Справа № 2а/0570/10763/12
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/7847/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу заступника
прокурора Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 січня 2013
року у справі за позовом прокурора м.
Маріуполя до виконавчого комітету
Маріупольської міської ради про
скасування рішення №113 від 17.03.2004 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор м. Маріуполя звернувся до
виконавчого комітету Маріупольської
міської ради з позовом про скасування
рішення № 113 від 17.03.2004 року «Про
затвердження переліку нежитлових
приміщень, які знаходяться у міській
комунальній власності та підлягають
передачі в оренду» в частині включення
до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації, нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Вважав відхилення внесеного ним
протесту необґрунтованим, а
оскаржуване рішення виконавчого
комітету таким, що не відповідає
вимогам законодавства, оскільки
підвали житлових будинків відносяться
до допоміжних приміщень
багатоквартирного будинку, призначені
для забезпечення експлуатації будинку
та окремо приватизації не підлягають.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 січня 2013
року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Донецької області,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

На дану касаційну скаргу заперечень не
надходило.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Маріупольської міської ради
№ 113 від 17.03.2004 року «Про затвердження
переліку нежитлових приміщень, які
знаходяться у міській комунальній
власності та підлягають передачі в
оренду», було включено до переліку
об'єктів, що підлягають передачі в
оренду нежитлове приміщення,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
власником якого є територіальна
громада м. Маріуполя в особі
Маріупольської міської ради (свідоцтво
про право власності ЯЯЯ № 694414 від 17.04.2008
року).

Прокурором було проведено перевірку
щодо частини даного нежитлового
приміщення НОМЕР_1, вбудованого у
підвал А/п, а саме: кімнат 7-15, загальною
площею 110,1 кв.м, що складає 31/100 частки
приміщення, яке було продано ОСОБА_2, а
потім відчужено ОСОБА_3

Судами також було встановлено, що
зазначене приміщення є відокремленим
та використовувалось для укриття
персоналу КП «Маріупольське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» до січня 2008 року, не є
допоміжним та не призначалось для
забезпечення експлуатації будинку. В
той же час вказане приміщення з 01.01. 2005
року по даний час не знаходиться на
обліку в управлінні і не відноситься до
захисних споруд. При цьому суди
зазначили, що в даному приміщенні
відсутнє інженерно-технічне
обладнання, що забезпечує
функціонування будинку, без доступу до
якого експлуатація будинку є
неможливою.

Статтями 1, 10 Закону України від 19
червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» визначено, що у процесі
приватизації громадяни набувають
право власності на квартири та
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку, які
призначені для забезпечення його
експлуатації та побутового
обслуговування мешканців будинку
(сходові клітини, вестибюлі, перехідні
шлюзи, позаквартирні коридори,
колясочні, кладові, сміттєкамери,
горища, підвали, шахти і машинні
відділення ліфтів, вентиляційні камери
та інші технічні приміщення).

Власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку. Допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т. ін.) передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до частини третьої статті 4
Житлового кодексу України нежилі
приміщення в жилому будинку, які
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру і є самостійним об`єктом
цивільно-правових відносин, до
житлового фонду не входять і в
результаті приватизації квартир
такого будинку їх мешканцями право
власності в останніх на ці приміщення
не виникає.

Отже враховуючи встановлені у справі
обставини, суди дійшли правомірного
висновку про відсутність підстав для
віднесення вказаного приміщення до
допоміжного, призначеного для
забезпечення експлуатації будинку.

Водночас, виходячи з визначених
статтею 220 КАС України меж перегляду
рішень судом касаційної інстанції та
доводів касаційної скарги, відсутні
підстави вважати, що судами допущені
порушення норм матеріального і
процесуального права, які можуть мати
наслідком їх скасування.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтею 220, 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Донецької області - відхилити, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 11 жовтня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 січня 2013
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5
днів після направлення його копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянуте Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.ст.
237-239 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
В.Ф. Мороз

О.Є. Донець

А.О. Логвиненко