Справа № 826/4800/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/30717/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Київської міської державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
певні дії,

установив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Київської міської державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
дії, а саме: зобов'язати Київську міську
державну адміністрацію на підставі
рішення № 650 від 18 вересня 1972 року
Дарницької районної ради депутатів
трудящих міста Києва, рішення № 639 від 07
вересня 1972 року Дарницької районної
ради депутатів трудящих міста Києва,
згідно вимог статті 14 Конституції
України, пункту в) частини 1 статті 81, ч. 3
ст. 116, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 119 та п. д) ч. 1 ст. 121
Земельного кодексу України, видати
приватизаційні документи на земельну
ділянку, яка з 1972 року знаходиться в
безперервному користуванні позивача.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29
травня 2014 року, в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
позивач подав касаційну скаргу, в якій
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Заперечень на скаргу не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що рішенням
Дарницької районної ради депутатів
трудящих міста Києва № 639 від 07 вересня
1972 року вирішено надати позивачу
шефську допомогу у будівництві гаража
для його автомобіля.

Рішенням Дарницької районної ради
депутатів трудящих міста Києва № 650 від
18 вересня 1972 року позивачу
надано дозвіл на розміщення
стандартного металевого
автогаража-стоянки у дворі будинку
АДРЕСА_1.

З метою набуття права власності на дану
земельну ділянку позивач протягом
2005-2007 років неодноразово звертався
до відповідних органів влади, зокрема,
Київської міської ради, Київської
міської державної адміністрації та
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації).

Київська міська державна
адміністрація листом від 02 липня 2007
року № 014-1349, Київська міська рада
листом від 18 листопада 2005 року № 014-2617,
Головне управління земельних ресурсів
КМДА листом від 22 лютого 2006 року №
03-56/4872 повідомляли позивач про те, що
Київська міська державна
адміністрація повернеться до
вирішення порушеного у його зверненні
питання після встановлення та
закріплення меж прибудинкових
територій за об'єктами житлового фонду
в даному мікрорайоні.

З матеріалів справи вбачається, що
останнє звернення позивача до
відповідача з проханням видати йому
приватизаційні документи на земельну
ділянку відбулося 18 квітня 2013 року.

18 квітня 2013 року виконавчий орган
Київської міської ради Київської
міської державної адміністрації
листом № 09/022-ОП/П-4307 повідомив
позивача, що його звернення від 18
квітня 2013 року направлено за
належністю до Київської міської ради
для розгляду та прийняття рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Департаментом земельних ресурсів ВО
КМР (КМДА) надана відповідь позивачу
листом від 17 травня 2013 року № , в
якому останньому повідомлено, що для
отримання у власність земельної
ділянку у дворі будинку АДРЕСА_1, якою
користується позивач, необхідно подати
безпосередньо до Київської міської
ради клопотання про передачу земельної
ділянки у власність та додати до нього
відповідні документи.

У зв'язку з залишенням клопотання без
задоволення позивач заявив цей позов.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшли висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
оскільки звернення позивача не
відповідає вимогам законодавства.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України
земельні відносини регулюються
Конституцією України, цим Кодексом, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 40 ЗК України громадянам
України за рішенням органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність або надаватися
в оренду земельні ділянки для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
гаражного будівництва в межах норм,
визначених цим Кодексом. Понад норму
безоплатної передачі громадяни можуть
набувати у власність земельні ділянки
для зазначених потреб за
цивільно-правовими угодами.

Підстави, порядок, строки передачі
земельної ділянки у власність громадян
та органи, уповноважені розглядати ці
питання, визначені приписами ст. ст. 116,
118, 122, 186-1 ЗК України.

Системний аналіз наведених норм права
дає підстави вважати, що за
результатами розгляду заяви
заінтересованої особи на отримання
земельної ділянки у власність суб'єкт
владних повноважень приймає одне з
відповідних рішень: надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою та для
надання її у власність або відмова у
його наданні.

Отримання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки не означає позитивного рішення
про надання її у власність.

У подальшому були внесені зміни до ст.
118 ЗК України, які направлені на
спрощення процедури відведення
земельних ділянок у власність, зокрема
запроваджено принцип мовчазної згоди
на етапі отримання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою, оскільки у випадку
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, внаслідок якої протягом
місяця не розглянута заява про надання
дозволу на виготовлення проектної
документації, заявник має право
здійснити замовлення проекту
відведення земельної ділянки.

До повноважень Київської і
Севастопольської міських рад у галузі
земельних відносин на їх території
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу (пункт «б» статті 9 ЗК
України).

Згідно зі статтею 26 Закону України від
21 травня 1997 року № 280/97 ВР «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі - Закон
№ 280/97-ВР) виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються, зокрема,
питання регулювання земельних
відносин.

Наведені норми встановлюють право
Київради передавати земельні ділянки
комунальної власності у власність
громадян.

Відповідно до частини другої статті 118
та частини другої статті 140 Конституції
України особливості здійснення
виконавчої влади і місцевого
самоврядування в містах Києві та
Севастополі визначаються окремими
законами України.

Так, Закон України від 15 січня 1999 року №
401-XIV «Про столицю України - місто-герой
Київ» визначає спеціальний статус
міста Києва як столиці України,
особливості функціонування виконавчої
влади та місцевого самоврядування у
місті відповідно до Конституції
України та законів України.

Офіційне тлумачення окремих положень
цього Закону надав Конституційний Суд
України, зокрема, Рішенням від 25 грудня
2003 року № 21-рп/2003. Цей Суд зазначив, що
Київська міська державна
адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київради та паралельно функції
місцевого органу виконавчої влади. З
питань, віднесених до відання
місцевого самоврядування, цей орган
підзвітний і підконтрольний Київраді,
а з питань здійснення повноважень у
сфері виконавчої влади - Кабінету
Міністрів України.

Згідно із підпунктом 8 пункту «б» ч. 1 ст.
33 Закону № 280/97 ВР до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать делеговані повноваження,
зокрема підготовка висновків щодо
надання або вилучення в установленому
законом порядку земельних ділянок, що
проводиться органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту 3.12 пункту 3
Положення про Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації),
затвердженого рішенням Київради від 19
грудня 2002 року № 182/342 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин), Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) відповідно до
покладених на нього завдань, зокрема,
готує та подає в установленому порядку
проекти рішень Київради, розпоряджень
Київського міського голови,
розпорядження виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації), а також подає свої
висновки з питань передачі земельних
ділянок у власність громадян та
юридичних осіб.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 2 Порядку,
дія цього Порядку поширюється на
випадки надання (передачі) Київською
міською радою земельних ділянок із
земель комунальної власності
безоплатно у власність громадянам, а
також у разі приватизації земельних
ділянок, які перебувають у
користуванні громадян, для:
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки);
будівництва індивідуальних гаражів;
індивідуального дачного будівництва;
ведення садівництва.

Виходячи з аналізу наведених норм, слід
зазначити, що Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації)
уповноважений готувати висновки щодо
надання земельних ділянок в
установленому законом порядку.

На підставі наведеного вище колегія
суддів дійшла висновку, що рішення про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та про надання її у власність
приймають органи, визначені в статті 118
ЗК України. При цьому їхня
бездіяльність не перешкоджає процесу
відведення земельної ділянки, оскільки
здійснення замовлення на виготовлення
проектної документації можливе без
отримання дозволу на її виготовлення.

Надання земельної ділянки або відмова
у її наданні здійснюється виключно
органами, визначеними у статті 118 ЗК
України. Рішення, дію або бездіяльність
цих органів щодо надання земельних
ділянок може бути оскаржено до суду.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу позивача на момент
звернення до суду чи на момент
прийняття судом рішення, а також
пересвідчитись у належності особи, до
якої заявлений позов (чи є така особа
належним відповідачем у справі). Тобто,
порушення або оспорювання прав та
інтересів особою, до якої направлений
позов.

З аналізу правовідносин, які склались
між сторонами, та зі змісту позовної
заяви вбачається, що позивач ставить
питання перед судом про зобов'язання
відповідача фактично прийняти рішення
про надання йому земельної ділянки у
власність відповідно до ст. 118 ЗК
України.

Між тим, колегія суддів дійшла
висновку, що питання розгляду заяв
(клопотань) на безоплатне отримання
земельної ділянки віднесено до
компетенції Київської міської ради,
тоді як Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) уповноважений лише
готувати висновки щодо надання
земельних ділянок в установленому
законом порядку, а відтак належним
відповідачем у цій справі може бути
Київська міська рада.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що вимога про
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення буде
вважатись втручанням в його
дискреційні повноваження, які не
можуть бути виправдані з підстав
доцільності та необхідності
врегулювання спірних відносин.

Оскільки при вирішенні спору суди
першої та апеляційної інстанцій
прийняли законне рішення про відмову в
задоволені позову, то у задоволенні
касаційної скарги слід відмовити, а
судові рішення - залишити без змін.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 жовтня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: