Справа № 809/1661/14
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
Справа №
876/7090/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 23
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області про
скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області, яким просив: визнати
протиправними та скасувати накази
відповідача від 01.05.2014 року № 525 та від
12.05.2014 року № 243о/с в частині його
звільнення з посади начальника штабу
(на правах сектору) Снятинського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області на
підставі п. «є» ст. 64 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ (за порушення
дисципліни); поновити його на даній
посаді з 12.05.2014 року; стягнути з
відповідача на його користь
середньомісячне грошове утримання за
час вимушеного прогулу з дня
звільнення до дня поновлення на роботі.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 23
червня 2014 року позов задоволено
повністю: визнано протиправними та
скасовано накази Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області від 01.05.2014
року № 525 та від 12.05.2014 року № 243о/с в
частині звільнення майора міліції
ОСОБА_1 з посади начальника штабу (на
правах сектору) Снятинського районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області на підставі
п. «є» ст. 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (за порушення
дисципліни); поновлено майора міліції
ОСОБА_1 на посаді начальника штабу (на
правах сектору) Снятинського районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області з 12.05.2014
року; стягнуто з Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області на
користь ОСОБА_1 середньомісячне
грошове утримання за час вимушеного
прогулу з 12.05.2014 року до 23.06.2014 року в
розмірі 6370,49 грн. Постанову в частині
поновлення позивача на посаді та
стягнення середньомісячного грошового
утримання за час вимушеного прогулу за
один місяць в розмірі 3965,31 грн. суд
звернув до негайного виконання.

Постанова мотивована тим, що
відповідач не спростував доводів
позивача про те, що наказ від 01.05.2014 року
№ 525 в частині застосування до нього
дисциплінарного стягнення виданий за
умов недоведення в установленому
порядку порушення позивачем вимог
Дисциплінарного статуту, наслідком
чого, з врахуванням тяжкості такого
правопорушення, обставини за яких його
скоєно, заподіяної шкоди, ступеня вини
позивача, попередньої його поведінки,
ставлення до виконання службових
обов'язків, до нього міг бути
застосований крайній захід
дисциплінарного впливу у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ.
Як наслідок відповідачем не доведено
також правомірності наказу від 12.05.2014
року № 243о/с щодо звільнення позивача з
органів внутрішніх справ за пп. «є» п. 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ - за порушення
дисципліни. Крім того, первинна
профспілкова організація атестованих
працівників міліції Снятинського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області не
погодилась зі звільненням позивача з
органів внутрішніх справ України за
відсутності достатніх підстав. Також
суд зазначив, що враховуючи
встановлений судом факт
протиправності звільнення позивача із
органів внутрішніх справ України,
період часу з 12.05.2014 року до моменту
поновлення на посаді є періодом
вимушеного прогулу позивача, а
втрачений за цей час заробіток
відповідно до вимог законодавства
України підлягає відшкодуванню.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що вона
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, суд неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи, а
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що підставою для
застосування до ОСОБА_1
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з посади було грубе
порушення ним службової дисципліни, що
виразилось у проявленні байдужості
щодо відсутності на службі підлеглого
працівника, невжиття заходів щодо
встановлення місця його перебування та
документування факту його неприбуття
на службу, а також у приховуванні від
керівництва факту зникнення цього
працівника. Зазначені вище факти
грубого порушення позивачем службової
дисципліни підтверджуються висновком
службового розслідування, проведеного
відповідно до норм законодавства. При
обранні заходу дисциплінарного
стягнення було враховано тяжкість
проступку та обставини, за яких його
скоєно. Також апелянт зазначає, що суд
першої інстанції безпідставно стягнув
на користь ОСОБА_1 середньомісячне
грошове утримання за час вимушеного
прогулу з Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області, оскільки
позивач проходив службу та отримував
грошове забезпечення у Снятинському
районному відділі Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області, який є
окремою юридичною особою і самостійним
розпорядником бюджетних коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Регулювання правового становища осіб,
які проходять службу в органах
внутрішніх справ здійснюється Законом
України «Про міліцію», Законом України
«Про дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ», «Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1191 року № 114.

Як встановив суд, ОСОБА_1 з 14.09.2000 року
проходив службу в органах внутрішніх
справ на різних посадах, а з 27.12.2013 року
працював на посаді начальника штабу
Снятинського районного відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області.

За час перебування на службі в органах
внутрішніх справ був неодноразово
нагороджений відзнаками Міністерства
внутрішніх справ України та присвоєно
спеціальне звання майора міліції.

Наказом виконувача обов'язків
начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області від 01.05.2014
року № 525 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників УМВС України в
Івано-Франківській області» ОСОБА_1
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ України.

Наказом Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області (по
особовому складу) від 12.05.2014 року № 243о/с
майор міліції ОСОБА_1 був звільнений з
органів внутрішніх справ з посади
начальника штабу Снятинського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області на
підставі п. «є» ст. 64 (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
протиправність зазначених вище
наказів відповідача з таких підстав.

Відповідно до п. 64 «є» постанови
Кабінету Міністрів Української РСР від
29.07.1991 року № 144 «Про затвердження
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ» особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за порушення
дисципліни.

Відповідно до абз. 1 ст. 1, ст. 2 Закону
України «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України»
службова дисципліна - це дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Відповідно до абз. 1 ст. 5 цього Закону за
вчинення дисциплінарних проступків
особи рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Згідно з ст. 7 даного Закону службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, дотримуватися норм
професійної та службової етики, у
службовій діяльності бути чесною,
об'єктивною і незалежною від будь-якого
впливу громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, з гідністю і честю
поводитися в позаслужбовий час, бути
прикладом у дотриманні громадського
порядку, припиняти протиправні дії
осіб, які їх учиняють. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень
та доповісти про це безпосередньому
або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що
на осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за
порушення службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: усне зауваження; догана,
сувора догана, попередження про
неповну посадову відповідність,
звільнення з посади, пониження в
спеціальному званні на один ступінь,
звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з ст. 14 цього Закону про
накладення дисциплінарного стягнення
видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома
особи рядового або начальницького
складу, яку притягнуто до
дисциплінарної відповідальності, під
підпис. У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення
службової дисципліни начальник може
обмежитись усним попередженням особи
рядового або начальницького складу
щодо необхідності суворого додержання
службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою
рядового або начальницького складу
незначного проступку з урахуванням
його нетяжкості, сумлінного ставлення
цієї особи до виконання службових
обов'язків, нетривалого перебування на
посаді (до шести місяців) та з інших
поважних причин начальник може
обмежитися раніше накладеним на таку
особу дисциплінарним стягненням.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Відповідно до ст. 20 Закону особа
рядового або начальницького складу має
право усно чи письмово послідовно
звернутися зі скаргою щодо накладення
на неї дисциплінарного стягнення до
старшого прямого начальника, аж до
міністра внутрішніх справ України або
до суду.

На ОСОБА_1 накладено стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ за грубе порушення
вимог Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, затвердженого
Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV,
Присяги працівника органів внутрішніх
справ, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.1991
року № 382, наказу Міністерства
внутрішніх справ України від 26.03.2010
року № 90 «Про стан дисципліни й
законності в діяльності органів та
підрозділів внутрішніх справ та заходи
щодо його покращення», та виразилось у
невчиненні жодних дій щодо
встановлення місця знаходження
співробітника Снятинського районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області прапорщика
міліції ОСОБА_2 та прихованні даного
факту від керівництва Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області.

Однак колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
необґрунтованість таких тверджень
відповідача, виходячи з наступного.

Як встановив суд, ОСОБА_1 в день його
невиходу на роботу 28.04.2014 року по
телефону дав вказівку
оперуповноваженому ОСОБА_3 перевірити
чи ОСОБА_2 перебуває за місцем свого
проживання, а наступного дня 29.04.2014 року
особисто виїхав за місцем проживання
ОСОБА_2 та зустрівся з його сестрою і
розпочав з`ясування обставини
зникнення останнього та встановлення
осіб, з якими його бачили востаннє.

30.04.2014 року за заявою матері ОСОБА_2 до
Єдиного державного реєстру досудових
розслідувань була внесена інформація
за ознаками складу кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115
Кримінального кодексу України з
кваліфікаційною відміткою «безвісно
зниклий».

01.05.2014 року ОСОБА_2 було виявлено з
ознаками насильницької смерті в с.
Кулачківці Снятинського району
Івано-Франківської області, про що
після встановлення всіх обставин
справи було поінформовано Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області.

