Справа № 343/1708/14а,2а-0343/72/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 р.

Справа № 876/8210/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі Івано -
Франківської області на постанову
Долинського районного суду Івано -
Франківської області від 30 липня 2014
року у адміністративній справі
№343/1708/14а, 2а-0343/72/14 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Івано -
Франківської області про визнання дій
неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Івано -
Франківської області в якому просить
визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі щодо відмови йому у зарахуванні
1 року роботи в районах, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та районах
Крайньої Півночі за один рік шість
місяців роботи при визначенні стажу,
який дає право на отримання пенсії за
віком за період моєї роботи з 28.10.1985
року по 24.11.1992 року; зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі здійснити
перерахунок та виплатити йому пенсію з
01.01.2014 року, зарахувавши кожен рік
роботи в районах, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та районах
Крайньої Півночі у період з 28.10.1985 року
по 24.11.1992 року за один рік шість місяців
роботи при визначенні стажу, який дає
право на отримання пенсії за віком;
стягнути з відповідача на його користь
судовий збір, сплачений при зверненні
до суду з даним позовом.

Постановою Долинського районного суду
Івано - Франківської області від 30
липня 2014 року позов задоволено. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі щодо відмови ОСОБА_1 в
зарахуванні 1 року роботи в районах,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, та районах Крайньої Півночі за
один рік шість місяців роботи при
визначенні стажу, який дає право на
отримання пенсії за віком, за період
його роботи з 28.10.1985 року по 24.11.1992 року.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 пенсію з 03.01.2014 року, зарахувавши
кожен рік роботи в районах, прирівняних
до районів Крайньої Півночі, та районах
Крайньої Півночі у період з 28.10.1985 року
по 24.11.1992 року за один рік шість місяців
роботи при визначенні стажу, який дає
право на отримання пенсії за віком.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та невідповідністю висновків суду
обставинам справи. Просить постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотання
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. Стаж
роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої
Півночі підтверджується його трудовою
книжкою, а також довідкою, виданою
Прикарпатським управлінням бурових
робіт ПАТ «Укрнафта», в якій зазначено,
що ОСОБА_1 дійсно працював в
Івано-Франківському управлінні
бурових робіт машиністом з 28.10.1985 р. по
24.11.1992 р. вахтово-експедиційним методом
в Західному Сибіру, з них: - з 28.10.1985 р. по
30.06.1987 р. - робота вахтово-експедиційним
методом в місцевості прирівняній до
районів Крайньої Півночі
Ханти-Мансійський автономний округ
Тюменської області); - з 01.07.1987 р. по
24.11.1992 р. - робота вахтово-експедиційним
методом в районах Крайньої Півночі
(Ямало-Ненецький автономний округ
Тюменської області). Режим роботи в
районах МРКП та РКП: робота
вахтово-експедиційним методом з
режимом роботи 15 робочих днів в МПКП та
РКП в місяць по 12 год. за добу + К1, К2 (дні
перельоту літаком на роботу і назад на
відпочинок) і з таким же періодом
відпочинку по місцю постійного
проживання (прописки) з відпрацюванням
місячної та річної норми робочого часу.

Згідно нормативних актів Уряду і
відомств до заробітної плати ОСОБА_1
виплачувався районний коефіцієнт і
північна надбавка, а також надавалась
додаткова відпустка в кількості 12 днів
за роботу в МПКП та 18 днів за роботу в
РКП.

Листом УПФ України в Долинському
районі за № 320/03 від 22.01.2014 року позивачу
відмовлено у застосуванні пільгового
обчислення стажу тому, що в нього немає
письмових договорів про роботу в
районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до таких
районів.

Суд першої інстанції позов задовольнив
з тих підстав, що рішення відповідача
суперечить нормам чинного
законодавства та прийнято
відповідачем неправомірно.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними та такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.3 Постанови Ради
Міністрів СРСР №148 від 10.02.1960 року «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі» зарахування одного
року роботи за один рік та шість
місяців було запроваджено з 01.03.1960 року.

Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26 вересня 1967 року «Про розширення
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі» було скорочено тривалість
трудового договору, що надає право на
отримання пільг, передбачених ст. 5
Указу Президії Верховної Ради СРСР від
10 лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі» з п'яти до трьох років.

Отже, єдиною умовою для отримання права
на пільгове обчислення стажу при
виході на пенсію (застосування
коефіцієнту 1,5), починаючи з 01.03.1960 року,
було укладення трудового договору
строком не менше ніж на п'ять років, а
починаючи з 26.09.1967 року, цей термін було
знижено до трьох років. Слід зазначити,
що жодний з вищевказаних
нормативно-правових документів не
передбачав обов'язкового укладення
письмового трудового договору.

Відповідно до положень ст.24 КЗпП
України, що діяли на момент виникнення
трудових відносин між позивачем та
роботодавцем, трудовий договір
укладається як правило у письмовій
формі, укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівників на роботу.

Згідно ст. 48 КЗпП України трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника.

Відповідно до Основних положень про
вахтовий метод організації робіт,
затверджених постановою Державного
комітету СРСР з праці та соціальних
питань, Секретаріату ВЦРПС,
Міністерства охорони здоров'я СРСР від
31.12.1987 р., які визначають правові засади
застосування вахтового методу,
вахтовий метод - це особлива форма
організації робіт, що ґрунтується на
використанні трудових ресурсів поза
місцем їх постійного проживання за
умов, коли щоденна доставка
працівників до місця роботи і назад до
місця постійного проживання неможлива.

Згідно п. 5.9 Основних положень про
вахтовий метод організації робіт,
затверджених постановою Державного
комітету СРСР з праці та соціальних
питань, Секретаріату ВЦРПС,
Міністерства охорони здоров'я СРСР від
31.12.1987 року працівникам підприємств та
організацій, які виїжджають для
виконання робіт вахтовим методом в
райони Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, із інших районів
країни, надаються пільги, передбачені
ст.ст. 1, 2, 3, 4 Указу Президіуму Верховної
Ради СРСР від 10.02.1960 року з урахуванням
змін і доповнень, внесених ст.ст. 1, 2
Указу Президіуму Верховної Ради СРСР
від 26.09.1967 року.

В пп. 3 п. 6 Інструкції про порядок
надання пільг особам, які працюють в
районах Крайньої Півночі і в
місцевостях прирівняних до Крайньої
Півночі, від 06.05.1981 року вказано, що
робітникам експедицій, круглорічних
партій, нафтових розвідок, відділів,
які розміщені в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі надаються
пільги, передбачені Указами від 10
лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року.

На теперішній час гарантії прав
громадян, які працювали в районах
Крайньої Півночі та місцевостях, які
прирівняні до районів Крайньої
Півночі, у галузі пенсійного
забезпечення, передбачені Тимчасовою
Угодою між Урядом України і Урядом
Російської Федерації від 15 січня 1993
року. Відповідно до ст. 4 вказаної
Тимчасової Угоди при обчисленні пенсії
або її частини, яка відповідає
тривалості трудового стажу,
виробленого в районах Крайньої Півночі
або в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, до 01 січня 1991
року на підставі статті 1 даної Угоди на
території України визначення
загального трудового стажу роботи,
середньомісячного заробітку і розміру
пенсії здійснюється згідно з її
законодавством.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року
період роботи до 1 січня 1991 року в
районах Крайньої Півночі колишнього
Союзу РСР, а також на острові
Шпіцберген зараховується до
страхового стажу в порядку і на умовах,
передбачених законодавством, що діяло
до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від
26.09.1967 року «Про розширення пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Тобто, наявність письмового трудового
договору не є виключною підставою для
пільгового обчислення страхового
стажу і вказана норма надає особі
можливість надавати вказані документи
за її вибором.

Таким чином безпідставним є твердження
відповідача про не зарахування стажу
позивачу у півтора кратному розмірі
через відсутність письмово трудового
договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано - Франківської області -
залишити без задоволення, а постанову
Долинського районного суду Івано -
Франківської області від 30 липня 2014
року у адміністративній справі
№343/1708/14а, 2а-0343/72/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс