Справа № 826/16213/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 11/421
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

м. Київ

31 жовтня 2014 року 14:05
№ 826/16213/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Фонду соціального захисту
інвалідів до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м.
Києві про визнання протиправною та
скасування постанови, ВСТАНОВИВ:

Фонд соціального захисту інвалідів
(далі - позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
(далі - відповідач) про визнання
протиправною та скасування постанови
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі
240,00 грн. від 13.10.2014 № 44441772.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.10.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/16213/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.10.2014 року
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні 30.10.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання по справі.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 30.10.2014 суд ухвалив
перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, встановив.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюються Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року
№ 606-XIV (надалі - Закон № 606).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону № 606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону №
606 зазначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії,
зокрема, накладати арешт на кошти та
інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей (п. 6 ч. 3 ст. 11
Закону № 606).

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону: 1) за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; 2) за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; 3) у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; 4) в інших
передбачених законом випадках (ч. 1 ст. 19
Закону № 606).

При цьому, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби (ч. 1 ст. 25 Закону № 606).

Згідно пп. "ґ" 1.5.1 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, постанова як окремий документ
містить такі обов'язкові реквізити:
постанова складається і підписується
державним виконавцем у необхідній
кількості примірників (копій), один з
яких (оригінал) залишається у
виконавчому провадженні, а інші (копії)
направляються за належністю і у
випадках, встановлених Законом або
цією Інструкцією, затверджуються
начальником відділу або його
заступником та скріплюються печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві Аметов А.О. за
результатами розгляду наказу № 910/8420/14,
виданого 11.08.2014 Господарським судом м.
Києва про стягнення боргу з Фонду
соціального захисту інвалідів на
користь ДП МОУ «Сакський ЦКС ім. М.I.
Пирогова» в сумі 2658562,67 грн., було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 19.08.2014 №
44441772 (т. 1, а.с. 18), якою було встановлено
позивачу 7-денний термін з моменту
винесення постанови для добровільного
виконання.

Разом з тим, дана постанова не
відповідача вищевказаним вимогам
Інструкції, вона не була затв.
начальником відділу та не скріплена
печаткою, а відтак не могла бути
виконана Фондом соціального захисту
інвалідів.

Крім цього, строк для добровільного
виконання вищевказаної постанови
боржником постанови про відкриття
виконавчого провадження від 19.08.2014 №
44441772 закінчувався 26.08.2014, в той час як
позивач її отримав лише 05.09.2014, тобто
вже після закінчення строку наданого
постановою.

Крім цього, враховуючи, що постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 19.08.2014 № 44441772 не відповідала
вимогам Інструкції та була скерована
боржнику (Фонду соціального захисту
інвалідів) без печатки і належного
затвердження, Фонд соціального захисту
інвалідів листом від 10.09.2014 повернув
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 19.08.2014 № 44441772 (т. 1, а.с.
21).

Проте, як стверджує позивач, постанова
про відкриття виконавчого провадження
від 19.08.2014 № 44441772 з печаткою, належної
форми, затверджена у встановленому
порядку на адресу Фонду соціального
захисту інвалідів не надходила, що і не
спростовується наданими відповідачем
доказами, оскільки відсутній
супровідний лист про повторне
направлення постанови боржнику.

Відтак, враховуючи вищевикладені
обставини, Фонд соціального захисту
інвалідів 13.10.2014 самостійно звернувся
до Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції в м. Києві з метою отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 19.08.2014 № 44441772 та
дізнався, що відповідачем, у зв'язку із
невиконанням боржником в
добровільному порядку у наданий строк
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 19.08.2014 № 44441772, була
винесена постанова від 13.10.2014 про
стягнення витрат на проведення
виконавчих дій в розмірі 240,00 грн. (т. 1,
а.с. 22).

Позивач не погодився з такою позицією
державного органу, а також прийнятою
постановою про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій від 13.10.2014 №
44441772, а тому звернувся до суду з даним
позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
задоволення позовних вимог виходячи з
наступних міркувань.

Згідно ч. 5, ст. 12 Закону № 606, сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Статтею 41 Закону № 606 визначено, що
витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Кошти виконавчого провадження
складаються з: авансового внеску
стягувача на організацію та проведення
виконавчих дій; стягнутих з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій; інших
надходжень, що не суперечать
законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його
майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах
масової інформації;

6) виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для
забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Згідно ст. 32 Закону № 606, заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Окремі питання організації виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) (далі - рішення), що
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню визначені в
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої на
виконання положень Закону № 606 наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5 (надалі - Інструкція № 512/5).

Так, відповідно до п. 3.13.1 Інструкції №
512/5, про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець. Зазначена
постанова надсилається сторонам не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення і може бути оскаржена ними
до суду в десятиденний строк.

Про розмір витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, державний виконавець
відповідно до розрахунку витрат,
наданого фінансовою службою
відповідного головного управління
юстиції, складає акт про витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій (додаток 1),
у якому зазначаються перелік та суми
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 606,
відповідно до цього Закону, зокрема
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу, підлягають
виконанню державною виконавчою
службою.

Однак, суд звертає увагу на положення п.
4.1.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
1999 р. № 74/5, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 15 грудня
1999 р. за № 865/4158, якою закріплено, що
державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитись, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк.

Однак, як було встановлено судом,
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 19.08.2014 № 44441772, якою
позивачу встановлювався семиденний
термін з моменту винесення постанови
для добровільного виконання
закінчувався 26.08.2014, була лише 03.09.2014
скерована на адресу позивача листом №
01 5 (т. 1, а.с. 20), тобто з порушенням
п. 5 ст. 25 Закону № 606, яким передбачено,
що копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Відтак, судом було встановлено, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 19.08.2014 № 44441772 була
направлена на адресу Фонду лише 03.09.2014,
тобто після закінчення строку на
добровільне виконання, який сплинув ще
26.08.2014.

Крім цього, відповідно до роздруківки з
офіційного веб-сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта», лист за № 01 5
було вручено 05.09.2014 (т. 1, а.с. 50).

Крім іншого, вище вказану постанову
позивачем було повернуто відповідачу,
у зв'язку з відсутністю на виконавчому
документі печатки та затвердження
начальником, тобто постанова не
відповідача вимогам Інструкції.

Проте, як вбачається із наданих
відповідачем копій матеріалів
виконавчого провадження № 44441772, на
адресу боржника повторно не
направлялася постанова про відкриття
виконавчого провадження від 19.08.2014 №
44441772 з печаткою.

Отже, враховуючи вищевикладене, Фонд
соціального захисту інвалідів не могло
фізично виконати в добровільному
порядку постанову про відкриття
виконавчого провадження від 19.08.2014 №
44441772 до 26.08.2014, оскільки, виконавчою
службою дана постанова, яка була
оформлена неналежним чином була
скерована вже після закінчення даного
строку, а саме: 03.09.2014.

Таким чином, позивач лише 13.10.2014
отримав постанову про відкриття
виконавчого провадження від 19.08.2014 №
44441772 з гербовою печаткою та одразу ж
сплатив в добровільному порядку борг в
сумі 2658562,67 грн., згідно наказу
Господарського суду м. Києва № 910/8420/14,
виданого 11.08.2014 (т. 1, а.с. 25).

За таких обставин, враховуючи
положення п. 4.1.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій, державний
виконавець, починаючи виконувати
рішення, повинен пересвідчитись, чи
отримана боржником копія постанови про
відкриття виконавчого провадження і чи
здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк.

Таким чином, на момент винесення
відповідачем постанов від 13.10.2014 №
44441772 про стягнення з боржника (Фонд
соціального захисту інвалідів) витрат
на проведення виконавчих дій в розмірі
240,00 грн., відповідачу бути достеменно
відомо, що станом на боржник ще не
отримував постанову про відкриття
виконавчого провадження від 19.08.2014 №
44441772 з гербовою печаткою, а відповідно
і не міг виконати її в добровільному
порядку.

Крім цього, згідно пп. 4.1.3 Інструкції
про проведення виконавчих дій, якщо
боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення, то
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання в
межах строку, передбаченого статтею 25
Закону.

Отже, державний виконавець може
розпочати процедуру примусового
виконання лише пересвідчившись, що
боржник отримав постанову про
відкриття виконавчого провадження та
має можливість (час) виконати її в
добровільному порядку та
пересвідчившись, що боржник не виконав
рішення в добровільному порядку.

Відтак, з наведених обставин
вбачається, що на момент винесення
відповідачем постанови 13.10.2014 № 44441772
про стягнення з боржника (Фонд
соціального захисту інвалідів) витрат
на проведення виконавчих дій в розмірі
240,00 грн., Відділ державної виконавчої
служби Деснянського районного
управління юстиції в м. Києві діяв
всупереч нормами закону.

Крім цього, суд звертає, що в спірній
постанові не наведено жодного
обґрунтування суми в розмірі 240,00 грн.,
яку позивач повинен сплатити за
витрати на проведення виконавчих дій.

Крім того, як підтверджується
матеріалами справи, позивач виконав
рішення суду про виплату боргу в строк
наданий боржнику чинним
законодавством, оскільки, лише 13.10.2014
отримав постанову про відкриття
виконавчого провадження від 19.08.2014 №
44441772 та в той же день і сплатив борг, що
підтверджується платіжним дорученням
від 13.10.2014 № 110, реєстром № 1 від 13.10.2014 та
випискою банку від 13.10.2014 (т. 1, а.с. 25-27).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону № 606,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовної
вимоги щодо визнання протиправною та
скасування постанови про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій в розмірі 240,00 грн. від
13.10.2014 № 44441772.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а, відтак, такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

В даному випадку відсутнє
документальне підтвердження судових
витрат позивача, а тому вони не
підлягають поверненню.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Фонду соціального захисту
інвалідів задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
про стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі
240,00 грн. від 13.10.2014 № 44441772.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
Н.В. Клочкова