Справа № 826/9320/14
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9320/14
Головуючий у 1-й інстанції: Катющенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Кобаля М.І.,

суддів:
Бабенка К.А., Борисюк Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства економічного розвитку та
торгівлі України про зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся
до суду із адміністративним позовом до
Міністерства економічного розвитку та
торгівлі України (далі - Відповідач) у
якому просив:

- зобов'язати відповідача виконувати
Указ Президента України №634/2011 від
31.05.2011 року та провести службове
розслідування по фактам, викладеним у
заяві позивача від 11.11.2013 року;

- зобов'язати відповідача за
результатами розслідування матеріали
передати до органів прокурорського
реагування для визначення ступеню
відповідальності членів Правління ЖСК
№12 «Гірняк», які порушили Закони
України та постанову Кабміна України
№529 в редакції від 01.06.2011 (постанова
Кабміну України №869), а також в
Антимонопольний комітет для вирішення
питання про анулювання підвищення
витрат за графою «Експлуатаційні
витрати» до 2,45 грн./м2, які протирічать
процедурі встановлення «тарифів на
послуги» за постановою Кабміну України
№869;

- винести окрему ухвалу відносно дій
чиновників відповідача ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які підготували та підписали
типову бюрократичну відписку на заяву
позивача до Міністерства економічного
розвитку та торгівлі України від
11.11.2013».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2014 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити адміністративний позов в
повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, оскільки сторони у судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
11 листопада 2013 ОСОБА_2 звернувся до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України з заявою, в якій
просив провести перевірку щодо
обґрунтованості встановлених тарифів
на житлово-комунальні послуги та
нецільового використання коштів
правлінням житлово-будівельного
кооперативу № 12 «Гірняк» у м.
Дніпропетровськ. Крім того, просив
провести службове розслідування по
фактам, викладеним у заяві; за
результатами розслідування матеріали
передати до органів прокурорського
реагування для визначення ступеню
відповідальності членів правління ЖСК
№12 «Гірняк»; спільно з Антимонопольним
комітетом анулювати рішення правління
ЖСК №12 «Гірняк» про підвищення витрат
за графою «Експлуатаційні витрати» до
2,45 грн./м2, які протирічать процедурі
встановлення «тарифів на послуги» за
постановою Кабміну України №869;
передати матеріали даної заяви, якщо
вони не мають відношення до
Міністерства, передати до
Контрольно-ревізійного управління
України для проведення фінансового
аудиту діяльності правління ЖСК №12
«Гірняк», починаючи з 1964 року.

Листом № 2006-06/44857-16 від 18.12.2013 відповідач
повідомив позивача, що на сьогоднішній
день повноваження щодо встановлення
тарифів на комунальні послуги
розподілені між Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг та органами
місцевого самоврядування. Крім того,
державний контроль (нагляд) за
дотриманням центральними та місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування, суб'єктами
господарювання вимог щодо формування,
встановлення та застосування
державних регульованих цін здійснює
Державна інспекція України з контролю
за цінами.

ОСОБА_2, вважаючи вказану відповідь
протиправною, звернувся з даним
позовом до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні адміністративного позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
Міністерством економічного розвитку
та торгівлі України звернення ОСОБА_2
від 11.11.2013 розглянуто у відповідності
до вимог Закону України «Про звернення
громадян», оскільки роз'яснено порядок
діяльності житлово-будівельних
кооперативів та регулювання такої
діяльності, повноваження органів щодо
встановлення цін і тарифів, органів,
які здійснюють контроль за
встановленням тарифів, а також
роз'яснено про можливість вирішення у
судовому порядку спорів щодо
формування та затвердження цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суть цього конституційного права
полягає в гарантованій державою
можливості кожного громадянина
безпосередньо звертатися, направляти
індивідуальні, колективні і письмові
звернення до державних органів,
органів місцевого самоврядування та
їхніх посадових осіб, під якими слід
розуміти також пропозиції про
поліпшення їх діяльності або критику
недоліків у їхній роботі, що є важливим
засобом виявлення і виправлення
порушень закону, допомоги щодо їх
усунення і попередження.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів
регулюються Законом України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР,
який забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх
прав і законних інтересів та
відновлення їх у разі порушення.

Статтею 1 Закону України «Про звернення
громадян» гарантовано право громадян
України звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 наведеного Закону
під зверненнями громадян слід розуміти
викладені в письмовій або усній формі
пропозиції (зауваження), заяви
(клопотання) і скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 вищевказаного
Закону звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

Частиною першою статті 15 Закону
України «Про звернення громадян»
встановлено, що органи державної влади,
місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань).

В силу вимог ч. 3 ст. 15 вищевказаного
Закону відповідь за результатами
розгляду заяв (клопотань) в
обов'язковому порядку дається тим
органом, який отримав ці заяви і до
компетенції якого входить вирішення
порушених у заявах (клопотаннях)
питань, за підписом керівника або
особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 19 Закону України «Про
звернення громадян» встановлено, що
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; у разі
прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову; на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу; відміняти або
змінювати оскаржувані рішення у
випадках, передбачених законодавством
України, якщо вони не відповідають
закону або іншим нормативним актам,
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Як вбачається зі звернення позивача,
останній вважає, що керівництво
житлово-будівельного кооперативу
«Гірняк» при формуванні тарифів на
житлово-комунальні послуги допустило
порушення законодавства про ціни і
ціноутворення, а тому вимагає від
відповідача здійснити перевірку
правильності їх формування у
зазначеній організації.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
зазначає наступне.

Пунктом 4 Положення про
Мінекономрозвитку, затвердженого
Указом Президента України від 31 травня
2011 року № 634/2011, встановлено, що
Мінекономрозвитку відповідно до
покладених на нього завдань здійснює в
межах своїх повноважень контроль за
додержанням порядку формування,
встановлення та застосування цін
(тарифів).

У той же час, правові та організаційні
засади і порядок здійснення перевірок
порядку формування, встановлення та
застосування цін (тарифів)
визначаються Законом України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Абзацом другим частини 4 статті 4 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»
встановлено, що виключно законами
встановлюються органи, уповноважені
здійснювати контроль у сфері
господарської діяльності.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про ціни і ціноутворення» органом
державного контролю за цінами
визначено центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з контролю за цінами, а також
інші органи, визначені Законом.

Указом Президента України від 30
березня 2012 року № 236/2012 «Питання
реалізації державної політики з
контролю за цінами» затверджено
Положення про Державну інспекцію
України з контролю за цінами, яким
визначено її повноваження щодо
здійснення контрольно-наглядових
функцій у сфері ціноутворення.

Абзацом 18 підпункту 3 пункту 9 Положення
про Мінекономрозвитку, затвердженого
Указом Президента України від 31 травня
2011 року № 634/2011, встановлено, що Міністр
економічного розвитку і торгівлі
України ініціює питання щодо
проведення службового розслідування
стосовно керівників центральних
органів виконавчої влади, їх
заступників, інших державних
службовців і працівників апаратів
центральних органів виконавчої влади
та їх територіальних органів,
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери управління
центральних органів виконавчої влади.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що повноваження щодо
проведення службових розслідувань
стосовно посадових осіб інших
підприємств, установ та організацій, а
також проведення перевірок щодо
нецільового використання такими
підприємствами коштів, Міністерству
економічного розвитку та торгівлі
України не надано.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
М.І. Кобаль

судді:
К.А. Бабенко

Л.П. Борисюк

.

Головуючий суддя
Кобаль М.І.

Судді:
Бабенко К.А

Борисюк Л.П.