Справа № 2а/0370/1320/12
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р.
Справа № 876/906/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю: секретаря судового засідання
Гелецького П. В.

представника особи, яка
подала

апеляційну скаргу
(відповідача) Ніколайчука Р.
М.

представника позивача
Олейник І. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року по справі №2а/0370/1320/12 за
адміністративним позовом Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приріст Плюс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпластполімер»
про визнання договору недійсним та
стягнення коштів в дохід держави, -

УСТАНОВИВ:

Луцька об'єднана державна податкова
інспекція Волинської області
Державної податкової служби
звернулася до Волинського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приріст Плюс» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпластполімер» і
просила визнати недійсним договір від
19 січня 2011 року №1901 - 1; стягнути із ТзОВ
«Приріст Плюс» та ТзОВ
«Будпластполімер» в доход держави по 842
800 гривень з кожного.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
ході проведеної невиїзної
документальної перевірки відповідача
ТзОВ «Приріст Плюс» з питань
здійснення фінансово - господарських
операцій з ТзОВ «Будпластполімер» за
період із 01 по 31 серпня 2011 року
встановлено порушення вказаним
відповідачем п. п. 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за серпень 2011 року в
сумі 168 560 гривень та порушення ст. ст. 203,
207, 215, 216 Цивільного кодексу України в
частині недодержання в момент вчинення
правочину вимог, додержання яких є
обов'язковим при укладенні правочинів,
а також укладення правочину не
спрямованого на реальне настання
правових наслідків по договору від 19
січня 2011 року між ТзОВ «Приріст Плюс»
та ТзОВ «Будпластполімер» №1901 - 1, за
яким відповідач ТзОВ «Будплатполімер»
взяв на себе зобов'язання продати ТзОВ
«Приріст Плюс», як Покупцю,
монокальційфосфат кормовий в
кількості 800 тон. Так як до перевірки не
були надані первинні документи,
зокрема: підтвердження про
транспортування товару; банківські
виписки, які підтверджують розрахунки
між сторонами договору; документи, що
підтверджують наявність складських
приміщень, а також правові підстави для
їх використання (договори оренди,
правовстановлюючі документи); акти
прийому - передачі на відповідальне
зберігання; документи на проведення
навантажено - розвантажувальні роботи;
журнали - ордери та картки
бухгалтерських рахунків №№ 311, 361, 631, 70,
641, 643; довіреності на отримання товару
та пояснення щодо перевізників
вищезазначеного товару на всіх етапах
його руху, слід вважати, що фактичного
здійснення господарської операції між
відповідачами не було. Тобто, така
операція не носить реального характеру
та вчинена з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а договір, яким вона
оформлена, є нікчемним.

Відповідач, ТзОВ «Приріст Плюс» подав
письмові заперечення на
адміністративний позов, згідно змісту
яких позивачем були подані докази
реальності виконання укладеного між
відповідачами договору від 19 січня 2011
року №1901 - 1 та правомірності
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість у серпні 2011
року, які також були перевірені судами
і першої і апеляційної інстанцій в
адміністративній справі №2а/0370/1275/12 за
позовом ТзОВ «Приріст Плюс» до Луцької
ОДПІ про скасування податкового
повідомлення - рішення від 16 січня 2012
року № . Цими рішеннями було
встановлено, що договір від 19 січня 2011
року №1901 - 1 мав реальний характер і,
відповідно ТзОВ «Приріст Плюс»
правомірно сформувало податковий
кредит з податку на додану вартість.
Відповідач також зазначає, що не може
бути взята до уваги довідка ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
від 17 листопада 2011 року №6214/233/25186431, на
яку посилається позивач, оскільки
постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2012
року у справі дії ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
по проведенню зустрічних звірок ТзОВ
«Будпластполімер» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків ТзОВ «ТД «Трейдстар» та ТзОВ
«Балаковські мінеральні добрива»
визнані неправомірними. Крім цього
поставка товару була оформлена
належним чином складеними первинними
документами, а також були подані
документи на підтвердження подальшої
реалізації товару.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року в задоволенні
адміністративного позову Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приріст Плюс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпластполімер»
про визнання договору недійсним та
стягнення коштів в дохід держави
відмовлено.

