Справа № 761/23530/14-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Гриньковська Н.Ю.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

30 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у м.Києві на
постанову Шевченківського районного
суду м.Києва від 05 вересня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в інтересах якої діє
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у м.Києві,
третя особа: Головне управління СБ
України у м.Києві та Київській області
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року, позивачі звернулися
до Шевченківського районного суду
м.Києва з позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України у
м.Києві, третя особа: Головне
управління СБ України у м.Києві та
Київській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії. Свої позовні вимоги
мотивували тим, що у травні 2011 року під
час виконання обов'язків військової
служби, загинув її чоловік - ОСОБА_4,
який є батьком малолітньої ОСОБА_3.
Вказувала, що у зв'язку зі смертю її
чоловіка, його виключено зі списків
особового складу Управління СБ України
у м.Києві, де він проходив військову
службу. Заробітком ОСОБА_4 був
забезпечений по 31.05.2011 року включно.
Тому, відповідно до п.«б» ч.1 ст.50 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», пенсія по втраті
годувальника членам його сім'ї повинна
призначатись з 01.06.2011 р., тобто не раніше
того дня, по який загиблому було
сплачено грошове забезпечення.
Зазначила, що вони з донькою, на
пенсійному обліку в Головному
управлінні Пенсійного фонду України у
м.Києві, у зв'язку з втратою
годувальника, знаходяться з 01.06.2011 року
та на підставі розділу ІV Закону мають
право на призначення кожній з них
пенсії по втраті годувальника. При
цьому, відповідно до п. «а» ч.1 ст.36
Закону, пенсія їм обом має бути
призначена у розмірі 40% заробітку
годувальника - загиблого ОСОБА_4, на
кожного непрацездатного члена сім'ї.
Вважає, що обчислення пенсії здійснено
відповідачем з порушенням вимог ч.3 ст.43
Закону, оскільки, останній обчислив
пенсію кожного позивача не з розміру
грошового забезпечення загиблого
ОСОБА_4 за його останньою штатною
посадою, як це передбачено ч.3 ст.43
Закону, а з розміру середнього
арифметичного від загального розміру
його грошового забезпечення за останні
24 місяці служби, що встановлено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.1992 р. №393. Крім цього, відповідач
не врахував усіх складових грошового
забезпечення загиблого годувальника
за останньою штатною посадою. Просили
суд визнати протиправними дії
відповідача щодо зменшення розміру
пенсії позивачів з 19.06.2011 року, а також,
у застосуванні відповідачем з 19.06.2011
року, при обчисленні пенсії позивачів,
положень Законів України «Про держаний
бюджет України на 2011рік», «Про держаний
бюджет України на 2012рік», «Про держаний
бюджет України на 2013рік» та пункту 7
Постанови Кабінету Міністрів України
від 17.07.1992р. №393 (в частині обчислення
суми надбавок, доплат, підвищень та
премії з її грошового забезпечення за 24
останніх місяці служби її загиблого
чоловіка); зобов'язати відповідача
продовжувати з 19.06.2011 року обчислювати
пенсію позивачів з грошового
забезпечення загиблого ОСОБА_4 за
останньою перед його смертю штатною
посадою, з урахуванням всіх основних,
додаткових видів грошового
забезпечення та премії згідно з
грошовим атестатом загиблого
годувальника, у відповідності до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» та зобов'язати відповідача
виплатити позивачам недоплачену
кожній з них суму пенсії по втраті
годувальника та встановити
відповідачу строк подачі звіту про
виконання постанови суду.

Постановою Шевченківського районного
суду м.Києва від 05 вересня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного
управління Пенсійного фонду України у
м.Києві щодо зменшення розміру пенсії
ОСОБА_2, ОСОБА_3 з 19.06.2011 року.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України у м.Києві
продовжувати з 19.06.2011 року обчислювати,
нараховувати та виплачувати ОСОБА_2,
ОСОБА_3 пенсії з грошового забезпечення
загиблого годувальника ОСОБА_4,
виходячи з розміру грошового
забезпечення за останньою перед його
смертю штатною посадою, з урахуванням
всіх основних, та додаткових видів
забезпечення, та премії згідно
грошового атестату згідно постанови
Шевченківського районного суду м.Києва
від 28.12.2011 р. у справі №2а-4972/11.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в м.Києві
виплатити ОСОБА_2, ОСОБА_3 обчислену
відповідно до вимог постанови
Шевченківського районного суду м.Києва
від 28.12.2011 року у справі №2а-4972/11 суму
недоплаченої пенсії з 19.06.2011 року з
урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
позивач перебувають на пенсійному
обліку в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в м.Києві, де з
01.06.2011 року, відповідно до Закону, їм
призначено пенсію по втраті
годувальника на підставі документів,
що були надані уповноваженим органом
СБ України.

