Справа № 2а-207/11/0119
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/12430/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Борисенко І.В.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Совєтської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим (далі - Управління) на постанову
Совєтського районного суду Автономної
Республіки Крим від 1 серпня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 4 листопада
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Відділу освіти
Совєтської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим (далі - Відділ освіти), Управління,

про відшкодування витрат за оплату
опалювання та освітлення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом про
відшкодування витрат за оплату
опалювання та освітлення за період з
1.01.2007 року до 31.12.2009 року.

1 серпня 2011 року постановою Совєтського
районного суду Автономної Республіки
Крим, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 4 листопада
2011 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління на користь
ОСОБА_2 витрати з оплати твердого
палива за 2009 рік, у розмірі 658,00 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Управління звернулося із касаційною
скаргою про скасування постанови
Совєтського районного суду Автономної
Республіки Крим та ухвали
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, з 1.08.1984 року
ОСОБА_2 працює вчителем в Чапаєвській
загальноосвітній школі та проживає в
сільській місцевості в будинку з
пічним опаленням.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону України
«Про освіту» педагогічним працівникам,
які працюють у сільській місцевості і
селищах міського типу, а також
пенсіонерам, які раніше працювали
педагогічними працівниками в цих
населених пунктах і проживають у них,
держава відповідно до чинного
законодавства забезпечує безплатне
користування житлом з опаленням і
освітленням у межах встановлених норм.

Згідно з п. 17 Інструкції № 10-07 від 21.09.1988
року «Про порядок забезпечення
безоплатними квартирами з опаленням та
освітленням педагогічних, медичних,
ветеринарних, культурно-просвітних
працівників та кіномеханіків»
безоплатні квартири з опаленням та
освітленням надаються робітникам та
проживаючим з ними членам сім'ї
виконавчими комітетами сільських
(селищних) Рад народних депутатів чи
адміністрацією установ та організацій
в натурі.

Відповідно до пунктів 35, 36 цієї
Інструкції кошти, необхідні для сплати
за квартири з опаленням та освітленням,
передбачаються відповідно до
кошторису відповідної установи та
організації відповідно до статті 3
витрат «канцелярські та господарські
витрати».

У випадку, коли безоплатна квартира з
опаленням та освітленням робітникам
фактично не була надана, їм
виплачується грошова компенсація
виходячи з норм та цін, діючих в даній
місцевості.

Інструкція № 10-07 втратила чинність
згідно з наказом Міністерства праці та
соціальної політики України,
Міністерства освіти і науки України,
Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства культури та туризму
України № 341/651/619/769 від 13.09.2006 року.

Відповідно до пункту 2 постанови № 256
Кабінету Міністрів України від 4.03.2002
року «Про затвердження Порядку
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету» головні розпорядники коштів
місцевих бюджетів: здійснюють
розрахунки з постачальниками послуг на
підставі отриманих від них щомісячних
звітів щодо послуг, наданих
отримувачам, які мають право на
відповідні пільги.

Пунктом 3 Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету, встановлено, що
головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення (далі -
головні розпорядники коштів).

Відповідно до пункту 2 Порядку надання
пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою №426 Кабінету Міністрів
України від 31.03.2003 року пільги
педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням.

Постановою №1430 Кабінету Міністрів
України від 18.10.2006 року «Про внесення
змін до Порядку надання пільг,
компенсацій і гарантій працівникам
бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу» внесені зміни
до Порядку надання пільг, компенсацій і
гарантій працівникам бюджетних
установ, військовослужбовцям, особам
рядового і начальницького складу.
Даний порядок доповнено: пункт 2 абзацу
наступного змісту: «Пільги
педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням», пунктом 9-1 такого змісту:
«У разі використання педагогічними,
медичними, фармацевтичними
працівниками або працівниками
культури права на забезпечення твердим
паливом установа розраховує
відповідно до пункту 9 цього Порядку
сукупний розмір щомісячного грошового
еквівалента пільг за 12 місяців, що
передують місяцю звернення».

Суди першої та апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначили, що визначені в
законодавстві пільги не мають
грошового еквіваленту, крім
компенсації за тверде паливо.

Вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування
витрат за оплату освітлення не
підлягають задоволенню, оскільки
законодавством розроблений механізм з
реалізації цих послуг шляхом
компенсації відповідних витрат
організаціями, які ці послуги надають і
грошова компенсація цих послуг ОСОБА_2
не передбачена.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(чинного на час спірних правовідносин)
якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Судами попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначено, що ОСОБА_2
строк звернення до суду з позовом про
відшкодування витрат за період 2007-2008
роки пропущений.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухваленні з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної державної
адміністрації Автономної Республіки
Крим відхилити.

Постанову Совєтського районного суду
Автономної Республіки Крим від 1 серпня
2011 року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 4 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Борисенко І.В.

Юрченко В.П.