Позивач не погодився з таким судовим
рішенням суду першої інстанції і
оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на неповне
з'ясування обставини, що мають значення
для справи та порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Окрім цього, обґрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, посилається на ті
обставини, що в ході проведення
зустрічних перевірок встановлено, що
ТзОВ «Будпластполімер» мало
господарські правовідносини із ТзОВ
«ТД «Трейдстар» та ТзОВ «Балаковські
мінеральні добрива», на підтвердження
чого не надало підтверджуючих
документів. Також, від податкового
органу Голосіївського району м. Києва
отримано висновок щодо фіктивності та
відсутності фактів здійснення
господарських операцій ТОВ
«Трейдстар». До перевірки не були
надані документи, що підтверджують
наявність складських приміщень,
документи на проведення робіт по
навантаженню та розвантаженню. Крім
цього, видаткові накладні не містять
реквізитів довіреностей на отримання
товару. Тобто, як вважає позивач,
відповідачем ТзОВ «Приріст Плюс»
сформовано показники податкової
звітності на підставі даних, які не
підтверджені документами.

В судовому засіданні представник
особи, яка подала апеляційну скаргу
(позивача), підтримав викладені на
обґрунтування апеляційної скарги
доводи і вважає, що постанова суду
першої інстанції із зазначених підстав
підлягає скасуванню.

Представник відповідача (ТзОВ Приріст
Плюс») не погодилася з доводами
апеляційної скарги і вважає, що
позивачем не наведено обставин, які
були б підставою для скасування
постанови суду першої інстанції.

Відповідач - ТзОВ «Будпластполімер», в
судове засідання представника не
направив,хоча повідомлявся судом
належним чином та у встановленому
порядку про дату, час та місце судового
засідання апеляційного суду.

Так як відповідачу не вручено
повідомлення з незалежних від суду
причин, вказана обставина відповідно
до ст. ст. 35. ч. 11, ст. 196 ч. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
не перешкоджає судовому розгляду
справи за відсутності представника
відповідача ТзОВ «Будпластполімер».

Вислухавши суддю - доповідача, доводи
представників сторін, дослідивши
наявні в справі матеріали та докази,
перевіривши доводи апеляційної скарги
у їх сукупності, правильність правової
оцінки судом першої інстанції обставин
справи, застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
судове рішення в адміністративній
справі №2а/0370/1275/12 винесено за участю
Луцької ОДПІ та ТзОВ «Приріст Плюс»,
набрало законної сили, а підставами для
подання цього адміністративного
позову та винесення податкового
повідомлення - рішення від 16 січня 2012
року № були матеріали перевірки,
оформлені актом перевірки №10176/23 -
2/33990773 від 27 грудня 2011 року. Тому
обставини, встановлені судовим
рішенням, що набрало законної сили у
справі №2а/0370/1275/12, не підлягають
додатковому доказуванню. Судовим
рішенням у даній адміністративній
справі встановлено правомірність дій
ТзОВ «Приріст Плюс» щодо формування
податкового кредиту у серпні 2011 року по
операціях з придбання товару у ТзОВ
«Будпластполімер» та реальність
виконання договору від 19 січня 2011 року
№1901 - 1, у зв'язку з чим суд першої
інстанції вважав безпідставними
твердження позивача щодо
неправомірності дій ТзОВ «Приріст
Плюс» з формування податкового кредиту
та щодо нереальності виконання
вищезазначеного договору як на
підставу його недійсності. Інших
доказів недійсності спірного договору
або його суперечності інтересам
держави та суспільства суду не надано.
Також за висновком суду першої
інстанції позивачем не враховано, що
нікчемний правочин не може бути
визнаний судом недійсним, оскільки
такий договір вже є недійсним в силу
закону, а тому відповідна вимога не
може бути предметом судового розгляду.
Нікчемність правочину (недійсність в
силу закону) є самостійною правовою
підставою для застосування правових
наслідків передбачених частиною
першою ст. 208 Господарського кодексу
України та ст. 228 Цивільного кодексу
України. Тому, з урахуванням
вищезазначеного, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів нікчемності, недійсності або
укладання відповідачами договору від 19
січня 2011 року №1901 - 1 з метою, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, зважаючи на те, що
реальність виконання даного договору
встановлена судами першої та
апеляційної інстанції в
адміністративній справі №2а/0370/1275/12, у
зв'язку з чим безпідставними є і самі
позовні вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідачі, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Приріст Плюс» та
Товарситво з обмеженою
відповідальністю «Будпластполімер»
зареєстровані відповідно 23 січня 2006
року виконавчим комітетом Луцької
міської ради Волинської області та 09
грудня 1997 року виконавчим комітетом
Харківської міської ради, а також
зареєстровані платниками податку на
додану вартість. Вказані обставини
підтверджуються відповідно Свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи серії А01 №138837 та Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 №421977, а також Свідоцтвом
№100147581 про реєстрацію платника податку
на додану вартість НБ №23525 від 31 жовтня
2008 року та Свідоцтвом № 100255718 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість НБ №195128 від 12 січня 1998 року.