Згідно постанови Шевченківського
районного суду м.Києва від 28.12.2011 року у
справі №2а-4972/11 адміністративний позов
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 до
Головного управління Пенсійного фонду
України вм.Києвіпро визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії задоволено. Визнано дії
відповідача щодо нарахування
позивачам (кожній окремо) пенсії в разі
втрати годувальника, виходячи із
середньомісячної суми додаткових
видів грошового забезпечення
загиблого ОСОБА_4 за 24 місяці його
служби, а не із розміру його грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед смертю протиправними та
зобов'язано відповідача, у
відповідності до вимог ст.43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» здійснити
перерахунок пенсій та виплатити
різницю недоотриманих пенсій
позивачам (кожній окремо), починаючи з
01.06.2011 року виходячи з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед смертю загиблого
ОСОБА_4, враховуючи посадовий оклад,
оклад за військовим званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премію, з урахуванням здійснених
виплат.

Відповідно до вимог ч.2 ст.14 КАС України,
постанови та ухвали суду у
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Проте, відповідач заборгованість за
рішенням суду не виплатив.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконання рішення суду,
відповідачем було проведено
відповідний перерахунок пенсії
позивачів, однак, лише за період з 01.06.2011
року по 18.06.2011 року і визначив суму
своєї заборгованості перед позивачами
у розмірі 481,21грн., тобто за червень 2011
року підлягає сплаті 4520,29 грн., про що
свідчить лист Головного управління
Пенсійного фонду України у м.Києві від
18.07.2014 року №16624/12/Г-168/2 та розрахунок на
доплату пенсії від 20.06.2014 року. Щодо
нездійснення перерахунку пенсії з
19.06.2011 року представник відповідача
послався на зміни у законодавстві, що
набрали законної сили з 19.06.2011 року.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Так, ч.3 ст.43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», пенсії особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення, враховуючи відповідні
оклади за посадою, військовим
(спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії в розмірах, установлених
законодавством.

19.06.2011 року набрав чинності Закон
України від 14.06.2011р. №3491 -VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
згідно якого прикінцеві положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» доповнені п.4 такого
змісту: «Установити, що у 2011 році норми
і положення статей 14, 22, 37 та частини 3
статті 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік».

Водночас, Інформаційним листом від
22.07.2011 року №1091/11/13-11 Вищого
адміністративного суду України
адміністративним судам роз'яснено, що
станом на момент набрання чинності
вищезгаданими змінами до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України
не встановлено нового порядку та
розміру виплат окремим категоріям
громадян. Тому, до набрання чинності
нормативно-правового акта Кабінету
Міністрів України, прийнятого на
виконання вимог пункту 4 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік», застосуванню
підлягають положення статей 14, 22, 37 та
частини третьої статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб».

Тобто, постанова Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 року №393 не є тим
порядком, про який йдеться у
вищезазначених змінах до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік».

Аналогічна правова позиція висловлена
в інформаційному листі Голів Вищого
адміністративного суду України та
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06.09.2011 року, №1080/0/4-11,
№1400/1/6/13-11.

Таким чином, в аспекті правової позиції
Голів двох Вищих спеціалізованих судів
України, висловленої у вищезгаданому
інформаційному листі, з 23.07.2011 року
застосуванню підлягає частина 3 статті
43 Закону «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб», оскільки
Постановою КМУ від 06.07.2011 року №745 її
застосування не обмежується.

Крім цього, жодним нормативно-правовим
актом не передбаченого того, що органи
Пенсійного фонду України мають право
зменшувати розміри раніше призначених
пенсій.

За таких обставин, оскільки постановою
Шевченківського районного суду м.Києва
від 28.12.2011 року відповідача зобов'язано
здійснити перерахунок пенсії та
виплатити різницю недоотриманих
пенсій позивачам, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що позов є
обґрунтованим та в цій частині
підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про застосування
судового контролю за виконанням
Головним управлінням Пенсійного фонду
України в м.Києві судового рішення,
можливо дійти висновку, що у задоволені
цих вимог слід відмовити виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.267 КАС України, суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

За своєю правовою природою, ст.267 КАС
України регулює різні моменти відносин
та визначення судового контролю. З
одного боку, - встановлення такого
судового контролю за виконання
постанови, які узгоджуються з вимогами
163 КАС України та стосується
регулювання відносин встановлення
судового контролю під час винесення
постанови суду, та контролювання його
виконання, з іншого - встановлення
факту порушення внаслідок його не
виконання.

Перший судовий контроль
встановлюється та визначається при
ухваленні постанови, а інший (визнання
протиправним рішення, дії або
бездіяльність) вирішується після
прийняття такого судового рішення.

Разом з тим, встановлення судового
контролю виконанням рішення суду,
ухваленого не на користь суб'єкта
владних повноважень є правом суду, а не
його обов'язком (п.4 ч.1 ст.207 КАС України).

За таких обставин, підстав для
задоволення позовних вимог щодо
встановлення судового контролю та
зобов'язання надати звіт про виконання
судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, не довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
м.Києві - залишити без задоволення, а
постанову Шевченківського районного
суду м.Києва від 05 вересня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 04
листопада 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.