Справа № 2а-2354/10/0970
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/49604/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю "Сітех" на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 28 вересня
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 вересня 2013 року у справі №
2а-2354/10/0970 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Сітех" до
Івано-Франківської митниці, третя
особа: Головне управління Державного
казначейства України в
Івано-Франківській області про
скасування карток відмови, рішення про
визначення митної вартості, стягнення
переплачених коштів, -

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сітех" звернулось в
суд з позовом до Івано-Франківської
митниці про скасування карток відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 17.05.2010 року №
206000009/0/00231 та 27.05.2010 № 206000009/0/00251,
скасування рішень про визначення
митної вартості товарів від 17.05.2010 року
№ 206000006/2010/000672/2 та від 27.05.2010 року №
206000006/2010/000755/2, стягнення з Державного
бюджету переплачених при митному
оформлені товару коштів в сумі 13093,
90грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем протиправно, на підставі
необґрунтованого висновку щодо
заниження позивачем митної вартості
товарів, що ввозилися на територію
України, прийнято рішення про
визначення іншої, відмінної від
заявленої декларантом, митної вартості
товарів.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
вересня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, товариство з
обмеженою відповідальністю "Сітех"
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 09.12.2009 року
позивачем укладено контракт за № 29/09/2009
з компанією ТзОВ "Шлінгтон Польща" на
купівлю листового скла за цінами які
повинні вказуватись у додатку до
даного контракту.

В травні 2010 року позивачем імпортовано
на митну територію України вказаний
товар, з метою митного оформлення якого
17.05.2010 року відповідачу надано
вантажно-митну декларацію
№206000009/2010/002285 із зазначенням митної
вартості з розрахунку 1,39 євро за 1
квадратний метр скла.

У вказаній декларації митним органом
зроблено відмітку про необхідність
декларанту надати додаткові документи,
а саме: калькуляцію фірми-виробника
товару, оскільки відповідно до
інформації відділу контролю митної
вартості від 17.05.2010 року, заявлена митна
вартість товару виявилась заниженою.

За наслідками розгляду
Івано-Франківською митницею
представленої митної декларації №
206000009/2010/002285 відділом митного
оформлення № 1 винесено картку відмови
№ 206000009/0/00231 в прийнятті зазначеної
митної декларації та винесено рішення
про визначення митної вартості товарів
в розмірі 1.666 євро за 1 метр квадратний
скла.

Крім того, позивачем укладено контракт
№ UA 20/12/2009 від 01.12.2009 року з компанією
EUROGLASS POLAND на купівлю листового скла, за
цінами які повинні вказуватись у
додатку до даного контракту.

В травні 2010 року позивачем імпортовано
на митну територію України даний товар.
З метою його митного оформлення, 27.05.2010
року відповідачу надано вантажно-митну
декларацію №206000009/2010/002511 із
зазначенням митної вартості з
розрахунку 1,6 євро за 1 квадратний метр
скла полірованого та 2,7 євро за 1
квадратний метр скла
енергозберігаючого.

В зазначеній декларації митним органом
зроблено відмітку про необхідність
декларанту надати додаткові документи,
а саме: цінову інформацію
зовнішньо-торгівельних та біржових
організацій про вартість товару,
оскільки відповідно до інформації
відділу контролю митної вартості від
27.05.2010 року, заявлена митна вартість
товару виявилась заниженою.

За наслідками розгляду
Івано-Франківською митницею
представленої митної декларації №
206000009/2010/002511 відділом митного
оформлення № 1 винесено картку відмови
№ 206000009/0/00251 в прийнятті зазначеної
митної декларації та винесено рішення
про визначення митної вартості товарів
в розмірі 2,1723 євро за 1 метр квадратний
скла полірованого.

Як зазначено судами попередніх
інстанцій, декларант відмовився від
надання додаткових документів, про що
свідчить відмітка на звороті
декларацій. При цьому, митний орган
прийняв вищевказані рішення про
визначення митної вартості товарів за
резервним методом.

18 травня 2010 року та 27.05.2010 року, в зв'язку
з незгодою щодо митної вартості
позивачем. Івано-Франківською митницею
було надано дозвіл на випуск товарів
які надійшли на адресу позивача у
вільний обіг під гарантійні
зобов'язання. Враховуючи наведене,
позивачем подано нові декларації про
митну вартість товару, в яких було
вказано митну вартість товару на рівні
ціни визначеної митним органом і
проведено митне оформлення по ціні
визначеній митним органом.

Наявна в митниці інформація дозволила
визначити митну вартість спірного
товару та скоригувати її до рівня цін
відповідно до автоматизованої
інформаційної бази ДМСУ.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що позивачем
не було надано митному орану всіх
необхідних документів, у зв'язку з чим
останній правомірно здійснив
коригування митної вартості.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339 від 09 квітня 2008 року, який був
чинний на момент виникнення спірних
відносин, контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів під
час проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України у тому числі шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, а також порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено.

Згідно з пунктами 11, 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від № 1766 від 20 грудня 2006 року, для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Якщо декларантом не подано в
установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що митний орган
має виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. При цьому, такий контроль в
силу положень пункту 2 Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 339 від 09 квітня 2008
року, може здійснюватися в тому числі
шляхом порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом, а відтак законом
передбачено порядок проведення
консультацій щодо визначення митної
вартості товару.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу
України основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; 4) покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
встановлено, що якщо митна вартість не
може бути визначена за методом 1 згідно
з положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271,
або обчислена відповідно до вимог
статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У відповідності до статті 273 Митного
кодексу України резервний метод оцінки
товарів, що імпортуються,
застосовується у випадках, коли митна
вартість не може бути визначена за
допомогою інших методів митної оцінки
товарів.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.3, 3.4
Методичних рекомендацій із
застосування окремих положень Митного
кодексу України, що стосуються питань
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються на митну територію
України, затверджених наказом
Державної митної служби України № 74
від 31.01.2007 року під час здійснення
митного контролю й митного оформлення
окремих видів товарів, які визначені
Держмитслужбою для поглибленого
контролю за правильністю визначення їх
митної вартості із застосуванням
положень статті 265 Митного кодексу
України, посадова особа митного органу,
що здійснює такий контроль,
використовує інформацію бази даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Державної митної служби
України, а також електронного та/або
паперового бюлетеня "Огляд цін
українського та світового товарних
ринків", біржову інформацію про ціни на
товари та/або сировину, інші
інформаційні джерела, де наведено
цінові характеристики таких товарів
та/або сировини.

При митному оформленні окремих видів
товарів посадова особа митного органу,
яка здійснює контроль за правильністю
визначення митної вартості, обчислює
прямі витрати на виробництво товару,
зокрема сировину й матеріали та/або
комплектуючі, що входять до складу
цього товару, відповідно до інформації,
надісланої Держмитслужбою.

Якщо заявлена декларантом митна
вартість товару в результаті
розрахунків нижча, ніж величина витрат,
обчислена посадовою особою митного
органу згідно з пунктом 3.2 цих
Рекомендацій, то посадова особа
митного органу повідомляє про це
декларанта та запитує додаткові
документи в підтвердження заявленої
декларантом митної вартості, що
визначені в пункті 11 постанови
Кабінету Міністрів України від 20.12.2006
року № 1766, зокрема: каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляцію фірми-виробника товару;
висновки про якісні й вартісні
характеристики товару, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження (зокрема
Держзовнішінформу Міністерства
економіки України), на підставі
конкретного контракту, умов поставки,
інших умов, що стосуються даної
зовнішньоекономічної операції;
інформацію зовнішньоторговельних і
біржових організацій про вартість
сировини, з якої виготовлено товар.

Якщо декларантом не надано в
установлений законодавством термін
вищезазначені додаткові документи або
якщо він відмовився від їх подання, то
митний орган відповідно до статті 265
Митного кодексу України має право
зобов'язати його визначити митну
вартість іншим методом, ніж він
використав для її визначення.
Відповідно до статті 266 Митного кодексу
України проводиться процедура
консультацій між декларантом і митним
органом з метою обґрунтованого вибору
підстав для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269
Митного кодексу України. У ході таких
консультацій митний орган і декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій митним органом витребувано у
позивача калькуляцію фірми виробника
товару та цінову інформацію
зовнішньо-торгівельних та біржових
організацій про вартість товару, які
декларантом не надані.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що інші методи визначення
митної вартості не могли бути
застосовані відповідачем.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Крім того, відносно повернення надміру
сплачених сум податку на додану
вартість колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 20 липня 2007
року №618, для повернення з Державного
бюджету України митних та інших
платежів, помилково та/а надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, платником податків до
загального відділу митного органу,
яким здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії
митних органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справляння яких
покладається на митні органи,
затвердженого наказом Державної
митної служби, Державного казначейства
України від 20.07.2007 року №611/147,
відповідний орган Державного
казначейства України на підставі
отриманого Висновку митного органу про
повернення готує платіжні документи на
перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у Висновку про
повернення, та протягом п'яти робочих
днів від дати отримання Висновку про
повернення здійснює повернення коштів
з бюджету.

Виходячи з наведеного нормативними
актами встановлений порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів, а відтак позов позивача в цій
частині є передчасним.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Сітех"
відхилити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 28
вересня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша