разі зміни
терміну заборони в'їзду);

б) Головний центр обробки спеціальної
інформації Державної прикордонної
служби України вилучає зазначену
інформацію (вносить зміни) з баз даних.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
позовна вимога про зобов'язання внести
інформацію про скасування рішення в
базу даних, повідомивши
заінтересованих осіб є правомірною,
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Порушення хоча б одного із зазначених у
ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України критеріїв оцінки
дії або бездіяльності суб'єкта владних
повноважень є підставою для визнання
їх протиправними.

Таким чином, враховуючи принципи
добросовісності, розумності та
дотримання балансу між несприятливими
наслідками для прав та свобод особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
таке рішення, працівниками державної
прикордонної служби ОКПП-Київ
оскаржуване рішення прийнято без
урахування, та без дотримання
обґрунтованості, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії) та
пропорційності, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія), що призвело до порушення прав
позивача.

За таких обставин суд вважає вийти за
межі позовних вимог та поновити
порушені права позивача шляхом
зобов'язання відповідача скасувати в
паспортному документі громадянина
Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1
відмітку "Заборонено в'їзд в Україну
терміном на три роки" шляхом
проставлення на ньому штемпеля
"Анульовано" та його зобов'язання
письмово повідомити Головний центр
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
про вилучення зазначеної інформації з
баз даних.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України, ст.ст. 11,
14, 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов громадянина
Ірану ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення Окремого
контрольно-пропускного пункту "Київ"
Державної прикордонної служби України
від 26.08.2014 про заборону в'їзду на
територію України на три роки
громадянину Ісламської Республіки
Іран ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язати Окремий
контрольно-пропускний пункт "Київ"
Державної прикордонної служби України
скасувати в паспортному документі
громадянина Ісламської Республіки
Іран ОСОБА_1 відмітку "Заборонено в'їзд
в Україну терміном на три роки" шляхом
проставлення на ньому штемпеля
"Анульовано".

Зобов'язати Окремий
контрольно-пропускний пункт "Київ"
Державної прикордонної служби України
письмово повідомити Головний центр
обробки спеціальної інформації
Державної прикордонної служби України
про вилучення зазначеної інформації з
баз даних.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.