Справа № 804/16655/14
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2014-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава
Вікторовича при секретаріЛісна А.М.
за участю: представника позивача
представника відповідача ОСОБА_3 не
з'явився розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
Позивач звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
начальника Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська, в якому
- визнати протиправними дії начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська, як керівника органу
приватизації, на відповідь № 2690 від
22.09.2014 року щодо неприйняття рішення за
заявою ОСОБА_4 від 16.09.2014 року вх. № 2268
про передачу у приватну власність
квартири АДРЕСА_1 в с.м.т. Гвардійське
Ново московського району
Дніпропетровської області, що займає
ОСОБА_4 спільно з членами її родини на
підставі ордеру № 422 від 14.11.1991 року на
території відкритого військового
містечка згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, яке затверджено наказом МЖКГ
№ 396 від 16.12.2009 року;
- зобов'язати начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська, як керівника органу
приватизації прийняти рішення по суті
заяви ОСОБА_4 щодо приватизації
квартири, яка використовується нею та
членами її сім'ї на умовах найму, згідно
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та
Положення про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян, яке
затверджено наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009
року, за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначено, що
позивач не може приватизувати своє
житло. Тому, керуючись ст. ст. 40, 47
Конституції України, ст. ст. 1, 2, 6 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду", Наказом Міністра
оборони України №1 від 03.01.1993 р., позивач
звернувся із заявою від 16.09.2014 року до
відповідача, що є уповноваженим
органом з приватизації в с.м.т.
Гвардійське, про передачу в приватну
власність квартири, яку вона займає,
проте зазначена заява відповідачем у
відповідності до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" не розглядалась, а робилась лише
відписка. Позивач просить суд
захистити її право на приватизацію
квартири, в якій вона проживає.
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити повністю.
Відповідач 1 у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Письмових заперечень на позовну заяву
Відповідач 2 у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
через відділ діловодства суду подав
клопотання про відкладення розгляду
справи через зайнятість у іншому
судовому процесі.
Суд відмовив у задоволенні клопотання
про відкладення розгляду справи,
оскільки мотиви неявки представника
відповідача до суду не є повними, тому
що відповідач є суб'єктом владних
повноважень та має можливість
забезпечити явку інших своїх
представників до суду, які не зайняті в
інших судових процесах. Суд також
враховує скорочені строки розгляду і
вирішення справи встановлені статтею
122 КАС України, а також ту обставину, що
відповідач 2 надав суду письмові
заперечення на позовну заяву.
Суд також відмовив у задоволенні
клопотання відповідача 2 щодо
залучення до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
боці відповідача Генерального штабу
Збройних Сил України та Міністерства
оборони України, оскільки рішення суду
у даній адміністративній справі не
може вплинути на права та інтереси
вказаних осіб з урахуванням заявлених
позивачем позовних вимог.
У письмових запереченнях на позовну
заяву відповідач 2 просить суд
відмовити у задоволенні позову,
оскільки під час розгляду звернення
позивача діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Квартира, яку має намір приватизувати
позивач знаходиться на території
закритого війського містечка, а тому не
підпадає під об'єкти приватизації.
Відповідач вважає, що надав позивачу
саме обґрунтовану відмову у
приватизації квартири.
Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши письмові докази,
долучені до матеріалів справи, суд
Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що позивач проживає в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується копією ордеру № 422 від
14.11.1991 року, який знаходиться у
матеріалах справи.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд
виходить із наступного.
Суттю спірних правовідносин є
правомірність вжиття/невжиття заходів
щодо приватизації квартири АДРЕСА_1
відповідно до заяви від 16.09.2014 року,
поданої позивачем до відповідача.
Згідно із ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Правовий режим власності визначається
виключно законами (п. 7 ч. 1 ст. 92
Конституції України).
Правовідносини регламентуються
Законом України "Про приватизацію
державного житлового фонду", який
прийнято 19.06.1992 р. за №2482-XXII (далі - Закон
України №2482-XXII).
В абзаці другому преамбули Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" №2482-XXII зазначено, що
метою приватизації державного
житлового фонду є створення умов для
здійснення права громадян на вільний
вибір способу задоволення потреб у
житлі, залучення громадян до участі в
утриманні і збереженні існуючого житла
та формування ринкових відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
№2482-XXII приватизація державного
житлового фонду (далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках,
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
Законом України №2482-XXII передбачений
порядок набуття права власності на
житло громадянами України, які
користуються державним житловим
фондом на законних підставах, з
обмеженням на приватизацію, визначеним
ч. 2 ст. 2 цього Закону.
Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України №2482-XXII не
підлягають приватизації:
квартири-музеї; квартири (будинки),
житлові приміщення у гуртожитках,
розташовані на територіях закритих
військових поселень.
Стаття 3 Закону України №2482-XXII визначає
спосіб приватизації, згідно до якої
приватизація здійснюється шляхом
безоплатної передачі громадянам
квартир з розрахунку санітарної норми
21 квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.
Частиною 5 ст. 5 Закону України №2482-XXII
передбачено, що кожний громадянин
України має право приватизувати
займане ним житло безоплатно в межах
номінальної вартості житлового чеку
або з частковою доплатою один раз.
Організація проведення приватизації
та оформлення права власності
встановленні статтею 8 Закону України
№2482-XXII.
Відповідно до ч. 1 ст. 8. Закону України
№2482 приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
Чатиною 3 ст. 8 зазначеного Закону
№2482-XXII встановлено, що передача
квартир (будинків) у власність громадян
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина.
Згідно із ч. 10 ст.8 Закону України №2482-XXII
органи приватизації, органи місцевого
самоврядування не мають права
відмовити мешканцям квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках у
приватизації займаного ними житла,
крім випадків, передбачених законом.
Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернулась із заявою від 16.09.2014
року до відповідача, що є уповноваженим
органом з приватизації в с.м.т.
Аналізуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що за результатом
звернення мешканців до органу
приватизації, вказаний орган
зобов'язаний не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина прийняти
рішення про передачу квартири у
власність, або прийняти рішення про
відмову в передачі, про що в той же
строк повідомити заявника з посиланням
на норму Закону №2482-XXII та обставини, що
стала підставою для відмови.

Суд зазначає, що
Квартирно-експлуатаційним відділом м.
Дніпропетровська на звернення
позивача було надо лист № 2690 від 22.09.2014
року, який не містить рішення в сенсі
ст. 8 Закону України №2482-XXII, а саме: у
ньому не зазначено ані про прийняття
рішення про приватизацію квартири, ані
про відмову у приватизації квартири. У
листі № 2690 від 22.09.2014 року зазначено про
те, що питання про передачу в приватну
власність квартири не розглядається.

Таким чином, Квартирно-експлуатаційний
відділ м. Дніпропетровська розглянув
заяву позивача, про те не прийняв по ній
відповідного рішення згідно Закону
України №2482-XXII, а тому суд відмовляє у
задоволенні позовної вимоги - визнати
протиправними дії начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська, як керівника органу
приватизації, на відповідь № 2690 від
22.09.2014 року щодо неприйняття рішення за
заявою ОСОБА_4 від 16.09.2014 року вх. № 2268
про передачу у приватну власність
квартири АДРЕСА_1 в с.м.т. Гвардійське
Новомосковського району
Дніпропетровської області, що займає
ОСОБА_4 спільно з членами її родини на
підставі ордеру № 422 від 14.11.1991 року на
території відкритого військового
містечка згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, яке затверджено наказом МЖКГ
№ 396 від 16.12.2009 року.

Керуючись частиною 2 статті 11 КАСУ, суд
виходить за межі позовних вимог, так як
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача та визнає
протиправною бездіяльність
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська щодо неприйняття
рішення за заявою позивача від 16.09.2014
року № 2268 про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1 згідно
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду".

Щодо позовної вимоги - зобов'язати
начальника Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська, як
керівника органу приватизації
прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_4
щодо приватизації квартири, яка
використовується нею та членами її
сім'ї на умовах найму, згідно Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» та Положення про
порядок передачі квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках у
власність громадян, яке затверджено
наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, за
адресою: АДРЕСА_1, то суд зазначає
наступне.

Повноваження суду при вирішенні
адміністративної справи встановлено
ст. 162 КАСУ згідно до якої у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язати вичинити певні дії, а
також суд може прийняти й іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Питання щодо вжиття заходів щодо
приватизації квартири має розглядати
орган приватизації при прийнятті
рішення за заявою позивачки, яким на
сьогодні у спірних правовідносинах є
Квартирно-експлуатаційний відділ
м.Дніпропетровська.

В даному випадку суд не вправі
втручатись у внутрішню діяльність
суб'єкта владних повноважень та
вказувати наперед яке він повинен
прийняти рішення.

Таким чином, суд відмовляє у
задоволенні даної позовної вимоги.

Однак керуючись частиною 2 статті 11
КАСУ, суд виходить за межі позовних
вимог, так як це необхідно для повного
захисту прав, свобод та інтересів
позивача та зобов'язує
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Дніпропетровська прийняти рішення по
суті заяви позивача від 16.09.2014 року № 2268
згідно Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду".

Таким чином, суд приходить до висновку
про часткове задоволення заявлених
позовних вимог.

Одночасно суд зазначає, що органом
приватизації є саме
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Дніпропетровська згідно наказу
Міністра оборони України від 03.01.1993
року № 1 «Про приватизацію житлового
фонду військовослужбовцями та іншими
особами, що мешкають у будинках
Міністерства оборони України», а не
начальник Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Дніпропетровська. За
вказаних обставин суд вважає, що
належним відповідачем у справі має
бути саме Квартирно-експлуатаційний
відділ м. Дніпропетровська

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України у
разі якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійсненні позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Дніпропетровська щодо неприйняття
рішення за заявою ОСОБА_4 від 16.09.2014
року № 2268 про передачу у приватну
власність квартири АДРЕСА_1 згідно
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду".

Зобов'язати Квартирно-експлуатаційний
відділ м. Дніпропетровська прийняти
рішення по суті заяви ОСОБА_4 від 16.09.2014
року № 2268 згідно Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду".

В іншій частині заявлених позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 судовий збір у
розмірі 36,54 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
06 листопада 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 06.11.2014
року Суддя З оригіналом згідно
Помічник судді С.В.
Златін С.В. Златін
Р.Ю. Ричка