Справа № 266/3616/14-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 р.Справа №
266/3616/14-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В., Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя на постанову Приморського
районного суду м. Маріуполя від
04.09.2014р. по справі №
266/3616/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Маріуполя

про визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИЛА:

13.08.14 року позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

Постановою Приморського районного
суду м. Маріуполя від 04.09.2014 року позов
частково задоволено. Визнано
неправомірними дії та зобов'язати УПФУ
в Приморському районі м. Маріуполя
провести ОСОБА_1 нарахування та виплату
щомісячної доплати до пенсії
встановленої ст..6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком ,
з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність
за період з 13.02.2014 р. по 02.08.2014 р., включно
з урахуванням фактично виплачених за
цей період сум.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Виходячи з приписів ст. 183-2 КАС України
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" має статус дитини
війни та за приписами ст.6 цього закону
має право на отримання підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права надавши перевагу ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" над постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.2011 року р. за
№ 1381 "Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом визначено розмір мінімальної
пенсії за віком, виходячи із приписів
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Закон України "Про соціальний захист
дітей війни" установлює правовий
статус дітей війни і визначає основи їх
соціального захисту та гарантує їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної
підтримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни" ,
який набрав чинності з 01.01.2006 року,
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року,
іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Статтею 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених
зазначеним законом, здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Щодо доводів апеляційної скарги про не
врахування судом першої інстанції
Закону України "Про державний бюджет
України на 2014 рік." колегія суддів
зазначає наступне.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" (в редакції Закону до
03.08.2014 р.) не встановлено обмеження,
щодо виплат відповідно до Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", тому з 01.01.2014 року діють
положення ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", з
урахуванням частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
протиправними.

Частиною 1 статті 8 Конституції
передбачено, що в Україні визнається і
дії принцип верховенства права. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод ( ч.3 ст.22 Конституції).

За таких обставин, спірні
правовідносини регулюються Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни", а тому застосування до таких
правовідносин підзаконного акту -
постанови КМУ № 1381 від 28 грудня 2011 р.,
яка суперечить Закону № 796-ХІІ, є
помилковим.

Отже, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що в межах заявлених позовних вимог
за період з 13.02.2014 року по 02.08.2014 року
нарахування та виплата дітям війни
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2
ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 3
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС
України, відповідач за період з 13.02.2014
року по 02.08.2014 року не мав підстав
застосовувати постанову Кабінету
Міністрів України від 28.12.2011р. за № 1381
та був зобов'язаний діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", який має вищу
юридичну силу ніж зазначена постанова,
нараховувати та здійснювати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Щодо доводів апеляційної скарги
про необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія
суддів, вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч. 3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
-без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду
м. Маріуполя від 04.09.2014р. по справі
№ 266/3616/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Русанова В.Б.Судді
Курило Л.В. Присяжнюк О.В.