Справа № 813/791/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
Справа № 876/8494/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Макарика В.Я., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 07
серпня 2014 року у справі №813/791/14 за
позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріуса
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори Стефанишин
М.В. про визнання протиправною відмови
і зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

29.01.2014р. ОСОБА_1 звернувся з позовом в
Львівський окружний адміністративний
суд до Державного нотаріуса Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Стефанишин М.В., просив визнати
протиправною відмову ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину на ?
квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідача видати вказане свідоцтво.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07.08.2014р. у
задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07.08.2014р. та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити повністю. Постанову
вважає необґрунтованою, а висновки
суду такими, що не відповідають
обставинам справи. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що при вирішенні
справи суд першої інстанції керувався
мотивувальною частиною рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 17.12.2012р. у справі №
2-1328/2434/2012, висновки якого щодо обставин
справи не мають обов'язкового
характеру. Надана судом оцінка
обставин справи у вказаному рішенні
Шевченківського районного суду
м.Львова від 17.12.2012р. не може мати
преюдиційного значення, оскільки
дослідженні обставини не мають жодного
відношення до предмету спору щодо
видачі свідоцтва про право на спадщину
на ? квартири АДРЕСА_1. До того ж, у
резолютивній частині рішення суду
першої інстанції відсутні вичерпні,
чіткі, безумовні й такі, що випливають
зі встановлених фактичних обставин
висновки по суті розглянутих вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи, доводи
апеляційної скарги та заперечення щодо
неї, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.09.2011р. на адресу Третьої Львівської
державної нотаріальної контори
надійшла претензія банку ПАТ
«ПроФінБанк», де боржником згідно
кредитного договору №0 від
11.03.2011р. був ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Банк просив довести до
відома спадкоємців померлого дану
претензію та вжити заходів до охорони
спадкового майна, що стало підставою
для Третьої Львівської державної
нотаріальної контори за відсутністю
зареєстрованої спадкової справи таку
зареєструвати за №635/2011, про що внесено
відомості до Спадкового реєстру за
номером 51654819.

Дружина померлого - ОСОБА_4, після
ознайомлення з претензією банку
ПАТ«ПроФінБанк» 16.09.2011р. подала до
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори заяву, в якій
виклала заперечення проти проведення
заходів щодо охорони спадкового майна,
оскільки в квартирі знаходяться її
особисті речі та 22.12.2011р. подала заяву
про прийняття спадщини за законом.

10.01.2012р. з аналогічною заявою звернувся
син померлого та позивач по справі
ОСОБА_1, вказавши у своїй заяві спадкове
майно, до складу якого увійшла, в тому
числі, квартира АДРЕСА_1.

Як встановлено судом першої інстанції,
квартира АДРЕСА_1 була подарована
померлому згідно договору дарування,
що посвідчено нотаріальною конторою
20.03.1997р. та 07.05.1997р. Львівським обласним
державним комунальним бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
видано реєстраційне посвідчення (серія
КММ №000324) на квартиру, згідно якого
така зареєстрована на праві особистої
власності на підставі нотаріально
посвідченого договору дарування за
ОСОБА_3

16.02.2012 року та 30.07.2012 року ОСОБА_4
зверталась у нотаріальну контору з
заявами про призупинення провадження
по спадковій справі, оскільки має намір
звернутись до суду з питань порушення
її спадкових прав, що стало підставою
не видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова у справі №2-1328/2434/2012 від 17
грудня 2012 року, яке ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 13.05.2013р. у справі №1328/6940/12 залишено
без змін, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя
особа - Третя Львівська державна
нотаріальна контора задоволено
частково та визнано за ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1.

11.07.2012р. ОСОБА_1 подав до державного
нотаріуса Третьої Львівської
державної нотаріальної контори
Стефанишин М. В. заяву про видачу йому
свідоцтва про право на спадщину на Ѕ
квартири вартири АДРЕСА_1.

На вказану заяву державний нотаріус
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори Стефанишин М. В.
листом від 22.07.2013р. за №3088/02.14 з
посиланням на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 17.12.2012р.,
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 13.05.2013р. та статті 1218 та 1261
Цивільного кодексу України надала
відповідь, що до складу спадщини
входить Ѕ (одна друга) частина квартири,
що перебуває у власності померлого
ОСОБА_3, та яка буде поділена в рівних
частинах між спадкоємцями, які
прийняли спадщину, якими є переживша
дружина - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_1 в рівних
частках кожен, що на думку позивача є
відмовою у видачі йому свідоцтва про
право на спадщину на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1, з якою останній не погодився,
оскарживши таку до суду.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по
суті, прийшов до висновку, що такий є
справою адміністративної юрисдикції
та повинен розглядатися в порядку
адміністративного судочинства. Однак,
колегія суддів з цим не погоджується,
виходячи з наступного.

Порядок правового регулювання
діяльності нотаріату в Україні
встановлює Закон України «Про
нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII
(далі - Закон № 3425-XII), згідно ч.1 ст.
якого, нотаріат в Україні - це система
органів і посадових осіб, на які
покладено обов'язок посвідчувати
права, а також факти, що мають юридичне
значення, та вчиняти інші нотаріальні
дії, передбачені цим Законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріальних дій в Україні
покладається на нотаріусів, які
працюють в державних нотаріальних
конторах, державних нотаріальних
архівах (державні нотаріуси) або
займаються приватною нотаріальною
діяльністю (приватні нотаріуси).

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії у випадках,
передбачених ч.1 ст. 49 Закону №3425-XII.

Порядок видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом визначений статтею
68 Закону № 3425-XII.

Предметом оскарження є відмова
державного нотаріуса Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Стефанишин М.В., оформлена
листом від 22.07.2013р. за №3088/02.14, у видачі
ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину
на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Підставою оскарження цієї відмови є
неправомірне, на думку позивача,
посилання відвідача на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 17 грудня 2012 року, залишене
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 13.05.2013 року,
оскільки згідно резолютивної частини
цього судового рішення визнано право
власності ОСОБА_4 на Ѕ чистину згаданої
квартири. При цьому позивач вважає, що
державний нотаріус не може на власний
розсуд тлумачити судове рішення і не
може брати до уваги мотивувальну
частину рішення суду, а повинен
керуватися виключно резолютивною його
частиною. На думку позивача, за ОСОБА_4
визнано право власності на Ѕ чистину
квартири не як частину у спільній
сумісній власності подружжя, а в
порядку спадкування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема,
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів.

Право на спадщину мають особи, які її
прийняли. Разом із тим свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством. Отже, за наявності умов
у спадкоємця для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину, позовні вимоги про
визнання права на спадщину задоволенню
не підлягають. Особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження в разі порушення,
невизнання або оспорювання її прав,
свобод чи інтересів, зокрема в разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину. Дані роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику у справах
про спадкування» викладені в п. 23
Постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно до положень ст. 4 ЦПК України суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб у спосіб, визначений
законами України.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону №
3425-ХІІ передбачено, що нотаріальна дія
або відмова у її вчиненні, нотаріальний
акт оскаржуються до суду. Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, нотаріального
акта має особа, прав та інтересів якої
стосуються такі дії чи акти. Спір про
право, основою якого є вчинена
нотаріальна дія, розглядається судом у
порядку позовного провадження.

На підставі наведеного, враховуючи
характер спірних правовідносин, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що дану справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, що є
наслідком скасування постанови суду та
закрити провадження у справі на
підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, та у
відповідності до ч.2 ст.157 КАС України
слід роз'яснити позивачу, що дана
справа підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 195, 197, 198, 203, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року у справі № 813/791/14 - скасувати та
провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства України.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді:
В.Я. Макарик

М.А. Пліш