Справа № 826/14587/14
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі:

Судді Добрянської Я.І,

відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України, без виклику сторін, розглянув в порядку скороченого провадження справу

За позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична група»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 30 775,19 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична група» про стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 30 775,19 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 35 КАС України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

Однак, ні станом на 01.10.2014 р., ні станом на час розгляду справи по суті 04.11.2014 р., жодних заперечень на позовну заяву та/або заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило.

Згідно вимог ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергетична Група» подало до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік» - по формі 10-ПІ (поштова - річна), затвердженої наказом Мінпраці України від 10.02.2007 р. № 42 з доп. від 12.11.2008 р. № 527.

Згідно даного звіту відповідач вказав, що середньооблікова чисельність працівників облікового складу підприємства у 2013 році становила 23 особи, відповідно до 4-х відсоткового нормативу відповідач повинен був працевлаштувати 1 інваліда, проте працевлаштував 0, що свідчить про невиконання вимог ст. ст. 18, 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (копія звіту міститься в матеріалах справи).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні» - «Робоче місце інваліда – місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях; Спеціальне робоче місце інваліда – окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо».

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров’я, визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII із змінами та доповненнями передбачено, що «Діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті».

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - «З метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до частини 3 статті 18 зазначеного Закону – «Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язанні виділяти т створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону – «Для підприємства, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця».

Згідно п. 2 ст. 19 Закону – «Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інваліда. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення».

Відповідно до п. 3 ст. 19 Закону – «Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з статті 18 цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону, - «Підприємства, установи організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом , передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума, яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, в тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк».

Відповідно до пункту 2 «Порядку сплати підприємства, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів», - затвердженого Кабінетом Міністрів України від 30.01.2007 року № 70 (далі – Порядок), установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, що використовують найману працю, сплачують суму адміністративно-господарських санкцій та пені Фонду за місцем їх державної реєстрації як юридичних так і фізичних осіб – підприємців до 15 квітня року, що настає за роком в якому відбулося порушення нормативу робочих місць призначених для інвалідів.

Таким чином, незалежно від форм власності та господарювання на всі підприємства розповсюджується однаковий норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. Самостійне тлумачення окремих статей Закону відповідачем не може розцінюватись як їх виконання в повному обсязі.

Якщо підприємство не спроможне створити відповідно до вимог законодавства робоче місце для інвалідів та ввести його в дію, шляхом працевлаштування інваліда, тоді воно сплачує адміністративно-господарську санкцію до Державного бюджету України.

Отже, оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична Група» не було створено одне робоче місце для працевлаштування інвалідів, відповідно до ст. 20 Закону у відповідача утворилася заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 29 000,39 грн. та пені за порушення строків сплати зазначеної суми санкцій у розмірі 1 774,80 грн., що разом складає 30 775,19 грн.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем підтверджують обставини, на які позивач посилається на їх обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оскільки позивач, як суб’єкт владних повноважень, довів правомірність заявлених позовних вимог, а відповідач заперечень щодо наявності такого боргу суду не надав, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетична Група» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в розмірі 30 775,19 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська