Справа № 809/3533/14
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"03" листопада 2014 р.
справа № 809/3533/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання
Драгомирецького І.М.

представника заявника: Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області -
Баралецької М.В.,

представника відповідача: приватного
акціонерного товариства
"Івано-Франківськторф" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду подання
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області до
приватного акціонерного товариства
"Івано-Франківськторф" про стягнення
податкового боргу в сумі 41 307,00 гривень,
-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі по
тексту також - заявник) з підстав
передбачених пунктом 3 частини 1 статті
183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України, 31.10.2014 року о 13:25
год. звернулася в суд з поданням до
приватного акціонерного товариства
"Івано-Франківськторф" (надалі по
тексту також - відповідач) про
стягнення податкового боргу з податку
на додану вартість в сумі 41 307,00 гривень,
самостійно задекларованих за вересень
2014 року.

Вимоги подання мотивовані тим, що
відповідачем в порушення вимог частини
1 статті 67 Конституції України, статті
36, пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті
203 Податкового кодексу України, не
погашено самостійно визначені ним
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість по податковій
декларації за вересень 2014 року. У
зв'язку із наявною і непогашеною
заборгованістю податкового
зобов'язання, з урахуванням податкової
вимоги форми "Ю" №1525 від 01.08.2012 року,
заявник на підставі пункту 95.2 статті 95
Податкового кодексу України та статті
183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України звернувся до суду
із поданням про стягнення вищевказаних
коштів за податковим боргом, який, в
свою чергу, у силу вимог пункту 56.11
статті 56 коментованого Кодексу не
підлягає оскарженню відповідачем і є
узгодженим.

Судом 31.10.2014 року о 15:33 год. постановлено
ухвалу про відкриття провадження за
даним поданням. В зв'язку з
передбаченим частиною 8 статті 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України скороченого строку розгляду
даної категорії справ, розгляд подання
призначено на 03.11.2014 року о 14:30 год. та
повідомлено сторін факсимільним
повідомленням, про що у матеріалах
справи наявні відповідні докази
(а.с. 17-22).

В судовому засіданні представник
заявника просив стягнути з приватного
акціонерного товариства
"Івано-Франківськторф" з його
розрахункових рахунків, що є наявними у
банківських установах та за рахунок
готівки, що належить відповідачу в
дохід бюджету узгоджене податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 41 307,00
гривень.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду, що підтверджує
факсимільне повідомлення, яке
міститься в матеріалах справи (а.с. 17-22).

Відповідно до абзаців 1 і 3 частини 8
статті 183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
постановлення судом ухвали про
відкриття провадження у справі суд
приймає у триденний строк, але не
пізніше ніж протягом 96 годин з моменту
встановлення обставин, що зумовлюють
звернення заявника до суду, постанову
по суті заявлених вимог, яка підлягає
негайному виконанню. Неявка сторін у
судове засідання не перешкоджає
розгляду подання. За таких обставин,
суд на підставі вказаної норми
коментованого Кодексу вважає за
належне розгляд справи проводити за
відсутності представника відповідача
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Розглянувши матеріали подання,
заслухавши пояснення представника
заявника, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
заявника, дослідивши і оцінивши
зібрані по справі докази, в їх
сукупності, проаналізувавши зміст норм
матеріального права, які врегульовують
спірні правовідносини, суд виходить з
таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що приватне
акціонерне товариство
"Івано-Франківськторф" зареєстроване
як юридична особа (ідентифікаційний
код 05489158), що підтверджується
Спеціальним витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на
31.10.2014 року (а.с. 13), та взяте на облік
Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області як платник
податків і зборів.

Правовідносини з приводу предмету
адміністративної справи між позивачем
та відповідачем врегульовані
положеннями Податкового кодексу
України.

Конституційний обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом
визначений частиною 1 статті 67
Конституції України.

Податковий кодекс України з 01.01.2011 року
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36
вказаного Кодексу податковим
обов'язком визнається обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом або законами з
питань митної справи.

Згідно статті 38 Податкового кодексу
України виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного
Кодексу визначено, що платниками
податків визнаються фізичні особи
(резиденти і нерезиденти України),
юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1
статті 16 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Податок на додану вартість, який є
предметом стягнення за даним поданням,
відповідно до підпункту 9.1.3. пункту 9.1
статті 9 Податкового кодексу України
належать до загальнодержавних
податків і зборів (обов'язкові платежі).

Відповідач згідно пункту 180.1 статті 180
Податкового кодексу України являється
платником податку на додану вартість.

З приводу зобов'язання відповідача із
податку на додану вартість, самостійно
розрахованих останнім у податковій
декларації, суд зазначає, що відповідно
до пункту 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

За змістом пунктів 203.1, 203.2 статті 203
Податкового кодексу України податкова
декларація з податку на додану
вартість подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

У судовому засіданні встановлено, що
20.10.2014 відповідач сформував і подав до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області декларацію
з податку на додану вартість за
вересень 2014 року, в якій самостійно
розрахував розмір вказаних зобов'язань
в сумі 41 307,00 гривень. (а.с. 7-8).

Однак, даних зобов'язань відповідачем
не виконано та не сплачено і на момент
розгляду справи податковий борг з
податку на додану вартість за вказаний
вище період становить 41 307,00 гривень.

Пунктом 57.1 статті 57 Податкового
кодексу України, так як і пунктом 203.2
статті 203 цього ж Кодексу передбачено,
що платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Не підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків (пункт 56.11 статті 56
Податкового кодексу України).

З урахуванням вимог підпункту 49.18.1.
пункту 49.18 статті 49, пункту 54.1 статті 54
та пункту 57.1 статті 57 Податкового
кодексу України останнім днем сплати
податкових зобов'язань відповідача по
декларації за вересень 2014 року було 30
жовтня 2014 року.

Податковий борг відповідача
підтверджується податковою
декларацією з податку на додану
вартість за вересень 2014 року та
довідкою заявника станом на 03.11.2014 року
(а.с. 7-8, 24).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

З матеріалів справи слідує, що
Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області 01.08.2012 року
вручено відповідачу податкову вимогу
форми ''Ю'' за №1525 від 01.08.2012 року, про що
свідчить відповідний запис
уповноваженої особи відповідача на
корінці даної вимоги (а.с. 9).

Відповідач вказану податкову вимогу не
оскаржував у строк передбачений
законом.

Згідно підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті
14 Податкового кодексу України
податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що сума узгоджених
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за вересень 2014 року в
розмірі 41 307,00 гривень, є податковим
боргом відповідача, який ним не
сплачено.

Доказів, які б свідчили про погашення
заборгованості, що є предметом
стягнення або спростування її
наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1
статті 20 Податкового кодексу України
передбачено право органів державної
податкової служби звернення до суду
щодо стягнення коштів платника
податків, який має податковий борг, з
рахунків у банках, що обслуговують
такого платника податків, на суму
податкового боргу або його частини.

Пунктом 95.2 статті 95 вказаного Кодексу
визначено, що стягнення коштів та
продаж майна платника податків
провадяться не раніше ніж через 60
календарних днів з дня надіслання
(вручення) такому платнику податкової
вимоги, що стало підставою звернення
податкового органу до суду в порядку
передбаченому Податковим кодексом
України та пунктом 3 частиною 1 статті
183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи те, що відповідачем не
сплачено податкове зобов'язання у
терміни визначені із урахуванням
підпункту 49.18.1. пункту 49.18 статті 49,
пункту 54.1 статті 54, пункту 57.1 статті 57
Податковим кодексом України, а також
факт отримання відповідачем
податкової вимоги форми ''Ю'' за №1525 від
01.08.2012 року, то суд зазначає, що
податковий орган звернувся до суду із
поданням на стягнення 41 307,00 гривень у
строк визначений пунктом 95.2. статті 95
вказаного Кодексу та статті 183-3 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідач зобов'язаний
погасити суму податкового боргу.
Наявність такого обов'язку у
відповідача є визначальною для
вирішення вказаного спору, крім того,
даний обов'язок забезпечується
Конституцією України, стаття 67 якої
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до приписів пункту 95.3
статті 95 Податкового кодексу України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Враховуючи вищевикладене вимоги
заявника про стягнення із приватного
акціонерного товариства
"Івано-Франківськторф" податкового
боргу з податку на додану вартість в
сумі 41 307,00 гривень є обґрунтованими, а
подання таким що підлягає до
задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167, 183-3
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання задовольнити повністю.

Стягнути з приватного
акціонерного товариства
"Івано-Франківськторф"
(ідентифікаційний код 05489158, вул.
Б.Хмельницького, 59, м. Івано-Франківськ,
76007) в дохід бюджету податковий борг з
податку на додану вартість в сумі 41 307
(сорок одна тисяча триста сім) гривень 00
копійок з його розрахункових рахунків,
які є наявними в:

- АТ ''Райффайзен Банк Аваль'', м.
Київ, МФО 380805:

- р/р 8;

- р/р 9;

- р/р 9;

- АТ ''УкрСибБанк'', МФО 351005:

- р/р 1301;

- р/р 1302;

- р/р 1300;

- р/р 1300;

- р/р 1300;

- Центральна філія ПАТ
''КредоБанк'', МФО 325365:

- р/р 764;

- р/р 764;

- р/р 764;

- ПАТ ''Полтава-банк'', МФО 331489:

- р/р .

У відповідності до вимог частини 8
статті 183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України постанову суду
звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статей 183-3, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/
Чуприна О.В.