Справа № 821/2243/14
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 р.м. Херсон Справа №
821/2243/1410 год. 53 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Леутській Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної екологічної
інспекції у Херсонській області до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Гримат Групп" про
зупинення виробництва шляхом заборони
розведення свійської птиці,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач
посилається на те, що в період 03-13.06.2014 р.
державними інспекторами з охорони
навколишнього природного середовища
Херсонської області відповідно до ст.
202 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
(далі Закон №1264-91) та на підставі наказу
про здійснення планової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 26.05.2014 р. №520
здійснено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в частині дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами ТОВ "Гримат
Групп". Відповідно до довідки ЄДРПОУ
серії АА №598738 від 05.07.2012 року видами
діяльності товариства за КВЕД є:
розведення свійської птиці; допоміжна
діяльність у тваринництві; виробництво
м'яса свійської птиці; виробництво
хліба та хлібобулочних виробів;
виробництво борошняних кондитерських
виробів.

Під час здійснення державного контролю
позивачем виявлено відсутність
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферу повітря стаціонарними
джерелами та відсутність дозволу на
спеціальне користування надрами
(підземна вода) від артезіанських
свердловин підприємства, вода з яких
фактично використовується для
виробничих потреб.

Просить суд заборонити виробничу
діяльність ТОВ "Гримат Групп" частково,
шляхом заборони розведення свійської
птиці.

У судовому засіданні
представники позивача наполягали на
позовних вимогах, просили суд
задовольнити позов.

Представники відповідача у судовому
засіданні по суті позову заперечували,
просили у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши
докази у справі, суд встановив такі
обставини.

В період 03-13.06.2014 р. державними
інспекторами з охорони навколишнього
природного середовища Херсонської
області відповідно до ст. 20-2 Закону
№1264-91 та на підставі наказу про
здійснення планової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 26.05.2014р. №520
здійснено планову перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в частині дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами ТОВ "Гримат
Групп".

За результатами перевірки складений
акт перевірки від 13.06.2014 р. В акті,
зокрема зазначено, що викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря здійснюються стаціонарними
джерелами при експлуатації 7 пташників,
викиди від яких здійснюються при
експлуатації системи "Клімат 45",
теплогенераторів "Ргіуа" у кількості 10
штук, які експлуатуються за допомогою
дизельного пального та двох ємностей
для зберігання дизельного пального
складу ПММ.

Крім того, в акті зазначено, що
водопостачання об'єктів товариства
здійснюється з власних артезіанських
свердловин №9-171 (глибина 65 м.), №9-187
(глибина 60 м.), №9-213 (глибина 57 м.), (смт.
Горностаївка) №9-202 (глибина 65 м.), (с.
Каїри) на підставі дозволу на
спеціальне водокористування № Укр. 9.10
Хрс. від 23.09.2013, терміном дії до 01.10.2017.
Паспорт на артезіанську свердловину в
наявності. Перевіркою встановлено, що
артезіанська свердловина №9-202
розташована в с. Каїри не
експлуатується в зв'язку з тим, що
вирощування свійських птиць на
території не здійснюється. Відповідно
до дозволу на спеціальне
водокористування Укр. 9.10 Хрс. метою
водокористування є господарсько-питні
та виробничі потреби.

Вирішуючи спір, суд виходить з
такого.

У відповідності до ст. 1 Закону України
від 16.10.1992 року, №2707-XII "Про охорону
атмосферного повітря" (далі Закон
№2707-XII) джерелом викиду є - об'єкт
(підприємство, цех, агрегат, установка,
транспортний засіб тощо), з якого
надходить в атмосферне повітря
забруднююча речовина або суміш таких
речовин.

