Справа № 135/1314/14-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 135/1314/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Волошина Т.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Сушко О.О.

судді: Залімський І. Г. Смілянець Е. С.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької області на
постанову Ладижинського міського суду
Вінницької області від 29 вересня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області про перерахунок
пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року позивач звернувся до
суду з адміністративни позовом до
управління Пенсійного фонду України у
м.Ладижин Вінницької області про
визнання неправомірним рішення та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Ладижинського міського
суду від 29 вересня 2014 року позов
задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
постанову суду скасувати та
постановити нове рішення, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на необґрунтованість
судового рішення та порушення норм
матеріального права.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивачє
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи та постійно проживає на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, про що
йому видано відповідне посвідчення
серії НОМЕР_1

Відповідно до записів трудової книжки,
виданій на ім'я ОСОБА_2, від 16.12.1977 року,
він працював електрозварником з 12.07.1982
року по 25.10.1993 року на
Ладижинському спеціалізованому
ремонтно-будівельному монтажному
управлінні в/о «Союзбіоремналадка», а
також в період з 17.11.1994 року по 06.04.2001
року працював електрогазозварником в
колективному підприємстві Ладижинське
БМУ.

Згідно розпорядження управління
Пенсійного фонду України в м. Ладижин
про відмову в призначенні пенсії № 5
від 14.03.2014 року вбачається, що комісією
головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області період
роботи позивача з 12.07.1982 року по 31.12.1991
року зараховано до стажу, який дає
право на пільгове пенсійне
забезпечення за Списком № 2, що складає
9 років 5 місяців та 20 днів.

При цьому період роботи позивача
електрогазозварником в колективно
підприємстві Ладижинське БМУ в період
часу з 17.11.1994 року по 06.04.2001 ро не
зараховано до пільгового стажу. Так як
встановлено судом першої інстанції
причин не зарахування вказаного
періоду роб до пільгового стажу не
зазначено.

Із архівної довідки № 01-15/292, виданої
архівним відділом Ладижинської
міської ради 09.12.2013 року вбачається, що
в документах колективного
підприємства Ладижинське
будівельно-монтажне управління (від
жовтня 1980 року госпрозрахункова
Ладижинська ремонтно-механічна
дільниця, з січня 1982 року Ладижинське
спеціалізоване
ремонтно-монтажно-будівельне
управління, з жовтня 1986 року орендне
будівельно-монтажне управління, з 1994
року колективне підприємство
Ладижинське будівельно-монтажне
управління) у наказах директора по
основній діяльності та з особового
складу є дані про те, що ОСОБА_2 прийнято
на роботу з 12.07.1982 року
електрозварювальником по 4 розряду на
дільницю № 2. З 17.11.1994 року він прийнятий
на роботу електрозварювальником по 6
розряду. Наказом № 6 від 06.04.2001 року в
зв'язку з відсутністю обсягів
будівельно-монтажних робіт з 06.04.2001
року виробничий персонал (монтажники,
електрозварювальними, водії) звільнено
по п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення
штату).

Згідно архівної довідки № 01-15/293,
виданої архівним відділом
Ладижинської міської ради 09.12.2013 року
вбачається, що в документах
колективного підприємства Ладижинське
будівельно-монтажне управління, у
відомостях по нарахуванню заробітної
плати є дані про заробітну плату
ОСОБА_2, зокрема за періоди роботи з
листопада 1994 року по квітень 1999 року
включно.

Наказом № 137 від 07.12.1994 року
Ладижинського орендного будівельно-
монтажного управління затверджено
перелік робочих місць, виробництв,
робіт, професій і посад робітників,
яким підтверджується право на пільгове
пенсійне забезпечення згідно Списку №
2. В доданому до вказаного наказу
переліку зазначено, зокрема, посади
згідно штатного розпису 4
електрогазозварювальників та 21
електрозварювальника.

З 17.11.1994 року по квітень 1999 року включно
ОСОБА_2 працював електрозварником у
колективному підприємстві Ладижинське
будівельно-монтажне управління, за що
отримував заробітну плату, за
відповідний період роботи заробітна
плата нараховувалась з утриманням до
Пенсійного фонду України. Робота на
даній посаді передбачена Списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників з шкідливими та важкими
умовами праці, зайнятість в яких дає
право на пенсію за віком на пільгових
умовах.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов
вірного висновку про те, що відповідач
у справі при відмові позивачеві у
призначенні пільгової пенсії та у
зарахуванні до пільгового стажу, який
дає право пільгового пенсійного
забезпечення за Списком №2 роботи
електрогазозварником за період з 12.07.1982
року по квітень 1999 року включно - діяв
протиправно, порушуючи права та
законні інтереси позивача у справі.

Відповідно до п. б ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», право на
пенсію за віком на пільгових умовах
незалежно від місця останньої роботи
мають працівники, зайняті повний
робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
Списком № 2 виробництв, робіт,
професій,посад іпоказників з
шкідливими та важкими умовами праці,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах,
затверджуваним постановою Кабінету
Міністрів України від 11.03.1994 року № 162
(далі по тексту Список №2), за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років при
стажі роботи не менше 25 років, з них не
менше 12 років б місяців на зазначених
роботах; жінки - після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених роботах.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 55 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи, які відпрацювали на інших
роботах з шкідливими і важкими умовами
праці за Списком № 2 (чоловіки - 12 років 6
місяців і більше), вік виходу на пенсію
зменшується додатково на один рік
понад передбачений цією статтею.

У статті 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» зазначено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Пунктом третім Порядку
застосування Списків № 1 і № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи, що дає праве на пенсію за віком
на пільгових умовах, затвердженого
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України за № 383 від
18.11.2005, передбачено, що при визначенні
права на пенсію на пільгових умовах
застосовуються Списки, що чинні на
період роботи особи.

Відповідно до Списку № 2, в розділі ХХХШ
Загальні професії за кодом 756
значаться: електрогазозварники,
зайняті на різанні і ручному
зварюванні, на напівавтоматичних
машинах, а також на автоматичних
машинах із застосуванням флюсів, що
містять шкідливі речовини не нижче 3
класу небезпеки; за кодом 906
значаться електрозварники ручного
зварювання.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першоїі інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницької області, -залишити без
задоволення, а постанову Ладижинського
міського суду Вінницької області від 29
вересня 2014 року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.