Справа № 803/156/13-а
Суддя: Коваль Р.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м.Львів Справа № 876/4635/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Коваля Р.Й.,

суддів
Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року в адміністративній справі №
803/156/13-a за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про скасування
рішень про застосування фінансових
санкцій,

В С Т А Н О В И
В :

У січні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП
ОСОБА_2) звернулася до Волинського
окружного адміністративного суду із
вказаним позовом, у якому просила
скасувати рішення управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області (далі - УПФУ в
м.Ковелі та Ковельському районі) від 16
січня 2013 року за №№ 29, 30, 31 та 32 про
застосування до неї фінансових санкцій
за несвоєчасне подання звітності до
органів Пенсійного фонду України за 2004
- 2006 та 2008 роки.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
її оскаржило УПФУ в м.Ковелі та
Ковельському районі, яке вважає, що
дане рішення є незаконним та
необґрунтованим, винесене з порушенням
норм матеріального права та за
неповідновідності висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи. Тому, з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі, просить оскаржувану постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів вважає можливим
здійснювати розгляд справи у
письмовому провадженні за наявними у
ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити з наступних
підстав.

Як видно із матеріалів справи, ФОП
ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФУ в
м.Ковелі та Ковельському районі як
страхувальник, перебуває на загальній
системі оподаткування.

За результатами проведеної УПФУ в
м.Ковелі та Ковельському районі
перевірки, про що складено акт за № 37
від 16.01.2013 р., встановлено факт
несвоєчасного подання позивачем
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку за 2004
- 2006 та 2008 звітні роки.

У зв'язку із зазначеним, на підставі
пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві та
перехідні положення» Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
відповідачем прийнято рішення за №№ 29,
30, 31 та 32, якими до ФОП ОСОБА_2
застосовано фінансові санкції за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, за 2004, 2005, 2006
та 2008 звітні роки у розмірі по 170,00 грн
за кожним рішенням.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що частина дев'ята статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на підставі якої до
позивача було застосовано штрафні
санкції, не була чинною на час
виявлення порушень та прийняття
оскаржуваних рішень, тому не підлягала
застосуванню.

Проте, колегія суддів вважає такі
висновки суду першої інстанції
помилковими, виходячи з наступного.

Згідно із абзацом першим пункту 3
статті 11 Закону України «Про
загальнообов'яз-кове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058-IV)
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Такі особи є страхувальниками
відповідно до пункту 5 статті 14 цього
Закону.

Пунктом 4 частини другої статті 17
Закону № 1058-IV передбачено, що
страхувальники зобов'язані подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

Відповідно до пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-IV (у редакції,
чинній до 01 січня 2011 року) за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Розділом VIII Прикінцевих та Перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» вказаний пункт
було виключено з 01 січня 2011 року.

Крім того, абзацами п'ятим та шостим
пункту 7 розділу VIII Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або
не сплачених у період до 1 січня 2011 року,
в тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно
до законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

На підставі системного аналізу
вказаних норм права колегія суддів
суду апеляційного суду вважає, що
Пенсійний фонд України і після 01 січня
2011 року має право здійснювати контроль
за правильністю нарахування та сплати
страхових внесків, нарахованих за
період до 01 січня 2011 року, і у випадку
виявлення порушень - право
застосовувати штрафні санкції,
визначені законом, чинним на момент
вчинення таких порушень, тобто пунктом
5 частини дев'ятої статті 106 Закону №
1058-IV.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що відповідачем
обґрунтовано застосовано до позивача
фінансові санкції на підставі пункта 5
частини дев'ятої статті 106 Закону №
1058-IV, тому прийняті відповідачем
рішення від 16 січня 2013 року за №№ 29, 30, 31
та 32 є правомірними.

Статтею 198 КАС України передбачено, що
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно зі ст.202 КАС України підставами
для скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом норм матеріального
права й невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанову суду необхідно скасувати
з прийняттям нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198 ч.1 п.3, 202 п.4, 205
ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О
В И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року в адміністративній справі №
803/156/13-a скасувати.

У задоволенні позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про скасування
рішень про застосування фінансових
санкцій відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Р.Й.Коваль

Судді
В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк