Справа № 826/15134/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Аблова Є.В., розглянувши у письмовому
провадженні матеріали
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
Головного управління юстиції у м. Києві
про скасування рішення, зобов'язання
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Головного управління
юстиції у м. Києві про скасування
рішення, зобов'язання вчинити дії,
мотивуючи позовні вимоги тим, що
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень
прийняте державним реєстратором
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції у м. Києві з
порушенням законодавства у сфері
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, а відтак підлягає скасуванню, а
за наслідками розгляду поданих
позивачем документів останньому слід
видати свідоцтво про право власності
на гараж НОМЕР_1 в кооперативі
«Полярний» за адресою: м. Київ, вул.
Полярна, 19.

У позовній заяві позивач просить суд
визнати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №6328800 від 28.09.2013 року, видане
державним реєстратором прав на
нерухоме майно Шлапак Юлією
Валеріївною відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Головного управління юстиції у м.
Києві таким, що не відповідає нормам
чинного законодавства; зобов'язати
відповідача отримати в Укрдержреєстрі
оригінали технічної документації
згідно контролю Мін'юсту (від 31.10.13
№С-16904/6.1) та здійснити державну
реєстрацію права власності на гараж
НОМЕР_1, що розташований у м. Києві по
вул. Полярній, 19 в кооперативі
«Полярний» та видати відповідне
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. В наданих суду
письмових запереченнях відповідач
зазначив про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи в судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку в судове засідання
представника відповідача, суд ухвалив
розглядати справу у порядку письмового
провадження.

Розглянувши наявні матеріали справи,
суд встановив наступне.

Позивач 11.09.2013 року подав до відділу
реєстраційної служби Головного
управління юстиції в м. Києві заяву та
необхідні матеріали щодо реєстрації
прав власності на гараж НОМЕР_1 в
кооперативі «Полярний» за адресою: м.
Київ, вул. Полярна, 19, який був
збудований у 2000 році за власні кошти.

За наслідками розгляду поданих
документів державним реєстратором
відділу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно Головного
управління юстиції у м. Києві прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №6328800
від 28.09.2013 року на підставі ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та п.п. 16, 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень.

Позивач, вважаючи дане рішення
незаконним, а дії відповідача
протиправними, такими, що порушують
його права та законні інтереси,
звернувся до суду за їх захистом з
даним адміністративним позовом.

При вирішення спору по суті, суд
виходить з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004 р. №1952-IV визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
та регулює відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - Закон
№1952-IV).

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 19 Закону №1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо, зокрема, подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відповідно до п. 46 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року №703 (чинний станом на момент
прийняття оскаржуваного рішення) (далі
- Порядок №703) для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку з набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 28, 29
і 31 цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав: документ, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку (крім випадків реконструкції
квартири, житлового або нежитлового
приміщення); витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (у разі, коли в документі, що
посвідчує речове право на земельну
ділянку, відсутні відомості про її
кадастровий номер); документ, що
зазначений у пункті 27 цього Порядку та
підтверджує право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований на
земельній ділянці (у разі проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на реконструйований
об'єкт нерухомого майна); документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Згідно п. 48 Порядку №703 для проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на об'єкти нерухомого
майна, збудовані в результаті
діяльності житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу,
заявник, крім документів, що зазначені
в абзацах першому - шостому пункту 46
цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав:
затверджений загальними зборами
кооперативу список членів та/або
асоційованих членів кооперативу;
документ, що підтверджує викуп членом
та/або асоційованим членом кооперативу
квартири, дачі, гаража, іншої будівлі,
споруди або приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 11.09.2013 року звернувся до
відділу реєстраційної служби
Головного управління юстиції в м. Києві
із заявою та необхідними документами
щодо реєстрації прав власності на
гараж НОМЕР_1 в кооперативі «Полярний»
за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 19.

Відповідно до оскаржуваного рішення
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень державний
реєстратор встановив, що подані
документи не відповідають вимогам або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, зокрема:
площа гаражу, щодо якого подано заяву
про державну реєстрацію права
власності, не співпадає згідно даних,
вказаних в наданому технічному
паспорті та довідці кооперативу по
будівництву та експлуатації
індивідуальних гаражів «Полярний» №569
від 27.06.2013 р.; згідно ст. 16 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
заявником разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подаються оригінали документів та їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Як зазначає відповідач, площа гаражу,
щодо якого подано заяву про державну
реєстрацію права власності не
співпадає з даними, вказаними в
наданому технічному паспорті та
довідці кооперативу по будівництву та
експлуатації індивідуальних гаражів
«Полярний» від 26.07.2013 р. №569. Різниця між
площею, зазначеною в довідці
кооперативу і технічному паспорті
становила 4 кв.м.

Оскільки чинним станом на момент
розгляду заяви та документів позивача
законодавством передбачено було
подання в сукупності і документа, що
підтверджує викуп членом та/або
асоційованим членом кооперативу
квартири, дачі, гаража, іншої будівлі,
споруди або приміщення, а державним
реєстратором виявлено розбіжності між
зазначеними відомостями в довідці та
технічному паспорті, останній, за таких
обставин, не міг прийняти рішення про
державну реєстрацію права власності на
гараж, який є результатом діяльності
кооперативу, оскільки члени
кооперативу сплачують кошти за викуп
певної частини майна і тому при
державній реєстрації є важливим
питання щодо площі майна, за яку
сплачено кошти.

Водночас, в судовому засіданні на
запитання суду чи збігається площа,
зазначена в довідці кооперативу з
фактичною площею гаража, щодо якого
подано заяву про державну реєстрацію
права власності, позивач надав суду
ствердну відповідь - збігається.

Крім того, позивач зазначив, що надавав
до органу реєстрації не одну довідку та
в одній із них дані щодо площі гаража
зазначені невірно.

В судовому засіданні позивач зазначив,
що державним реєстратором під час
розгляду його заяви про державну
реєстрацію, на його думку, порушені
вимоги ст. 22 Закону №1952-IV, згідно вимог
якої у разі якщо документи для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами, державний реєстратор у строк,
встановлений частинами п'ятою, сьомою і
восьмою статті 15 цього Закону для
розгляду заявлених прав, приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
судом вбачається, що державний
реєстратор приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у разі
якщо документи для державної
реєстрації прав та їх обтяжень подано
не в повному обсязі.

Водночас, позивач не зазначив в чому
полягає неповнота поданих ним
документів та у зв'язку з чим державний
реєстратор повинен був зупинити
розгляд заяви.

Як уже зазначалось, оскаржуване
рішення прийняте державним
реєстратором у зв'язку з неможливістю
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують,
зокрема, площа гаражу, щодо якого
подано заяву про державну реєстрацію
права власності, не співпадає згідно
даних, вказаних в наданому технічному
паспорті та довідці кооперативу по
будівництву та експлуатації
індивідуальних гаражів «Полярний» №569
від 27.06.2013 р.

Відповідно до листа Укрдержреєстру від
10.01.2014 року №С-4307-5, С-4551-5, з чим
погоджується суд, довідка кооперативу
не є тим документом, що визначає площу
об'єкта нерухомості, однак є
документом, що підтверджує викуп
членом та/або асоційованим членом
кооперативу квартири, дачі, гаража,
іншої будівлі, споруди або приміщення,
а відтак з'ясування площі, за яку
сплачено кошти, є суттєвим при
вирішенні питання державної
реєстрації права власності.

За таких обставин, судом не вбачається
порушень державним реєстратором вимог
ст. 22 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», про що зазначав
позивач та чим обґрунтовував заявлені
позовні вимоги, а відтак підстав для
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень судом не вбачається.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3
ст. 24 Закону №1952-IV відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, зазначених у пункті 4 частини
першої цієї статті, що має місце в
даному випадку, не позбавляє заявника
права повторно звернутися із заявою за
умови усунення перешкод для державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання здійснити державну
реєстрацію права власності на гараж
НОМЕР_1, що розташований у м. Києві по
вул. Полярній, 19 в кооперативі
«Полярний» та видати відповідне
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 Закону №1952-IV
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається: 1)
фізичним та юридичним особам на
новозбудовані, реконструйовані об'єкти
нерухомого майна; 2) членам житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого відповідного
кооперативу, які повністю внесли свої
пайові внески; 3) юридичним особам у
разі внесення до статутного фонду
(статутного або складеного капіталу)
об'єктів нерухомого майна їх
засновниками (учасниками); 4) фізичним
особам та юридичним особам, які в разі
ліквідації (реорганізації) юридичної
особи отримали у власність у
встановленому законодавством порядку
нерухоме майно юридичної особи, що
ліквідується (реорганізується); 5)
фізичним особам та юридичним особам, що
вийшли зі складу засновників
(учасників) юридичної особи за рішенням
органу, уповноваженого на це
установчими документами, отримали у
власність об'єкт нерухомого майна,
переданий їм; 6) реабілітованим
громадянам, яким повернуто у власність
належні їм об'єкти нерухомого майна; 7) у
разі виділення окремого об'єкта
нерухомого майна зі складу об'єкта
нерухомого майна, що складається із
двох або більше об'єктів; 8) фізичним та
юридичним особам на об'єкти нерухомого
майна, які в установленому порядку
переведені з житлових у нежитлові і
навпаки; 9) в інших випадках,
встановлених законом.

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно підписується державним
реєстратором прав і засвідчується
печаткою.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону №1952-IV державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р.
на 316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Суд також звертає увагу на положення
Постанови Вищого адміністративного
суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою
встановлено, що з огляду на положення
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду, останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
що визначені законом, адміністративний
орган має можливість самостійно (на
власний розсуд) вибрати один з кількох
варіантів рішення. Суд є
правозастосовуючим органом, тобто, не
створюючи нових правових норм, не
підміняючи собою органи виконавчої та
законодавчої влади, на підставі закону
у встановленому процесуальним законом
порядку вирішує справи.

Водночас, виходячи зі змісту позовних
вимог, позивач просить здійснити
державну реєстрацію права власності на
гараж НОМЕР_1, що розташований у м. Києві
по вул. Полярній, 19 в кооперативі
«Полярний» та видати відповідне
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що з урахуванням
вищенаведеного є втручанням у
діяльність відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва, за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, вважає заявлені позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 69-71, 158-163 КАС України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Окружний адміністративний суд міста
Києва апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
Є.В. Аблов