Справа № 807/2712/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/36037/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова ОВ..

за участю секретаря:
Іванова Д.О.

представників:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: Сабодаш А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
головного управління Міндоходів у
Закарпатській області

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 року

у справі № 807/2712/13-а

за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доДержавної податкової
інспекції в Іршавському районі
головного управління Міндоходів у
Закарпатській області провизнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_4)
звернувся з позовом до Державної
податкової інспекції в Іршавському
районі головного управління
Міндоходів у Закарпатській області
(далі по тексту - відповідач, ДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
в задоволенні позовних вимог ФОП
ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 року
скасовано постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
24.09.2013 року. Прийнято нову постанову,
якою адміністративний позов
задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ФОП
ОСОБА_4, посилаючись на те, що суд
апеляційної інстанції не допустив
порушень норм матеріального та
процесуального права, просить
касаційну скаргу ДПІ залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено невиїзну
документальну перевірку ФОП ОСОБА_4 з
питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, за результатами якої
складено акт від 03.12.2010 року №
1555/17-50/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.2.7 п.
7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а саме: завищення
суми податкового кредиту за травень 2008
року на суму 175537,00 грн., за червень 2008
року - на суму 885025,00 грн., за вересень 2008
року - на суму 347184,00 грн., за грудень 2008
року - на суму 154626,00 грн., за липень 2010
року - на суму 169661,00 грн., всього - на суму
1 732 033 грн. податку на додану вартість,
що сплачений ФОП ОСОБА_4 при придбанні
транспортних засобів.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 07.12.2010 року №
/0, яким позивачу зменшено
бюджетне відшкодування податку на
додану вартість на суму 1732033 грн.

Суд апеляційної інстанції визнав
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, з чим погоджується
суд касаційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) сума
податку, що підлягає бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підставою для нарахування податкового
кредиту є податкові накладні, які
згідно із пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
засвідчують факти придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до вимог пп. 7.2.7 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин), у
разі імпорту товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на отримання
податкового кредиту є також і
вантажно-митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку на додану
вартість.

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається: дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно свідоцтва від 09.01.2007 року № 064822
ФОП ОСОБА_4 зареєстрований як платник
податку на додану вартість.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ФОП ОСОБА_4 є власником
транспортних засобів, зокрема,
сідельних тягачів марки VOLVO типу FH-4х2Т,
номери кузовів НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5,
НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, напівпричепів
марки KOEGEL типу SN 24, номери кузовів
НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, напівпричепа
марки VOLVO типу FА-4х2Т номер кузова
НОМЕР_2, сідельного тягача марки VOLVO
типу FА-4х2Т номер кузова НОМЕР_12,
напівпричепів бортових марки KOEGEL типу
SN 24, номери кузовів НОМЕР_13, НОМЕР_15,
НОМЕР_14, НОМЕР_16.

Фактичне придбання у власність
вищевказаних транспортних засобів
підтверджується наявними в матеріалах
справи вантажно-митними деклараціями:
від 12.03.2008 року № 302000003/8/702331, №
02000003/8/702332; від 29.04.2008 року № 302000003/8/704009,
№ 302000003/8/704011, № 302000003/8/704008, № 302000003/8/704010;
від 14.06.2010 року № 302000001/1/800664; від 22.08.2008
року № 302000001/8/800394, № 302000001/8/800390, №
302000001/8/800392, № 302000001/8/800393, № 302000001/8/800391, №
302000001/8/800395; від 13.11.2008 року № 302000001/8/800664;
від 19.11.2008 року № 302000001/8/800670, які
відповідають вимогам чинного на час
спірних правовідносин законодавства,
суми сплачених податків є
підтвердженими відповідно до вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість», що не заперечується
відповідачем.

Використання транспорту ФОП ОСОБА_4 в
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи
(зокрема, подорожніми листами,
товарно-транспортними накладними - СМR,
тощо).

В свою чергу, щодо висновків ДПІ про
можливість включення до складу
податкового кредиту приватного
підприємця податку на додану вартість
по транспортних засобах,
зареєстрованих лише на суб'єкта
господарювання, а не на фізичну особу,
слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог п. 6 Порядку
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів і мопедів, затверджених
Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 (далі -
Порядок), транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами.

Оскільки, ФОП ОСОБА_4 не має статусу
юридичної особи, то згідно із
вищевказаним Порядком, транспортні
засоби мають реєструватись за
позивачем як за фізичною особою, не
залежно від того, чи займався останній
підприємницькою діяльністю.

Таким чином, колегія суду приходить до
висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд апеляційної
інстанції вірно застосував норми
матеріального права, отже, прийняте
податковим органом спірне рішення є
неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12.06.2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Іршавському районі
головного управління Міндоходів у
Закарпатській області залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов