Справа № 872/13391/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2014 рокусправа № 808/4996/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове
об'єднання № 7» на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року у справі № 808/4996/13-а за
адміністративним позовом Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Комунального підприємства «Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове
об'єднання № 7» про стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013р. Запорізьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - позивач) звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Комунального підприємства «Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове
об'єднання № 7» (далі - відповідач), в
якому просило стягнути з відповідача
суму адміністративно-господарських
санкції та пені за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2012 році у
розмірі 33035,65 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову.

Колегія суддів, проаналізувавши
на підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскаржуваної
постанови, знаходить апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює та визначає основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні і гарантії їх рівності з усіма
іншими громадянами для участі в
економічній, політичній і соціальній
сферах життя суспільства, створення
необхідних умов, які дають можливість
інвалідам вести повноцінний спосіб
життя згідно з індивідуальними
здібностями і інтересами, є Закон
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 р. № 875-ХІІ (далі - Закон).

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Тобто обов'язковою передумовою
виконання з боку суб'єктів
господарювання усіх умов чинного
законодавства щодо працевлаштування
інвалідів є: виділення та створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів (в т.ч. спеціальні робочі
місця); надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації працевлаштування
інвалідів; звітування до Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Правила подання роботодавцями звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів відділенням Фонду та
інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад)
передбачено Порядком подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженим постановою Кабінету
міністрів України "Про реалізацію
статей 19 і 20 закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 31.01.2007 № 70.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач є підприємством, якому,
відповідно до ст. 19 Закону,
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Матеріалами справи підтверджено, що
згідно звіту відповідача ф. 10-ПІ про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік, середньооблікова
кількість працюючих у відповідача у 2012
році складала 11 осіб. Проте у звітному
році не працювало жодного інваліда, що
визнається та не заперечується
відповідачем.

Із наданої суду та долученої до справи
відповіді Південного районного центру
зайнятості м. Запоріжжя від 07.06.2013 №
01-30/1655 вбачається, що відповідач з
грудня 2011 по грудень 2012 року не надавав
інформацію про наявність вільних
робочих місць для осіб з інвалідністю
за формою № 3-ПН.

Проте, в матеріалах справи наявний звіт
КП "ВРЕЖО № 7" про наявність вакансії
юрисконсульта-інваліда станом на
13.02.2012, але у зазначеному звіті відсутня
інформація стосовно наявності на
підприємстві вакансії саме для
інвалідів, що засвідчує відсутність
дій відповідача по створенню робочого
місця для працевлаштування інвалідів.

Вказане підтверджується тим, що
центром зайнятості відповідачу
направлялись ОСОБА_1 (13.02.2012), ОСОБА_2
(13.02.2012) та ОСОБА_3 (14.02.2012), які не є
інвалідами. Суду першої інстанції
надано направлення на
працевлаштування на посаду
юрисконсульта.

Згідно ст. 20 Закону встановлено, що
підприємства, установи , організації, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, що за 2012 рік на даному
підприємстві складає 32 786,37 грн.

Скорочення штату працівників до 10 осіб
не звільняє відповідача від обов'язку
виконання нормативу зі створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2012 році, оскільки
середньооблікова кількість
працівників у 2012 році складає саме 11
осіб.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відповідачем не було вжито залежні від
нього заходи для недопущення
господарського правопорушення, а тому
є правові підстави (склад
господарського правопорушення) для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Доводи апеляційної скарги
висновків та правої позиції суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права
чи порушено норми процесуального
права.

В межах апеляційної скарги
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове
об'єднання № 7» - залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року у справі № 808/4996/13-а - залишити без
змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Н.П. Баранник

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак