Справа № 816/2463/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 р. Справа № 816/2463/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання
- Співак О.А.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної інспекції
сільського господарства України у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014р. по
справі № 816/2463/14

за позовом ОСОБА_2

до Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області , Державного
інспектора сільського господарства в
Полтавській області Лиховид Василя
Йосиповича

про скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області,
державного інспектора сільського
господарства в Полтавській області
Лиховида Василя Йосиповича, в якому
просив визнати протиправним та
скасувати припис Державної інспекції
сільського господарства України у
Полтавській області від 24 грудня 2013
року, а також визнати протиправними
дії Державної інспекції сільського
господарства України у Полтавській
області щодо нарахування ОСОБА_2 шкоди,
заподіяної внаслідок використання
земельних ділянок площею 72,8 га на
території Супротивнобалківської
сільської ради не за цільовим
призначенням (за межами населеного
пункту).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014 р.
позовні вимоги задоволено.

Державна інспекція сільського
господарства України у Полтавській
області, не погоджуючись з постановою
суду, в апеляційній скарзі вказує, що
рішення є необґрунтованим та
незаконним, прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
06.08.2014 р. та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В судовому засіданні представник
позивача заперечував проти вимог
апеляційної скарги позивача.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явилися, про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заперечень проти
неї, дослідивши докази по справі,
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України
оскаржувана постанова переглянута в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що 24 грудня 2013 року
державним інспектором сільського
господарства в Полтавській області
Лиховид В.Й.( надалі - державним
інспектором), в присутності ОСОБА_2 на
підставі наказу № 3296 від 20.12.2013року
Державної інспекції сільського
господарства в Полтавській області та
направлення №1002 від 23.12.2013 року
відповідно до вимог ст. ст.5, 6,10 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель»,
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності, наказу
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 25.02.2013 року 3
132 "Про затвердження Порядку планування
та здійснення контрольних заходів з
питань перевірки стану дотримання
суб'єктами господарювання вимог
земельного законодавства", Положення
"Про Держсільгоспінспекцію в
Полтавській області", на підставі
вимоги прокурора Новосанжарського
району Полтавської області ( в порядку
ч.3 ст. 20 Закону України "Про
прокуратуру") від 05.12.2013року проведено
перевірку дотримання вимог земельного
законодавства фізичною особою ОСОБА_2

За результатами перевірки складено акт
дотримання вимог земельного
законодавства, акт обстеження
земельної ділянки № 182, протокол про
адміністративне правопорушення № 000509.

Вказані документи містять висновки про
те, що земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для сінокосіння та випасання худоби
загальною площею 72,8 га (з них 59,3 га
пасовищ та 13,5 га сіножатей), які надані
у користування ОСОБА_2 відповідно
договору оренди землі Новосанжарською
районною державною адміністрацією, на
момент перевірки розорені та
використовуються як рілля, в чому
вбачається використання їх не за
функціональним призначенням, чим
порушено вимоги статті 20 Земельного
кодексу України та статті 37 Закону
України "Про охорону земель", якою на
землях сільськогосподарського
призначення обмежена діяльність щодо
розорювання сіножатей та пасовищ.

Державним інспектором 24 грудня 2014 року
винесено припис про усунення виявлених
порушень та складено розрахунок
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням (за межами
населеного пункту).

Вказаним приписом позивача зобов'язано
усунути порушення вимог земельного
законодавства в термін до 22 січня 2014, а
саме: виготовити проекти землеустрою,
що забезпечують еколого-економічне
обґрунтування сівозмін та
впорядкування угідь або привести
земельні ділянки у стан, придатний для
використання за функціональним
призначенням.

Крім того, 27 грудня 2013 року
відповідачем складено повідомлення №
182 на адресу гр. ОСОБА_2, згідно з яким
відповідно до "Методики визначення
шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу"
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.207 року № 963
встановлено заподіяння позивачем
шкоди державі внаслідок використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням та запропоновано
останньому добровільно відшкодувати
шкоду в сумі 25 726,78 грн.

Позивач із вказаним приписом Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області від 24
грудня 2013 року та діями щодо складання
розрахунку розміру шкоди, заподіяної
ним внаслідок використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
не погодився та звернувся до суду за
захистом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є обґрунтованими,
доведеними та з того, що відповідач не
довів правомірність складеного ним
припису та вчинення оскаржуваних дій,
не надав доказів в спростування
вищевикладеного.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду з наступних
підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Закон України "Про державний контроль
за використанням та охороною земель"
визначає правові, економічні та
соціальні основи організації
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель і
спрямований на забезпечення
раціонального використання і
відтворення природних ресурсів та
охорону довкілля.

Так, частиною першою статті 5 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
встановлено, що державний контроль за
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності здійснює
центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Указом Президента України від 13.04.11 №
459/2011 затверджено Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України. Відповідно до
пункту 1 названого Положення Державна
інспекція сільського господарства
України (Держсільгоспінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Держсільгоспінспекція України у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства аграрної політики та
продовольства України
(Мінагрополітики України), іншими
актами законодавства України,
дорученнями Президента України та
Міністра.

Держсільгоспінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань, зокрема, організовує та
здійснює державний нагляд (контроль) у
частині дотримання земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності, в тому числі за: дотриманням
вимог земельного законодавства при
набутті права власності на земельні
ділянки за договорами купівлі-продажу,
міни, дарування, застави та іншими
цивільно-правовими угодами;
дотриманням органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
юридичними та фізичними особами вимог
земельного законодавства та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю; проведення
землеустрою, виконанням заходів,
передбачених проектами землеустрою,
зокрема, за дотриманням власниками та
користувачами земельних ділянок вимог,
визначених у проектах землеустрою;
використанням земельних ділянок
відповідно до цільового призначення;
дотриманням вимог земельного
законодавства органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування з питань передачі
земель у власність та надання у
користування, у тому числі в оренду,
зміни цільового призначення,
вилучення, викупу, продажу земельних
ділянок або прав на них на конкурентних
основах.

Державний нагляд (контроль) з питань
перевірки стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства здійснюється Державною
інспекцією сільського господарства
України та її територіальними органами
відповідно до статей 152 та 188
Земельного кодексу України, статей 5, 6,
9, 10 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель", статей 181 та 19 Закону України
"Про охорону земель", пунктів 4, 5
Положення про Державну інспекцію
сільського господарства України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року N 459,
пунктів 4, 6 Положення про державну
інспекцію сільського господарства в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 23 грудня 2011 року N 770,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 січня 2012 року за N
34/20347.

Цей Порядок визначає процедуру
планування та здійснення планових та
позапланових заходів державного
нагляду (контролю) з питань перевірки
стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності, які використовуються ними у
процесі ведення господарської
діяльності, визначає організаційні
заходи, які необхідно здійснити перед
початком проведення перевірок,
загальні вимоги до їх здійснення, а
також вимоги до оформлення матеріалів
за результатами проведених перевірок.

Планові та позапланові заходи
здійснюються шляхом проведення
перевірок, обстежень земельних
ділянок.

За результатами перевірок відповідно
до частини 8 статті 7 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» державна інспекція
сільського господарства вносить
припис, як обов'язкову для виконання у
визначені строки письмову вимогу
посадової особи органу державного
нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства.

Частина 9 статті 4 вказаного Закону
передбачає, що невиконання приписів,
розпоряджень та інших розпорядчих
документів органу нагляду (контролю)
тягне за собою застосування штрафних
санкцій до суб'єкта господарювання
згідно із законом.

За матеріалами справи встановлено, що 14
вересня 2004 року між Новосанжарською
районною державною адміністрацією
Полтавської області і ОСОБА_2 укладено
на 5 років договір оренди землі на
загальну площу 142,1 га, яка знаходиться
за межами населених пунктів
Супротивнобалківськоі сільської ради
Новосанжарського району Полтавської
області.

Вказаний договір зареєстровано в
Новосанжарському відділенні
Полтавської регіональної філії ДП
"Центр ДЗК", про що в Державному реєстрі
земель вчинено запис від 14 вересня 2004
року за № 2.

До складу даних земель входили спірні
72,8 га сіножатей та пасовищ. Згідно
даного договору в цілому земельна
ділянка передана відповідачу для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва. У
пункті 16 Договору зазначено: "16. Цільове
призначення земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва".

Сторонами поновлено договір оренди
землі від 14 вересня 2004 року шляхом
укладання по кожній окремій ділянці
нових договорів (розпорядження голови
Новосанжарської районної державної
адміністрації Полтавської області від
21.09.2009 № 377 "Про продовження терміну
оренди земельних ділянок" із змінами
від 06.11.2009 № 437), які підписані сторонами
09 листопада 2009 року та зареєстровані
Відділом Держкомзему у
Новосанжарському районі, про що в
Державному реєстрі земель вчинено
записи від 14 травня 2011 року за №
00226 та №00227.

Судовим розглядом встановлено, що на
момент перевірки земельні ділянки, які
надані гр. ОСОБА_2 для сінокосіння та
випасання худоби розорені та
використовуються як рілля, в чому
вбачається порушення вимог пункту 5
статті 20 Земельного кодексу України,
згідно якому земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями
31,34-37 Земельного кодексу України та
статті 37 Закону України «Про охорону
земель», згідно якій на землях
сільськогосподарського призначення
обмежена діяльність щодо розорювання
сіножатей, пасовищ.

За таких обставин, є обґрунтованими
вимоги припису щодо впорядкування
угідь або приведення земельних ділянок
у стан, придатний для використання за
функціональним призначенням.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність вимоги припису про
зобов'язання виготовити проекти
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозмін та впорядкування угідь з
огляду на таке.

Згідно статті 22 Земельного кодексу
України, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей. До земель
сільськогосподарського призначення
належать: сільськогосподарські угіддя
(рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги);
несільськогосподарські угіддя
(господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо).

Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
використовуються відповідно до
розроблених та затверджених в
установленому порядку проектів
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь і
передбачають заходи з охорони земель.

Згідно пункту 18 перехідних положень
Земельного кодексу України, на період
до 1 січня 2015 року вимоги частини
четвертої статті 22 цього Кодексу
поширюються лише на тих власників та
користувачів, які використовують
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
загальною площею більш як 100 гектарів.

Оскільки відповідачем здійснена
перевірка щодо земельних ділянок
площею 72,8 га, вимога припису щодо
зобов'язання виготовити проекти
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозмін та впорядкування угідь є
необґрунтованою.

Судова колегія погоджується з
постановою суду першої інстанції щодо
визнання протиправними дій Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області щодо
здійснення розрахунку шкоди,
заподіяної внаслідок використання
земельних ділянок площею 72,8 га на
території Супротивнобалківської
сільської ради не за цільовим
призначенням (за межами населеного
пункту) та зобов'язання позивача
відшкодування шкоди з урахуванням
наступного.

Відповідно до частини першої статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС
України передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

З метою формування єдиних підходів
при застосуванні територіальними
органами Держземінспекції Методики
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.07.2007 N 963 (далі - Методика №963),
роз'яснення процедури обстеження
земельних ділянок та здійснення
розрахунків розміру шкоди, заподіяної
державі, територіальним громадам,
юридичним чи фізичним особам
внаслідок порушень вимог земельного
законодавства, уточнення порядку
оформлення матеріалів розрахунків,
процедури стягнення заподіяної шкоди
та зарахування коштів, наказом
Державного агентства земельних
ресурсів України та Державної
інспекції з контролю за використанням
і охороною земель 12.09.2007 N 110
затверджено Методичні рекомендації
щодо застосування Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу
(далі - Методичні рекомендації №110).

Згідно з пунктом 6.1 Методичних
рекомендацій №110 шкода (збитки),
заподіяні державі, територіальній
громаді, власнику чи користувачу
земельної ділянки, підлягають
відшкодуванню протягом п'ятнадцяти
днів з моменту вручення (направлення
поштою) порушнику земельного
законодавства розрахунку розміру
заподіяної шкоди (збитків), а в разі
оскарження або опротестування
розміру заподіяної шкоди (збитків) - не
пізніше як через п'ятнадцять днів з дня
повідомлення про залишення скарги або
протесту без задоволення.

Таким чином, факт складення
контролюючим органом розрахунку
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки, та отримання його суб'єктом
господарювання (позивачем) породжує
обов'язок останнього відшкодувати
визначену у розрахунку шкоду.

Крім того, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що правомірність
дій відповідача під час визначення
розміру нанесеної позивачем шкоди у
відповідному розрахунку зумовлює
обґрунтованість подальшого
притягнення до правової
відповідальності позивача.

Відповідно до пункту 7 Методики №963
розрахунок розміру шкоди, заподіяної
державі, територіальним громадам
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, проводиться
Держекоінспекцією та її
територіальними органами або
Держсільгоспінспекцією та її
територіальними органами, а розміру
шкоди, заподіяної юридичним та
фізичним особам, - територіальними
органами Держсільгоспінспекції на
підставі матеріалів обстежень
земельних ділянок, проведених
відповідно до Порядку виконання
земельно-кадастрових робіт та надання
послуг на платній основі державними
органами земельних ресурсів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.11.2000 N 1619 (далі -
Порядок №1619).

Матеріали справи не містять доказів
того, що відповідачем при обстеженні
земельних ділянок встановлено факт
використання їх ОСОБА_2 не за цільовим
призначенням. А тому у відповідача
відсутні підстави щодо вчинення дій
по здійсненню розрахунку розміру
шкоди, заподіяної позивачем.

Таким чином, судовим розглядом
встановлено, щодо позивач допустив
використання земельних ділянок
загальною площею 72,8 га (з них 59,3 га
пасовищ та 13,5 га сіножатей), не за
функціональним призначенням, а тому
відповідачем обґрунтовано винесено
припис щодо впорядкування угідь або
приведення земельних ділянок у стан,
придатний для використання за
функціональним призначенням.

З урахуванням вищевикладених обставин,
колегія суддів вважає, що вимоги
позивача в цій частині необґрунтовані
і не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм процесуального та
матеріального права, які призвели до
ухвалення частково неправильного
рішення, підлягає частковому
скасуванню з прийняттям у зазначеній
частині нової постанови про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
сільського господарства України у
Полтавській області задовольнити
частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 06.08.2014р. по
справі № 816/2463/14 скасувати в
частині скасування припису Державної
інспекції сільського господарства
України у Полтавській області від 24
грудня 2013 року №841 в частині якою
ОСОБА_2 зобов'язаний привести земельні
ділянки загальною площею 72,8 га (з них 59,3
га пасовищ та 13,5 га сіножатей) провести
у стан, придатний для використання за
функціональним призначенням.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В іншій частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
06.08.2014 року по справі №816/2463/14 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Донець Л.О. Мельнікова Л.В. Повний
текст постанови виготовлений 13.10.2014 р.