Справа № 809/3305/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.
Справа № 809/3305/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

представника позивача - Кічури Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до відповідача: Державного міського
підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"

про стягнення заборгованості в сумі
423475 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі
також - позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Державного міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
(надалі також - відповідач) про
стягнення заборгованості в сумі 423475
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем, в порушення частини 1
статті 67 Конституції України, статті 36,
пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу
України (надалі також - ПК України), не
погашено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 423475
грн, самостійно задекларовані за
серпень 2014 року, згідно з податковою
декларацією з податку на додану
вартість від 31.08.2014 року. У зв'язку із
наявністю непогашеного податкового
боргу, що виник з 2004 року, сума якого
збільшилася, при неперервній дії
надісланих податкових вимог
№1/1064/14760/24-1-205 від 12.05.2004 року та
№2/1269/18768/10/24-1-205 від 14.06.2004 року позивач,
на підставі пункту 95.2 статті 95, пункту
59.5 статті 59 ПК України звернувся до
суду із стягненням вищевказаних коштів
за податковим боргом, який, у свою
чергу, в силу вимог пункту 56.11 статті 56
ПК України не підлягає оскарженню
відповідачем і є узгодженим.

Представник позивача вимоги, викладені
в позовній заяві підтримала в повному
обсязі. Просила позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце судового розгляду справи
повідомлявся завчасно та належним
чином (а.с.16), причини неявки суду
невідомі, заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи або про
розгляд справи за відсутності
представника відповідача до суду не
надходило. Своїм правом подати
заперечення проти заявленого позову
відповідач не скористався.

Відтак, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності відповідача на підставі
частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, з огляду на наявні у
матеріалах справи докази, які повно та
всебічно висвітлюють обставини в
спірних правовідносинах.

Розглянувши адміністративний позов,
вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши
надані суду письмові докази та інші
матеріали справи, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.1996 року
проведено державну реєстрацію
юридичної особи - Державного міського
підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго", що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
27.05.2014 року (а.с.9-10), та взято на облік в
Державній податковій інспекції у м.
Івано-Франківську. Згідно із ст. 15
Податкового кодексу України
відповідач є платником податків та
зборів.

Частиною 1 статті 67 Конституції України
визначений конституційний обов'язок
кожного сплачувати податки і збори в
порядку і розмірах, встановлених
законом.

У відповідності до вимог пункту 36.1.
статті 36 ПК України, податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно із пунктом 38.1. статті 38
Податкового кодексу України
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Відповідач, згідно з пунктом 180.1 статті
180 Податкового кодексу України,
являється платником податку на додану
вартість.

Щодо зобов'язань відповідача із
податку на додану вартість судом
встановлено наступне.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54
Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 202.1 статті 202 ПК України
визначено, що для податку на додану
вартість, звітним (податковим) періодом
є один календарний місяць.

Відповідно до положень статті 203 ПК
України, а саме пунктом 203.1 цієї статті
встановлено, що податкова декларація з
податку на додану вартість подається
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному місяцю,
протягом 20 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця.
Аналогічне положення закріплене
підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК
України.

Пунктом 203.2 статті 203 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого
пунктом 203.1 цієї статті для подання
податкової декларації.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачем 31.08.2014 року подано до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську податкову
декларацію з податку на додану
вартість за серпень 2014 року (а.с.7,8).
Однак, задекларовані зобов'язання
відповідачем самостійно, у
встановлений строк, не сплачені і на
момент розгляду справи податковий борг
з податку на додану вартість за серпень
2014 року становить 423475 грн.

Відповідно до загальних приписів
пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу
України платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Не підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків (пункт 56.11 статті 56
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивачем
надсилалися податкові вимоги форми
''Ю1'' за №1/1064/14760/24-1-205 від 12.05.2004 року та
''Ю2'' за №2/1269/18768/10/24-1-205 від 14.06.2004 року,
які отримані уповноваженою особою
відповідача, про що свідчать
відповідні відмітки на рекомендованих
повідомленнях про вручення поштового
відправлення (а.с.11). Відповідач вказані
податкові вимоги не оскаржував у строк
передбачений Законом України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" (чинним
на момент виникнення спірних
правовідносин), а також Податковим
кодексом України, відтак сума
грошового зобов'язання, яка є предметом
стягнення вважається узгодженою.
Обставини щодо неперервності
податкового зобов'язання додатково
підтверджуються довідкою позивача від
01.10.2014 р. за №16503/10/25-150/8172 (а.с.6).

Положеннями пункту 59.5 статті 59
Податкового кодексу України визначено,
що у разі якщо у платника податків,
якому надіслано (вручено) податкову
вимогу, сума податкового боргу
збільшується (зменшується), погашенню
підлягає вся сума податкового боргу
такого платника податку, що існує на
день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

Аналогічна правова норма щодо порядку
направлення вимоги і формування нового
податкового боргу відображена у
підпункті 6.2.1. пункту 6.2 статті 6 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", який діяв до 01.01.2011 року.

Суд зазначає, що нормами матеріального
права, до і після 2011 року, питання
направлення податкової вимоги та, на її
підставі, звернення податкового органу
до суду про стягнення податкового
боргу, врегульовані ідентично.

Враховуючи відсутність колізій між
такими нормами Законів, та встановлену
обставину збільшення податкового
боргу, визначеного в податкових
вимогах від 12.05.2004 року та 14.06.2004 року,
суд вважає підставним звернення
позивача до суду по вказаних вимогах,
без направлення нової вимоги за
правилами Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1. статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що самостійно задеклароване
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за серпень 2014 року в
сумі 423475 грн., є податковим боргом
відповідача, який не сплачений.
Додатково наявність боргу
підтверджується довідкою про суму
новоствореного податкового боргу (а.с.5)
та випискою з облікової картки
платника податку на доданку вартість
щодо відповідача (а.с.18-46).

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби на звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, обслуговуючих
такого платника, на суму податкового
боргу або його частини.

Згідно із пунктом 87.1. статтею 87
Податкового кодексу України джерелами
самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів. Пунктом 87.2. даної статті
Податкового кодексу України
передбачено, що джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Згідно з п.95.3. ст.95 Податкового кодексу
України стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Пунктом 95.4 ст.95 Податкового кодексу
України встановлено, що орган
державної податкової служби на
підставі рішення суду здійснює
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу за рахунок готівки,
що належить такому платнику податків.
Стягнення готівкових коштів
здійснюється в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача про стягнення із Державного
міського підприємства
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
податкового боргу в сумі 423475 грн., є
обґрунтованими, а позовна заява такою,
що підлягає до задоволення в повному
обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167, 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з розрахункових рахунків у
банках, що обслуговують Державне
міське підприємство
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
(ідентифікаційний код 03346058) та за
рахунок готівки, що належить
Державному міському підприємству
"Івано-Франківськтеплокомуненерго"
(ідентифікаційний код 03346058) в дохід
бюджету заборгованість з податку на
додану вартість в сумі 423475 (чотириста
двадцять три тисячі чотириста сімдесят
п'ять) гривень 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
03.11.2014 року.