Справа № 2001/2503/12 (2а/610/16/13)
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/44444/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Донця О.Є.,

суддів:
Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
постанову Балаклійського районного
суду Харківської області від 28.02.2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Балаклійському районі
Харківської області про визнання дій
протиправними, зобов'язання призначити
пенсію, та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Балаклійського районного суду
Харківської області з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області про визнання дій
протиправними, зобов'язання призначити
пенсію, та стягнення моральної шкоди.

Постановою Балаклійського районного
суду Харківської області від 28.02.2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено
без задоволення, а постанову
Балаклійського районного суду
Харківської області від 28.02.2013 року -
без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2
- ОСОБА_3, не погоджуючись з даними
рішеннями, посилаючись на допущені
судами порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Балаклійського
районного суду Харківської області від
28.02.2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2013 року та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій постановлені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не надають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.

13.07.2011 року ОСОБА_2 звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Балаклійському районі Харківської
області із заявою про призначення
пенсії за віком із зменшенням
пенсійного віку, як учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії, відповідно до статтей 49, 51,
55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та статтей 27, 28, 40 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

07.12.2011 року ОСОБА_2 отримав відмову
відповідача в призначенні йому пенсії,
мотивовану відсутністю документів, які
б підтверджували факт перебування в
зоні ЧАЕС.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні підстави для призначення
ОСОБА_2 пенсії за віком із зменшенням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» для осіб, які
працювали у 1987 році у зоні відчуження
не менше 14 календарних днів 8 років.

З витягу протоколу від 23.06.1998 року № 247
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чонобильської катастрофи вбачається,
що на підставі представлених
документів ОСОБА_2 підтверджено статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2А категорії.

Наказом про відрядження № 93-К-35 від
24.08.1987 року підтверджується те, що у
зв'язку з виробничою необхідністю
працівники підприємства направлялися
в населений пункт Полєскоє на певний
період з 25.08.1987 року по 15.09.1987 рік.

З акту комісії СУ-4 від 28.10.1993 року
вбачається, що ОСОБА_2 приймав участь в
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС в серпні 1987 році - 6 днів
(будівництво газопроводу).

Зведений список нарахування
заробітної плати, затверджений 03.02.1998
року, в той час як ОСОБА_2 перебував в
зоні ведення робіт згідно наказу №
93-К-35 від 24.08.1987 року в серпні - вересні
1987 року, тобто список складено через 11
років після виконання робіт, у зв'язку з
чим даний список не є первинним
документом.

Крім того, табель обліку робочого часу,
який підтверджував би часи, дні роботи
у відповідній зоні (І, II, III) відсутній.

Враховуючи, що є розбіжність між
списком працівників БУ-4, які приймали
участь в ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС, згідно яких ОСОБА_2
відпрацьовано в серпні 1987 року - 6 днів,
а у зведеній відомості зазначено, що
ОСОБА_2 фактично перебував в зоні 20 днів
та те, що відсутні первинні документи,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку, відмовивши ОСОБА_2, у
задоволенні позовних вимог про
призначення йому пенсії за віком із
зменшенням пенсійного віку, відповідно
до статті 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на підставі наданих ним
документів.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій, є законними і не підлягають
скасуванню, оскільки суди, всебічно
перевіривши обставини справи, вирішили
спір у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин; в
них повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
судів щодо встановлених обставин і
правові наслідки є правильними, а
доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а
постанову Балаклійського районного
суду Харківської області від 28.02.2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30.05.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Балаклійському районі
Харківської області про визнання дій
протиправними, зобов'язання призначити
пенсію, та стягнення моральної шкоди -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.Є. Донець

А.О.
Логвиненко

В.Ф. Мороз