Справа № 0670/1864/12
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/76293/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло
О.М.Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції
Житомирської області Державної
податкової служби

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 06.08.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.11.2012 р.

у справі №0670/1864/12

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СТС Конструкція»

до Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Житомирської
області Державної податкової служби,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Товариства з
обмеженою відповідальністю «Айбіес
Профіт»,

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СТС Конструкція»
(далі - позивач) звернулось до суду з
позовом до Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Житомирської області Державної
податкової служби (далі - відповідач)
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 06.08.2012 р.,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.11.2012 р.,
позовні вимоги задоволено, визнано
неправомірним та скасовано податкове
повідомлення - рішення від 11.01.2012 р.
№.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить їх скасувати та прийняти
нове судове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлені такі фактичні обставини
справи.

Працівниками податкового органу
проведено невиїзну документальну
перевірку позивача з питань правових
відносин з ТОВ «Айбіес Профіт» за
грудень 2010 року, січень, лютий 2011 року,
про що складено акт від 25.11.2011 р.
№209/23-12/34534654, яким встановлено
порушення позивачем вимог п.п.14.1.181 п.14.1
ст.14, п.201.4 ст.201, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення податкового кредиту у грудні
2010 року, січні, лютому 2011 року на 16 175,00
грн.

За результатами проведеної перевірки
податковим органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2012 р.
№, яким позивачу збільшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 24 263,00 грн., з яких
16 175,00 грн. за основним платежем та
8 088,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення слугував
висновок податкового органу про те, що
позивачем включено до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість вартість послуг,
отриманих від ТОВ «Айбієс
Профіт» за нікчемним правочином.

За висновками податкового органу,
господарські відносини позивача з
вказаним контрагентом не мають
реального характеру, оскільки
податковим органом встановлено
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій з надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
зокрема, у випадках, коли операції
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
відсутності порушень у діях позивача
вимог податкового законодавства при
формуванні складу податкового кредиту
з податку на додану вартість по
господарським операціям з придбання
товарів у ТОВ «Айбієс Профіт».

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (покупець) та ТОВ «Айбіес
Профіт» (постачальник) укладені усні
договори поставки будівельних
матеріалів.

Придбані матеріали отримані
уповноваженою особою позивача
відповідно до виписаних довіреностей,
копії яких знаходяться у матеріалах
справи, та оприбутковані на складі
позивача, що підтверджується
прибутковими накладними та звітами про
переміщення товарів на складах.

Розрахунки за поставлені матеріали
проведені позивачем з ТОВ «Айбіес
Профіт» у безготівковій формі шляхом
попереднього перерахування коштів з
поточного банківського рахунку
позивача на банківський рахунок
постачальника, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
банківськими виписками, всього у сумі 97
050,00 грн., з яких 16 175,00
грн. податок на додану вартість.

Крім того, виконання вказаних
господарських операцій
підтверджується наявними у матеріалах
справи, видатковими та податковими
накладними, прибутковими накладними та
рахунком фактурою.

У відповідності до приписів п.п.14.1.181
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для
виникнення у платника податку права на
податковий кредит є наявність
податкових накладних, виданих йому
підприємством-контрагентом,
оформлених з дотриманням вимог чинного
законодавства, встановлення судом
реальності та товарності
господарської операції.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано встановлено, що позивачем
податковий кредит сформований у
відповідності з зазначеними
положеннями Податкового кодексу
України, підтверджено відповідними
податковими накладними, що виписана
контрагентом зареєстрованим платником
податку на додану вартість.

Зважаючи на встановлення судами
попередніх інстанцій факту
документального підтвердження
формування позивачем податкового
кредиту за результатом здійснення
господарської діяльності з ТОВ «Айбіес
Профіт», а також використання
придбаного товару підприємством у
власній господарській діяльності,
податковим органом безпідставно
донараховано податкові зобов'язання з
податку на додану вартість.

Крім того, висновок податкового органу
про те, що відсутність у ТОВ «Айбіес
Профіт» необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності та
формування останнім податкового
кредиту з контрагентами, що мають
ознаки фіктивності, свідчить про
відсутність у позивача права на
включення сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
є помилковим з огляду на те, що чинне
податкове законодавство не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками попередніх
судових інстанцій про протиправність
прийнятого податковим органом
спірного податкового
повідомлення-рішення та наявність
підстав для його скасування.

Мотивація та докази, наведені у
касаційній скарзі, не дають
адміністративному суду касаційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права при вирішенні цієї
справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана правильно, а
тому касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані судові рішення - залишити
без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Малинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Житомирської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

2. Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 06.08.2012 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 19.11.2012 р. у
справі №0670/1864/12 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.