Справа № 2а/0370/783/12
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 р.
Справа № 90954/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Перлина» до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування рішення №1283/10/15-1 від 30.01.2012
року та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В
И Л А:

23.03.2012 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання протиправним
та скасування рішення від №1283/10/15-1 від
30.01.2012 року та зобов'язання видати
свідоцтво платника єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Податковим кодексом України не
встановлено обмежень на застосування
спрощеної системи оподаткування
суб'єктами господарювання, що
здійснюють діяльність з реалізації
ювелірних та побутових виробів з
дорогоцінними металами та
дорогоцінним камінням, а відтак
відмова відповідача у видачі свідоцтва
про сплату єдиного податку є
незаконною. Згідно цього, просить
визнати протиправним та скасувати
рішення Луцької ОДПІ №1283/10/15-1 від
30.01.2012 року та зобов'язати видати
свідоцтво платника єдиного податку.

В судовому засіданні, суду першої
інстанції, представник позивача
уточнила позовні вимоги та просила суд
визнати неправомірною відмову Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у видачі ПрАТ «Перлина»
свідоцтва про сплату єдиного податку з
1 січня 2012 року та зобов'язати Луцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
видати ПрАТ «Перлина» свідоцтво про
сплату єдиного податку з 01 січня 2012
року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 11 квітня 2012
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправною
відмову Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції у видачі
Приватному акціонерному товариству
«Перлина» свідоцтва про сплату єдиного
податку з 01 січня 2012 року. Зобов'язано
Луцьку об'єднану державну податкову
інспекцію Волинської області
Державної податкової служби видати
Приватному акціонерному товариству
«Перлина» свідоцтво про сплату єдиного
податку з 01 січня 2012 року.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідно до абз.4 п.п.291.5.1 п.291.5
ст.291 Податкового кодексу України не
можуть бути платниками єдиного податку
суб'єкти господарювання (юридичні
особи та фізичні особи - підприємці),
які здійснюють видобуток, виробництво,
реалізацію дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, у тому числі
органогенного утворення.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
суб'єкти господарювання при
здійсненні ними оптової та роздрібної
торгівлі ювелірними виробами мають
право обрати спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності та
відповідно зареєструватися платниками
єдиного податку відповідно до норм
Податкового Кодексу.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Згідно ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що 03.03.1992 року ПАТ
«Перлина» зареєстровано як суб'єкт
підприємницької діяльності виконавчим
комітетом Луцької міської ради, що
підтверджується копією витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АЖ №439231(а.с.13).

23.01.2012 року позивачем до Луцької ОДПІ
подано заяву про застосування
спрощеної системи оподаткування в
якій, позивачем зазначено обрані види
діяльності згідно з Класифікацією
видів економічної діяльності КВЕД ДК
009:2005, відповідно до пункту 298.3 статті 298
ПК України: 52.44.9 «Роздрібна торгівля
іншими товарами для дому»; 52.48.2
«Роздрібна торгівля годинниками та
ювелірними виробами»; 52.48.9 «Роздрібна
торгівля іншими непродовольчими
товарами».; 51.19.0 «Діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту»(а.с.8).

22.03.2012 року представником позивача
отримано рішення Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції від
30.01.2012 року № 1283/10/15-1, яким позивачу
відмовлено у переході на спрощену
систему оподаткування, оскільки
основним видом діяльності ПрАТ
«Перлина» є роздрібна торгівля
годинниками і ювелірними виробами, що з
урахуванням пункту 4 підпункту 291.5.1
пункту 291.5 статті 291 Податкового
кодексу України виключає можливість
переходу позивача на спрощену систему
оподаткування з 01.01.2012 року(а.с.10).

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності», який набрав
чинності з 1 січня 2012 року, встановлені
правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності.

Згідно із пунктом 291.3 статті 291 ПК
України юридична особа чи фізична
особа - підприємець може самостійно
обрати спрощену систему оподаткування,
якщо така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

Відповідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1
статті 298 ПК України для обрання або
переходу на спрощену систему
оподаткування суб'єкт господарювання
подає до органу державної податкової
служби заяву.

Статтею 299 ПК України визначено, що
свідоцтво платника єдиного податку
видається суб'єкту господарювання,
який подав до органу державної
податкової служби заяву щодо обрання
або переходу на спрощену систему
оподаткування. Свідоцтво платника
єдиного податку видається органом
державної податкової служби
безоплатно протягом 10 календарних днів
з дня подання суб'єктом господарювання
заяви. У разі відмови у видачі
свідоцтва платника єдиного податку
орган державної податкової служби
зобов'язаний надати протягом 10
календарних днів з дня подання
суб'єктом господарювання заяви
письмову вмотивовану відмову, яка може
бути оскаржена суб'єктом
господарювання у встановленому
порядку.

Підставами для прийняття органом
державної податкової служби рішення
про відмову у видачі суб'єкту
господарювання свідоцтва платника
єдиного податку є виключно: 1)
невідповідність такого суб'єкта
господарювання вимогам статті 291 цієї
глави; 2) наявність у суб'єкта
господарювання, який утворюється в
результаті реорганізації (крім
перетворення) будь-якого платника
податку, непогашених податкових
зобов'язань чи податкового боргу, що
виникли до такої реорганізації; 3)
подання протягом календарного року
більше одного разу заяви про перехід на
спрощену систему оподаткування.

Однією із вимог можливості
застосування спрощеної системи
оподаткування є вид господарської
діяльності, який обрано суб'єктом
господарювання (пункт 291.4 статті 291
Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК
України встановлено, що господарська
діяльність - це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Аналіз норм Податкового Кодексу
свідчить про те, що у деяких випадках
вид господарської діяльності
визначається прямим посиланням на
Національний Класифікатор видів
економічної діяльності ДК 009:2005 (КВЕД ДК
009:2005), при цьому, відповідно до пункту
298.3 статті 298 та пункту 299.11 статті 299
Податкового кодексу України вид
господарської діяльності згідно з КВЕД
безпосередньо зазначається у заяві та
свідоцтві платника єдиного податку -
фізичної особи-підприємця.

Абзацом 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5
статті 291 ПК України встановлено, що не
можуть бути платниками єдиного
податку, зокрема, суб'єкти
господарювання, які здійснюють
видобуток, виробництво, реалізацію
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння, у тому числі органогенного
утворення.

Відповідно статті 1 Закону України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними» дорогоцінні метали - це золото,
срібло, платина і метали платинової
групи паладій, іридій, родій, осмій,
рутеній) у будь-якому вигляді та стані
(сировина, сплави, напівфабрикати,
промислові продукти, хімічні сполуки,
вироби, відходи, брухт тощо);
дорогоцінне каміння - це природні та
штучні (синтетичні) мінерали в
сировині, необробленому та обробленому
вигляді (виробах) ; дорогоцінне каміння
органогенного утворення - це перли і
бурштин в сировині, необробленому та
обробленому вигляді; видобуток
дорогоцінних металів - вилучення
дорогоцінних металів з надр і відходів
гірничо-збагачувального або
металургійного виробництва (хвости
збагачення, відвали, шлаки, шлами,
недогарки) усіма можливими способами;
видобуток дорогоцінного каміння та
напівдорогоцінного каміння - вилучення
дорогоцінного каміння та
напівдорогоцінного каміння з гірських
порід усіма можливими способами;
виробництво дорогоцінних металів -
вилучення дорогоцінних металів із
комплексних руд, концентратів та інших
напівпродуктів, відходів і брухту, що
містять ці метали, та афінаж
дорогоцінних металів; афінаж
дорогоцінних металів - металургійний
процес одержання дорогоцінних металів
високої чистоти шляхом відділення від
них забруднюючих домішок.

Відповідно до пункту 298.3 статті 298 і
пункту 299.11 статті 299 ПК України у заяві
суб'єкта господарювання та свідоцтві
платника єдиного податку зазначаються,
зокрема, обрані фізичною
особою-підприємцем види господарської
діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005.

Як вбачається з положень статті 1 та
статті 4 Закону України «Про державне
регулювання видобутку, виробництва і
використання дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння та контроль за
операціями з ними» операції з
дорогоцінними металами і дорогоцінним
камінням передбачають здійснення
декількох видів діяльності, кожен з
яких має свої особливості, у тому числі
особливості правового регулювання.