Зазначені вище обставини
підтверджуються матеріалами
службового розслідування за фактом
смерті помічника оперативного
чергового чергової частини
Снятинського районного відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області прапорщика міліції ОСОБА_2

Наведеним вище підтверджуються доводи
позивача, з якими погодився суд першої
інстанції, про те, що він вчиняв
необхідні дії щодо встановлення причин
невиходу на службу ОСОБА_2 та місця його
перебування, тому колегія суддів
вважає необґрунтованим висновок
відповідача про грубе порушення
позивачем службової дисципліни і як
наслідок застосування крайнього виду
дисциплінарного стягнення - звільнення
з органів внутрішніх справ.

Також колегія суддів враховує, що
ОСОБА_1 за період служби в органах
внутрішніх справ характеризувався
позитивно, на момент притягнення до
дисциплінарної відповідальності
дисциплінарних стягнень не мав.

Таким чином, як правильно зазначив суд
першої інстанції, відповідачем
всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
не спростовані належними і достатніми
доказами доводи позивача про те, що
оскаржувані накази про його звільнення
з органів внутрішніх справ прийняті за
умов недоведення у встановленому
законодавством порядку порушення
позивачем вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
наслідком чого, з врахуванням тяжкості
такого правопорушення, обставини за
яких його скоєно, заподіяної шкоди,
ступеня вини позивача, попередньої
його поведінки, ставлення до виконання
службових обов'язків, до нього міг бути
застосований крайній захід
дисциплінарного впливу у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ.

Також, як правильно зазначив суд першої
інстанції, при прийнятті рішення щодо
застосування до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення відповідач не врахував, що
ОСОБА_1 є членом виборного
профспілкового органу первинної
профспілкової організації атестованих
працівників міліції Снятинського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області, що
підтверджується довідкою від 13.06.2014
року № 2.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про
професійні спілки та гарантії їх
діяльності» зміна умов трудового
договору, оплати праці, притягнення
працівників до дисциплінарної
відповідальності, які є членами
виборних профспілкових органів,
допускається лише за попередньою
згодою виборного органу, членами якого
вони є.

Отже, звільнення атестованих
працівників органів внутрішніх справ,
членів виборного профспілкового
органу, його керівників, крім
додержання загального порядку,
відповідно до ч. 3 ст. 41 цього Закону
допускається за наявності попередньої
згоди виборного органу, членами якого
вони є, а також вищестоящого виборного
органу цієї профспілки.

Таку правову позицію висловив
Верховний суд України в постанові від 25
березня 2014 року у справі № 21-44а14.

А відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Однак первинна профспілкова
організація атестованих працівників
міліції Снятинського районного
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області відповідно
до протоколу зборів від 22.05.2014 року № 3
не погодилась зі звільненням позивача
з органів внутрішніх справ України за
відсутності достатніх підстав.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного та обґрунтованого
висновку про те, що притягнення
Управлінням Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ здійснене
за відсутності достатніх підстав,
нерозсудливо та необґрунтовано, в
зв'язку з чим його звільнення є
протиправним і позивача слід поновити
на посаді начальника штабу
Снятинського районного відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області з дня звільнення, а саме з 12.05.2014
року.

Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу та вважає, що в цій
частині у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Як зазначено вище, перед звільненням
ОСОБА_1 працював на посаді начальника
штабу (на правах сектору) Снятинського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області, тобто
перебував у трудових відносинах з саме
із Снятинським районним відділом, який
є окремою юридичною особою, а не з
Управлінням Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області.

Однак суд першої інстанції не дослідив
дане питання та не залучив до участі у
справі як співвідповідача Снятинський
районний відділ Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області,
внаслідок чого стягнув кошти з
неналежного відповідача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
підстави та порядок заміни неналежної
сторони у адміністративному процесі
встановлено ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з частиною першою якої
суд першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Оскільки за змістом цієї норми
допустити заміну належної сторони у
справі може виключно суд першої
інстанції за умови згоди позивача та
незмінності підсудності
адміністративної справи, то можливості
заміни неналежної сторони судом
апеляційної інстанції процесуальним
законодавством не передбачено.

Отже, на думку колегії суддів, позов
ОСОБА_1 в частині стягнення грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
з Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області задоволенню не підлягає.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана
постанова підлягає частковому
скасуванню, оскільки суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, і оскаржувана постанова
прийнята частково з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області
задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 23
червня 2014 року у справі № 809/1661/14 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області про
скасування наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу - скасувати в
частині стягнення з Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області на
користь ОСОБА_1 грошового утримання за
час вимушеного прогулу та прийняти в
цій частині нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В. В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі
27.10.2014 року