Справа № 13/212а
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Справа №
66303/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Чорнія Р.Ю.,

представника відповідача
Шевчука І.З.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Львова на
постанову господарського суду
Львівської області від 16.08.2007 року в
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгова компанія «Еврика»
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2007 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
компанія «Еврика» звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позивач просив скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача №
/1/657 від 16.01.2007 року, яким йому
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 2481,20 грн. (2026,00
грн. основного платежу та 455,20 грн.
штрафних (фінансових) санкцій) та №
/1/658 від 16.01.2007 року, яким йому
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
194221,50 грн.(129481,00 грн. основного платежу
та 64740,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій). Посилався на невідповідність
зазначених податкових
повідомлень-рішень вимогам
законодавства.

Постановою господарського суду
Львівської області від 16.08.2007 року
позов задоволено. Податкові
повідомлення рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова №
/1/657 від 16.01.2007 року та № /1/658
від 16.01.2007 року скасовано.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Державна податкова
інспекція у Шевченківському районі м.
Львова, яка в апеляційній скарзі
просить її скасувати та постановити
нове рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції не врахував, що
позивач в листопаді 2005 року та січні 2006
року провів капітальний ремонт
орендованого в ТзОВ «Майбаш Груп
Україна» приміщення, проведення якого
не було передбачено договором, а
витрати безпідставно відніс до
валових. Позивач безпідставно, крім
того, нарахував амортизаційні
відрахування з вартості ремонту
орендованого приміщення в сумі 8104 грн.
Підприємство безпідставно застосувало
ставку податку 0% при наданні
транспортно-експедиційних послуг
вантажів за межі України в квітні-липні
2005 року, що призвело до заниження
податку на додану вартість на суму 65700
грн., а за квітень 2005 року, листопад 2005
року, лютий 2006 року до складу
податкового кредиту включило суми ПДВ,
які не підтверджені податковими
накладними, занизивши податок на
додану вартість на суму 2338 грн. Тому
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідають
вимогам закону та безпідставно
скасовані судом першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, який апеляційну
скаргу підтримав, представника
позивача, який просить апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню
підлягає частково з таких підстав.

В справі встановлено, що працівниками
ДПІ у Шевченківському районі м. Львова
проведено планову виїзну
документальну перевірку ТзОВ
«Виробничо-торгова компанія «Еврика» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 1.04.2005 року по 30.06.2008 року, за
результатами якої складено акт від
16.10.2006 року № 447/268/23-031/32182186.

За наслідками перевірки податковим
органом було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 30.10.2006 року №
/0/24773 та від 30.10.2006 року №/0/24774
про визначення податкових зобов'язань
з податку на прибуток та з податку на
додану вартість. Після оскарження
позивачем цих податкових
повідомлень-рішень вони були скасовані
відповідачем з прийняттям нових
податкових повідомлень-рішень №
/1/657 від 16.01.2007 року , яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 2481,20 грн. (2026,00
грн. основного платежу та 455,20 грн.
штрафних (фінансових) санкцій) та №
/1/658 від 16.01.2007 року , яким йому ж
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
194221,50 грн.(129481,00 грн. основного платежу
та 64740,50 грн. штрафних (фінансових)
санкцій).

Податковий орган, зокрема, вважав, що
позивач, порушивши вимоги пп. 8.1.2 п. 8.1
ст. 8 чинного на час спірних
правовідносин Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
протягом 1 півріччя 2006 року
безпідставно нараховував амортизацію
на вартість орендованого в ТзОВ
«Майбаш Груп Україна» за договором від
28.10.2005 року № 281005 приміщення, внаслідок
чого занизив податок на прибуток в
розмірі 2026,00 грн.

Відповідач, зокрема, вважав, що
позивачем проведено капітальний
ремонт орендованого приміщення, що не
було передбачено договором оренди. У
виконавця робіт - ПП «Будпостачоб'єкт»
не було ліцензії на проведення
будівельних робіт, в зв'язку з чим
будівництво є самовільним, а
проведення таких робіт не підтверджено
первинними документами
бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» амортизації підлягають
витрати на:

придбання основних фондів та
нематеріальних активів для власного
виробничого використання, включаючи
витрати на придбання племінної худоби
та придбання, закладення і вирощування
багаторічних насаджень до початку
плодоношення;

самостійне виготовлення основних
фондів для власних виробничих потреб,
включаючи витрати на виплату
заробітної плати працівникам, які були
зайняті на виготовленні таких основних
фондів;

проведення всіх видів ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних фондів.