Згідно із КВЕД ДК 009:2005 діяльність щодо
видобутку дорогоцінних металів
належить до підкласу 13.20.0 "Добування
руд інших кольорових металів", а
діяльність щодо видобутку
дорогоцінного каміння - до підкласу
14.50.0 "Інші галузі добувної
промисловості, не віднесені до інших
групувань".

Діяльність щодо виробництва
дорогоцінних металів належить до
підкласу 27.41.0, що включає виробництво
та афінаж необроблених дорогоцінних
металів: золота, срібла, платини тощо;
виробництво сплавів з дорогоцінних
металів; виробництво напівфабрикатів з
дорогоцінних металів; нанесення
покриття з срібла на недорогоцінні
метали; нанесення покриття з золота на
недорогоцінні метали та срібло;
нанесення покриття з платини або
металів платинової групи на золото,
срібло та недорогоцінні метали. При
цьому, цей підклас не включає
виробництво годинникових корпусів з
дорогоцінних металів (клас 33.50);
виробництво ювелірних виробів з
дорогоцінних металів (клас 36.22).

Жоден із зазначених видів діяльності
не містить робіт, які б включали або
були б пов'язані з виготовленням
ювелірних та побутових виробів з
дорогоцінними металами та
дорогоцінним камінням. Зазначені види
діяльності не передбачають наявність
як результату їх провадження кінцевого
продукту (товару) у вигляді ювелірних
та побутових виробів з дорогоцінних
металів, що можуть бути реалізовані.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що не можуть
обрати спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності юридичні особи і
фізичні особи-підприємці, які
здійснюють видобуток, виробництво,
реалізацію дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, у тому числі
органогенного утворення, за сферою
регулювання Закону України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними» та вищевказаними кодами КВЕД ДК
009:2005.

Діяльність у сфері торгівлі ювелірними
виробами відноситься до інших
підкласів згідно з КВЕД ДК 009:2005, а саме:
підклас 52.48.2 «Роздрібна торгівля
годинниками та ювелірними виробами»;
підклас 52.12.0 «Роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту»,
який включає в себе роздрібну торгівлю
ювелірними виробами; підклас 51.47.9
«Оптова торгівля іншими
непродовольчими товарами споживчого
призначення, н. в. і. г.», який включає в
себе оптову торгівлю ювелірними
виробами.

Таким чином, враховуючи зазначені
норми законодавства України, суд
вважає, що обмеження на застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності поширюється тільки
на суб`єктів господарювання, які
здійснюють операції дорогоцінними
металами та дорогоцінним камінням як
сировиною, а не з готовою продукцією
споживчого призначення, а саме:
видобуток (підкласи 13.20.0, 14.50.0 згідно з
КВЕД ДК 009:2005); виробництво (підклас 27.41.0
згідно з КВЕД ДК 009:2005); торгівля
дорогоцінними металами і дорогоцінним
камінням, у тому числі органогенного
утворення (підкласи 51.52.4, 51.56.0 згідно з
КВЕД ДК 009:2005).

Аналогічна позиція викладена у листі
Комітету Верховної Ради України з
питань фінансів, банківської
діяльності, податкової та митної
політики від 27.01.2012 року №04-39/10-83.
Відповідно до зазначеного листа
юридичні та фізичні особи-підприємці
при здійсненні ними виробництва
годинникових корпусів з дорогоцінних
металів, виробництва ювелірних виробів
з дорогоцінних металів, а також оптової
та роздрібної торгівлі ювелірними
виробами мають право обрати спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності та зареєструватися
платником єдиного податку відповідно
до норм Податкового кодексу України.

При цьому Податковим кодексом України
не встановлено обмежень на
застосування спрощеної системи
оподаткування суб'єктами
господарювання, що здійснюють
діяльність з виготовлення та
реалізації ювелірних та побутових
виробів з дорогоцінними металами та
дорогоцінним камінням.

Таким чином, достатніми умовами для
застосування спрощеної системи
оподаткування відповідно до норм
Податкового кодексу України є
здійснення виробництва годинникових
корпусів з дорогоцінних металів,
виробництва ювелірних виробів з
дорогоцінних металів, а також оптової
та роздрібної торгівлі ювелірними
виробами. При цьому, про такі види
діяльності фізична особа-підприємець
зазначає у заяві при обранні спрощеної
системи оподаткування.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, не дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які б спростовували правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 11
квітня 2012 року у справі №2а/0370/783/12 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний