Справа № 465/871/14а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 р.
Справа № 5870/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів
Кухтея Р.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі
м.Львова на постанову Франківського
районного суду м.Львова від 30.04.2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить зобов»язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату їй
пенсії з урахуванням 40 відсотків
надбавки за вислугу років відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України від 12.03.1997р. №1013 з моменту
призначення, та зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова
здійснити перерахунок пенсії з 01.10.2013
року з урахуванням матеріальної
допомоги на оздоровлення, матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових потреб та
індексації заробітної плати
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» з врахуванням
фактично виплачених сум.

Постановою Франківського районного
суду м.Львова від 30.04.2014 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова
здійснити перерахунок та виплату
пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2013 року
відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» з урахуванням сум
матеріальної допомоги на оздоровлення,
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових питань, індексації
заробітної плати з врахуванням
фактично виплачених сум. В задоволені
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, відповідач -
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова,
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що судом першої інстанції при
винесенні постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
не проведено повного та всебічного
з'ясування обставин справи, а тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено те,
що управлінням Пенсійного фонду
України у Франківському районі
м.Львова позивачу призначено пенсію за
віком відповідно до ст.37 Закону
України «Про державну службу».

01.10.2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про проведення
перерахунку раніше призначеної їй
пенсії відповідно до ст.37 Закону
України «Про державну службу» із
врахуванням матеріальної допомоги на
оздоровлення, матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
та індексації заробітної плати.

Листом від 04.10.2013 №16656/03-20 року
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова
відмовило позивачу у перерахунку
пенсії у зв'язку з тим, що матеріальна
допомога є одноразовою виплатою та не є
складовою заробітної плати у розумінні
ч.2 ст.33 Закону України «Про державну
службу» і Постанови КМУ від 30.05.2000року
№865 «Про деякі питання вдосконалення
визначення розмірів заробітку для
обчислення пенсії», а також у зв'язку з
тим, що чинним законодавством не
передбачено можливості для врахування
сум, пов'язаних з індексацією
заробітної плати.

Отже, при нарахуванні пенсії позивача
не включена матеріальна допомога та
індексація заробітної плати. Розмір
пенсії визначено з обмеженням.

Частиною 2 статті 37 Закону України «Про
державну службу» передбачено, що
пенсія державним службовцям
призначається в розмірі 80 відсотків
суми їх заробітної плати, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону
України «Про оплату праці» заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частинами 2, 6 статті 33 Закону України
«Про державну службу» передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Державним службовцям
можуть установлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються КМ
України (ч.7 ст.33).

Постановою КМ України від 09.03.2006 р. № 268
"Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, прокуратури,
судів та інших органів" керівникам цих
органів надано право у межах
затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, матеріальну допомогу, на
яку нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, однак
яка не включається до складу
заробітної плати державного службовця,
необхідно враховувати при обчисленні
розміру його пенсії. Положення Законів
України «Про державну службу» та «Про
оплату праці» є загальними щодо
спірних відносин. У той же час перевагу
мають спеціальні норми, що визначають
виплати (доходи) для обчислення пенсії,
за наведених обставин - стаття 41 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
стаття 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Зазначене узгоджується із правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 20 лютого 2012
року.

Стосовно індексації, то колегія суддів
зазначає, що індексація грошових
доходів встановлена Законом України
"Про індексацію грошових доходів
громадян" від 03.07.1991р.

Враховуючи те, що чинне законодавство
України як загальне, так і спеціальне
відносить до складу заробітної плати
також інші виплати, запроваджені
нормативно-правовими актами,
індексація грошових доходів
приймається в розрахунок при
нарахуванні пенсії особам, які
отримували такі надбавки під час
перебування на державній службі.

Позивачем при зверненні до управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова до заяви
про призначення пенсії додано довідку
про складові заробітної плати за
останні 24 календарні місяці роботи
підряд перед зверненням за пенсією), що
подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України "Про
державну службу" із зазначенням
вказаних вище виплат /а.с.9/.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб передбачає
наявність встановленого судом факту їх
порушення, а тому ухвалення судового
рішення щодо захисту прав та інтересів
особи на майбутнє, передбачаючи, що
вони можуть бути порушені, є
безпідставним.

Враховуючи те, що пенсія позивачу
призначається довічно, а Закон, яким
керується суд при прийнятті рішення,
також не обмежує права позивача на
отримання пенсії у визначеному Законом
розмірі певним періодом часу, то не
визначення кінцевого строку для
нарахування та виплати оспорюваної
пенсії, само по собі не є вирішенням
прав позивача на майбутнє.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до переконання про те, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскаржувана ухвала суду
першої інстанції відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова залишити
без задоволення, а постанову
Франківського районного суду м.Львова
від 30.04.2014 року у справі №465/871/14-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя:
Р.Б. Хобор

Судді:
Р.В. Кухтей

І.О.
Яворський