Отже, суд першої інстанції правильно
вважав, що право на нарахування
амортизаційних відрахувань не
ставиться в залежність від виду
ремонту (капітального чи поточного), а
також від того, чи такий ремонт
проводиться власного чи орендованого
приміщення як об'єкта основних фондів,
оскільки до моменту повернення об'єкту
його власнику поліпшення є власністю
орендаря, який його вартість
відображає в бухгалтерському обліку
протягом всього часу використання
об'єкту в своїй господарській
діяльності.

Згідно з пп. 8.8.1 п. 8.8. ст.. 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» у разі коли договір
оперативного лізингу (оренди)
зобов'язує або дозволяє орендарю
здійснювати поліпшення об'єкта
оперативного лізингу (оренди), частина
вартості таких поліпшень у складі
витрат, що перевищують суму на
поліпшення основних фондів, визначену
згідно з підпунктом 8.7.1 пункту 8.7 цієї
статті, включається таким орендарем до
балансової вартості:

відповідної групи основних фондів у
разі, якщо на балансі орендаря
обліковується група основних фондів,
до якої відноситься такий об'єкт
лізингу (оренди);

створеної таким орендарем відповідної
групи основних фондів у разі, якщо на
балансі орендаря не обліковується
група основних фондів, до якої
відноситься такий об'єкт лізингу
(оренди).

Вказана норма не передбачає виду
поліпшень орендованого майна, дозвіл
на який повинен обумовлюватися в
договорі оренди .

Фактичний дозвіл орендодавця на
поліпшення орендованого приміщення
міститься в п. 1 розділу 7 договору
найму (оренди) нежитлових приміщень №
281005 від 28.10.2005 року, укладеного між ТзОВ
«Виробничо-торгова компанія «Еврика»
та ТзОВ «Майбаш Груп Україна».

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо того, що поліпшення
позивачем орендованого приміщення не
суперечить положенням пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», є правомірним.

Здійснення поліпшення орендованого
приміщення стверджується наявними в
справі актами виконаних робіт від
30.11.2005 року № 221105 та від 31.01.2006 року №
248658, які є первинними документами
бухгалтерського обліку, проти чого не
заперечує податковий орган.

Ліцензія на право виконання
будівельних робіт не є первинним
документом бухгалтерського обліку,
оскільки не відображає здійснення
жодної господарської операції.
Відповідальність за проведення
будівельних робіт несе виконавець
робіт, а не їх замовник, тому для
останнього не можуть наступати
негативні наслідки у вигляді
донарахування податків.

В суді першої інстанції подано копію
ліцензії ПП «Будпостачоб'єкт» від
22.09.2004 року на право здійснення
будівельних робіт, тому доводи
відповідача щодо відсутності такої є
безпідставними.

Відсутність дозволу органів
архітектури та містобудування на
проведення капітального ремонту
приміщення також не є підставою для
визнання обґрунтованими доводів
відповідача, оскільки такий дозвіл не
є документом первинного
бухгалтерського обліку та не тягне для
позивача відповідальності у сфері
сплати податків.

Податковий орган, приймаючи
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, прийшов до
висновку про порушення позивачем вимог
пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 чинного на час спірних
правовідносин Закону України «Про
податок на додану вартість» та
включення до податкового кредиту сум
ПДВ, сплачених виконавцю будівельних
робіт у складі їх ціни, внаслідок чого
занизив цей податок на суму 61443 грн.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону якщо платник
податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Та обставина, що поліпшене внаслідок
капітального ремонту орендоване
приміщення використовувалося
позивачем в межах його господарської
діяльності жодних сумнівів не
викликає. Суми ПДВ з вартості
будівельних робіт були обґрунтовано
включені позивачем до податкового
кредиту у січні 2006 року на підставі
податкових накладних контрагента
позивача від 30.11.2005 року № та від
31.01.2006 року № .

Крім того, податковий орган зробив
висновок про безпідставне
застосування позивачем нульової
ставки ПДВ при оподаткуванні
транспортно-експедиційних послуг щодо
організації перевезень в міжнародному
сполученні, що призвело до заниження
ПДВ на суму 65700 грн.

Відповідно до пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону
України «Про податок на додану
вартість» за нульовою ставкою
оподатковуються операції з поставки
транспортних послуг з перевезення
пасажирів та вантажів за межами
митного кордону України, а саме: від
пункту за межами державного кордону
України до пункту проведення митних
процедур з випуску пасажирів або
вантажів з-під митного контролю на
митну територію України (включаючи
внутрішні митниці); від пункту
проведення митних процедур з випуску
пасажирів або вантажів за межі митного
кордону України (включаючи внутрішні
митниці) до пункту поза межами
державного кордону України; між
пунктами поза межами митного кордону
України.