Статтею 11 Закону №2707-XII встановлений
порядок регулювання викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарних джерел. Зокрема,
зазначено, що для забезпечення
екологічної безпеки, створення
сприятливого середовища
життєдіяльності, запобігання
шкідливому впливу атмосферного
повітря на здоров'я людей та навколишнє
природне середовище здійснюється
регулювання викидів найбільш
поширених і небезпечних забруднюючих
речовин, перелік яких встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин
переглядається Кабінетом Міністрів
України не менше одного разу на п'ять
років за пропозицією центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, і центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого суб'єкту
господарювання.

Дозволи на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря видаються за
умови:

- неперевищення протягом строку їх дії
встановлених нормативів екологічної
безпеки;

- неперевищення нормативів допустимих
викидів забруднюючих речовин
стаціонарних джерел;

-дотримання вимог до технологічних
процесів у частині обмеження викидів
забруднюючих речовин.

Статтею 12 Закону №2707-XII, передбачено, що
господарська чи інші види діяльності,
пов'язані з порушенням умов і вимог до
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря і рівнів впливу
фізичних та біологічних факторів на
його стан, передбачених дозволами, може
бути обмежена, тимчасово заборонена
(зупинена) або припинена відповідно до
законодавства.

Відповідно до Порядку ведення
державного обліку в галузі охорони
атмосферного повітря, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.12.2001 р. №1655, визначено єдину
систему ведення в галузі охорони
атмосферного повітря державного
обліку об'єктів (підприємств, установ,
організацій та громадян - суб'єктів
підприємницької діяльності), які
справляють або можуть справити
шкідливий вплив на здоров'я людей і на
стан атмосферного повітря, видів та
обсягів забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря,
видів і ступенів впливу на його стан
фізичних та біологічних факторів.

Відповідно до п. 6 зазначеного Порядку,
визначення видів та обсягів
забруднюючих речовин, що викидаються в
атмосферне повітря із стаціонарних
джерел, видів і ступенів впливу на його
стан фізичних та біологічних факторів
здійснюється шляхом проведення
безпосередніх інструментальних
вимірювань, розрахунків з
використанням показників емісії
(питомих викидів), які затверджуються
Мінприроди.

Пунктом 4.15 "Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства",
затвердженого Наказом Мінприроди №464
від 10.09.2008 р. врегульовано, що в акті
перевірки зазначається інформація,
пов'язана з проведенням
інструментально-лабораторного
контролю (відбір проб та вимірювання на
об'єкті перевірки) та зазначається
посилання на акти відбору проб та
протоколи вимірювання.

В п. 2 Інструкції про порядок та
критерії взяття на державний облік
об'єктів, які справляють або можуть
справити шкідливий вплив на здоров'я
людей і стан атмосферного повітря,
видів та обсягів забруднюючих речовин,
що викидаються в атмосферне повітря,
затвердженої наказом Міністерства
екології та природних ресурсів України
від 10.05.2002 р. №177, визначені критерії, за
якими здійснюється взяття на державний
облік, а саме: об'єктів, - якщо в їх
викидах присутня хоча б одна
забруднююча речовина (або група
речовин), потенційний викид якої рівний
або перевищує величину, зазначену в
Переліку забруднюючих речовин та
порогових значень потенційних викидів,
за якими здійснюється державний облік;
видів та обсягів забруднюючих речовин,
що викидаються в атмосферне повітря, -
за умови, що обсяг потенційних викидів
рівний або перевищує порогові значення
за окремою речовиною або групою
речовин, наведених у додатку 1 до цієї
Інструкції.

Таким чином, позивачем у
встановленому законодавством порядку
не проводилось вимірювання вмісту
забруднюючих речовин в стаціонарних
джерелах викидів відповідача, не
встановлювались наявність, види та
обсяги забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря; не
встановлено видів та ступенів їх
впливу на стан фізичних та біологічних
факторів; не зафіксовано фактів
експлуатації відповідачем обладнання,
при роботі якого потенційні та/або
питомі викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря дорівнювали або
перевищували порогові значення
потенційних викидів забруднюючих
речовин, наведених в додатку 1 до
Інструкції №177.

Наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
№317 від 16.08.2004 р. затверджено "Перелік
типів устаткування, для яких
розробляються нормативи
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин із стаціонарних
джерел" (далі - Перелік №317). До даного
переліку вентиляційні установки
пташників не входять.

Згідно п.1 Переліку №317 до такого
устаткування у сфері енергетики та
переробної промисловості належать
теплосилові установки теплова
номінальна потужність яких перевищує 50
МВт.

Пунктом 1.1 Технологічних нормативів
допустимих викидів забруднюючих
речовин із теплосилових установок,
номінальна теплова потужність яких
перевищує 50 МВт., затверджений Наказом
Міністерства навколишнього природного
середовища України №541 від 22.10.2008 р.
(далі - Технологічні нормативи)
визначено, що вони поширюються на
теплосилові установки номінальною
тепловою потужністю більше 50 МВт., які
встановлені або будуть встановлені на
теплових електричних станціях,
теплоелектроцентралях, підприємствах
та в котельнях.

Згідно технічних характеристик
теплогенератора "Ргіуа" DFB-8 та DFB-10, що
зазначені у керівництві по
користуванню та обслуговуванню
потужність теплогенератора DFB 8
становить 64 ккал./год., потужність
теплогенератора DFB 10 становить 80
ккал./год. Загально відомим є
співвідношення 1 ккал/год = 1,163 Вт =
0,000001163МВт.

Тому, суд погоджується з розрахунком
потужності теплогенератора, наведеним
відповідачем, у якому потужність
теплогенератора "Ргіуа" DFB-8 дорівнює
0,00007443 МВт, а "Ргіуа" DFB-10 - 0,00009304 МВт., що
менше показника, зазначеного у п.1
Переліку №317.

З аналізу норм законодавства та
досліджених у судовому засіданні
доказів, вбачається, що ні за
потужністю вентиляційних установок та
теплогенераторів, ні за їх цільовим
використанням, а також за кількістю
шкідливих викидів в атмосферне
повітря, перевірені стаціонарні
джерела не підпадають під регулювання,
визначене вимогами ст. 11 Закону України
"Про атмосферне повітря" та прийнятим
на їх реалізацію нормативно-правовим
актам.

Тому, вимога відповідача щодо
часткової заборони діяльності
товариства з причини порушення
законодавства про охорону
атмосферного повітря є безпідставною.

В частині вимог позивача, які він
пов'язує з порушенням відповідачем
Кодексу України про надра, суд виходить
з такого.

На законодавчому рівні використання
таких природних ресурсів як підземні
води регулюються Водним кодексом
України та Кодексом України про надра.
У зв'язку з чим передбачено отримання
двох різних дозволів дозволу на
спеціальне водокористування
(відповідно до Водного кодексу України)
та спеціального дозволу на
користування надрами (відповідно до
Кодексу України про надра).

Статтею 19 Кодексу України "Про надра"
визначено, що надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр. Право на
користування надрами засвідчується
актом про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без
надання гірничого відводу чи
спеціального дозволу у випадках,
передбачених цим Кодексом.

Такий виняток, зокрема, встановлений
статтею 23 Кодексу України про надра
встановлено, що землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

З урахуванням того, що ст. 3 Кодексу
України про надра встановлено, що водні
відносини регулюються відповідним
законодавством України, то основним
(спеціальним) законодавчим актом, що
закріплює правовий режим користування
підземними водами, є Водний кодекс
України.

Відповідно до положень Водного Кодексу
України дозвіл на спеціальне
водокористування - це документ, який
засвідчує право певного суб'єкта
господарювання на користування
водними ресурсами (у тому числі і тих,
що відносяться до корисних).

Спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів (ст.48
Водного кодексу України).

Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

Відповідачем 10.02.2014 р. укладено
договір оренди землі
несільськогосподарського призначення
площею 0.3013 га., яка знаходиться на
території Горностаївської селищної
ради, відповідно до якого
відповідачеві передана зазначена
земельна ділянка для обслуговування
комплексу нежитлових будівель за
адресою: вул. Набережна, 3, смт.
Горностаївка.

10.02.2014 р. відповідачем укладено договір
оренди землі несільськогосподарського
призначення площею 9.6609 га., яка
знаходиться на території
Горностаївської селищної ради,
відповідно до якого відповідачеві
передана зазначена земельна ділянка
для обслуговування комплексу
нежитлових будівель за адресою: вул.
Леніна, 1 "б", 1 "в", вул. Перемоги , 1 "б", 1 "г",
2 "а" в смт. Горностаївка.

Таким чином, ТОВ "Гримат Групп" є
землекористувачем, здійснює
видобування підземних прісних вод в
межах наданих йому в користування
земельних ділянок для власних
господарсько-побутових потреб,
продуктивність водозаборів підземних
вод не перевищує 300 м3/добу, що звільняє
його від обов'язку отримувати дозвіл на
спеціальне користування надрами та
свідчить про необґрунтованість вимог
позивача.

Таким чином позивач, маючи дозвіл
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Херсонській області на спеціальне
водокористування № Укр. 9.10 Хрс. від
23.09.2013, діє у часових, кількісних та
якісних рамках цього документу та в
межах і об'ємах, що не порушують норми
ст. 23 Кодексу України "Про надра".

Чинним законодавством України не
передбачено, що лише за умови наявності
дозволу на спеціальне
водокористування і спеціального
дозволу користування надрами суб'єкт
господарювання набуває право на
користування водними ресурсами.

Крім того, позивач посилається на
статтю 57 Кодексу України про надра та
на ч. 5 ст. 4 Закону України від 05.04.2007,
№877-V "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" (далі Закон
№ 877-V), як на підстави часткової
заборони виробничої діяльності
відповідача.

Статтею 57 Кодексу України про надра
передбачено, що у разі порушення вимог
статті 56 та інших статей цього Кодексу
користування надрами може бути
обмежено, тимчасово заборонено
(зупинено) або припинено центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері геологічного
вивчення та раціонального
використання надр, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони праці, або
іншим державним органом, уповноваженим
на застосування таких заходів
реагування, в порядку, встановленому
законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону № 877-V
повне або часткове зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання робіт,
надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування.

Частиною 7 ст. 7 того ж Закону
встановлений механізм звернення з
таким позовом до адміністративного
суду. Цією нормою передбачено, що на
підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду.

Відповідач у своїх запереченнях
посилається на те, що наявність
порушень вимог законодавства з боку
суб'єкта господарювання не є
безумовними підставами для звернення
до суду органом державного нагляду
(контролю) з адміністративним позовом
про зупинення виробництва таким
суб'єктом господарювання. Крім
виявлених порушень, законодавець
вказує на наявність підстав для
повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг.

За змістом зазначених норм, ці підстави
повинні бути зазначені у законі.

Суд виходить з того, що норма закону,
яка міститься у ст.57 Кодексу України
про надра є спеціальною нормою по
відношенні до норм, які містяться у ч. 5
ст. 4, 7 ст. 7 Закону № 877-V. Саме ст. 57 КУпН
передбачені наслідки порушення
законодавства про надра, а саме:
тимчасове обмеження заборона
(зупинення) або припинення
користування надрами, але не часткова
заборона виробничої діяльності
підприємства.

Інших норм, які б встановлювали інші
наслідки порушення законодавства про
надра на цей час відсутні. Тому позовні
вимоги позивача і в цій частині є
безпідставними.

Враховуючи викладене, на підставі ст.
ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 161, 162, 163 КАС України,
суд -

постановив:

У задоволені позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 22 жовтня 2014 р.

Суддя
Варняк С.О.

кат. 7.1