Справа № 2а/0370/1555/11
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4681/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Головуючого:
Голубєвої Г.К.Суддів: Бившевої Л.І.
Костенка М.І. Степашка О.І. Шипуліної
Т.М.,

перевіривши заяву Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області про перегляд ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 04.08.2014 року у справі №2а/0370/1555/11
(К/9991/39408/12 - номер справи у Вищому
адміністративному суді України) за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цунамі» до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області,
Головного управління Державного
казначейства України у Волинській
області про визнання неправомірними
дій, скасування податкового
повідомлення-рішення та стягнення
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Луцька об'єднана державна податкової
інспекція Головного управління
Міндоходів у Волинській області
звернулась до Верховного Суду України
із заявою про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
04.08.2014 року у названій справі.

Згідно статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VІ
«Про судоустрій і статус суддів»),
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 2392 та 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом;

3) порушення норм матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
04.08.2014 року заявник посилається на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме п.1.8 ст.1,
пп.7.7.2 «а» п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копію рішення Вищого
адміністративного суду України від
23.04.2014 року № К/9991/13453/11, в якому, на його
думку, згадані норми права застосовано
інакше, ніж у даній справі.

Між тим, відповідно до положень ст.237
КАС України, заява про перегляд
судового рішення може бути подана
виключно за наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах. Зокрема,
така складова як подібність
правовідносин, означає тотожність
суб'єктного складу учасників відносин,
тобто об'єкта та предмета правового
регулювання, а також умов застосування
правових норм (наприклад часу, місця,
підстав виникнення, припинення та
зміни відповідних правовідносин). У той
же час, зміст правовідносин
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту рішення Вищого
адміністративного суду України,
наведеного заявником як приклад
неоднакового застосування судами норм
матеріального права, вбачається, що
зміст правовідносин, які у ньому
розглядалися, відмінний від того, який
є у даній справі.

Приписи ст.237 КАС України визначають
виключними мотивами подання заяви про
перегляд судових рішень неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень саме у подібних
правовідносинах.

У той же час, як вбачається зі змісту
поданої заяви та доданого як приклад
неоднакового застосування судами норм
матеріального права рішення Вищого
адміністративного суду України,
неоднакове застосування судами норм
матеріального права у подібних
правовідносинах відсутнє.

Зокрема, в оскаржуваній ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
04.08.2014 року висновки про правомірність
формування податкового кредиту, на
відміну від доданого рішення,
ґрунтуються на доказах, що
підтверджують реальність проведених
господарських операцій з придбання
товарів і послуг на підставі належних
первинних документів.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Луцькій об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області в допуску справи для перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
04.08.2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Голубєва Г.К.Судді Бившева
Л.І. Костенко М.І. Степашко О.І.
Шипуліна Т.М.