У разі коли поставка транспортних
послуг, визначених частиною першою
цього підпункту, здійснюється у
вигляді брокерських, агентських або
комісійних операцій з транспортними
квитками, проїзними документами,
укладання договорів або рахунків на
транспортування пасажирів або
вантажів довіреною особою перевізника,
операції з таких послуг
оподатковуються за ставкою,
передбаченою пунктом 6.1 цієї статті.

З матеріалів справи видно, що ТзОВ
«Виробничо-торгова компанія «Еврика»
не здійснювало укладання договорів на
транспортування пасажирів чи вантажів
в якості довіреної особи перевізника.
Позивач діяв за дорученням і був
представником інтересів замовників
послуг на перевезення, а не
перевізників. Тому суд першої
інстанції обґрунтовано вважав, що
положення абз.2 пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону
України «Про податок на додану
вартість» до його діяльності
застосовуватися не може.

Згідно з п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про
податок на додану вартість» об'єкти
оподаткування, визначені статтею 3
цього Закону, за винятком операцій,
звільнених від оподаткування, та
операцій, до яких застосовується
нульова ставка згідно з цим Законом,
оподатковуються за ставкою 20
відсотків.

Таким чином, зазначений розмір ставки
податку може бути застосована до
послуг самого експедитора, а не послуг
третіх осіб, залучених ним до
транспортного обслуговування,
оскільки відповідно до ст. 9 Закону
України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» платою експедитору
вважаються кошти, сплачені клієнтом
експедитору за належне виконання
договору транспортного
експедирування.

У плату експедитору не включаються
витрати експедитора на оплату послуг
(робіт) інших осіб, залучених до
виконання договору транспортного
експедирування, на оплату зборів
(обов'язкових платежів), що сплачуються
при виконанні договору транспортного
експедирування.

Отже, витрати експедитора на оплату
послуг перевізника оподатковуються у
перевізника, а не у експедитора, який
сплачує податок з розміру винагороди,
сплаченої клієнтом за належне
виконання договору транспортного
експедирування.

Суд першої інстанції, крім того, вважав,
що позивач не спростував доводів
податкового органу щодо завищення сум
податкового кредиту у квітні,
листопаді 2005 року, січні 2006 року на суму
2338 грн. за відсутності податкових
накладних. Такого висновку суду не
оспорює в суді апеляційної інстанції
представник позивача.

Проте доводи суду щодо відсутності
підстав для часткового скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення в силу наявності
права у податкового органу прийняти
нове повідомлення-рішення суперечать
законодавству, оскільки суд був
зобов'язаний визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення в тій частині, в
якій воно є незаконним. В частині, яка
відповідає закону, суд зобов'язаний
відмовити в позові.

В справі встановлено, що у квітні,
листопаді 2005 року, січні 2006 року
позивач незаконно відніс до валових
витрат суму 2338 грн., яка не була
підтверджена податковими накладними,
при цьому зменшив суму ПДВ на 2338,00 грн.

Тому оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № /1/658 від
16.01.2007 року в частині визначення
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
3507,00 грн. (2338,00 грн. основний платіж та
1169,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій)
є законним. В решті 190714,50 грн., в т.ч.
127143,00 грн. основного платежу та 63571,50
грн. штрафних (фінансових) санкцій це
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню як незаконне, як і
повідомлення-рішення № /1/657 від
16.01.2007 року , яким товариству з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-торгова компанія «Еврика»
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 2481,20 грн. (2026,00
грн. основного платежу та 455,20 грн.
штрафних (фінансових) санкцій).

Суд першої інстанції розглянув справу
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову з наведених підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202,
205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И
В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
задовольнити частково.

Постанову господарського суду
Львівської області від 16.08.2007 року в
справі № 13/212А скасувати та прийняти
нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова №
/1/658 від 16.01.2007 року в частині
визначення товариству з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
компанія «Еврика» податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 190714,50 грн., в т.ч.
127143,00 грн. основного платежу та 63571,50
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова №
/1/657 від 16.01.2007 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
компанія «Еврика» визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 2481,20
грн. (2026,00 грн. основного платежу та 455,20
грн. штрафних (фінансових) санкцій). В
решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
А.І. Рибачук

Д.М.Старунський