19 січня 2011 ТзОВ «Будпластполімер», як
Продавцем, укладено із ТзОВ «Приріст
Плюс», як Покупцем, договір поставки,
згідно з умовами якого продавець
зобов'язувався продати товар,
монокальційфосфат кормовий в
кількості 800 тон, з передачею права
власності на нього, а покупець в свою
чергу зобов'язувався прийняти товар і
оплатити за нього. Також, сторони
договору (відповідачі) визначили, що
якість товару має підтверджуватися
сертифікатами якості заводу виробника
і технічним вимогам на товар. Ціна
товару, відповідно до пунктів 3.1 та 3.2
договору, визначається сторонами в
рахунках - фактурах та товарних
накладних на кожну партію товару.
Загальна ціна договору визначається
шляхом сумування вартості товару
поставленого за всіма товарними
накладними. Оплата товару здійснюється
у повному обсязі на умовах 100 -
відсоткової передоплати, відповідно
до рахунків - фактур на партію товару, а
датою отримання товару вважається дата
відмітки про отримання товару на акті
про прийом товару.

Відповідно до наказу від 16 грудня 2011
року №3330 та на підставі повідомлення
від 16 грудня 2011 року №0001 позивачем
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку з питань
здійснення ТзОВ «Приріст Плюс»
фінансово - господарських операцій з
ТзОВ «Будпластполімер» за період із 01
по 31 серпня 2011 року, за результатами
якої 27 грудня 2011 року складено №10176/23 -
2/33990773. Згідно змісту зазначеного акта,
в ході перевірки виявлено порушення
відповідачем ТзОВ «Приріст Плюс»: п. п.
198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість за серпень
2011 року в сумі 168 560 гривень та порушення
частини першої статті 203, частини
першої статті 207, частини другої статті
215, статті 216 Цивільного кодексу України
в частині недодержання в момент
вчинення правочину вимог, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків по договору від 19
січня 2011 року між ТзОВ «Приріст Плюс»
та ТзОВ «Будпластполімер» за №1901 - 1.

Судами також встановлено, що на запит
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 17 жовтня 2011
року за №9261/7/15 - 2 щодо перевірки
постачальника товару ТзОВ
«Будпластполімер» від Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
надійшла довідка від 17 листопада 2011
року за №6214/233/25186431 «Про результати
проведення зустрічної звірки ТзОВ
«Будпластполімер» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із ТзОВ «ТД
«Трейдстар» та ТзОВ «Балаковські
мінеральні добрива»), їх реальності та
повноти відображення в обліку за
серпень 2011 року.

На підставі матеріалів та висновків
цієї перевірки відповідачем 16 січня 2012
року прийняте податкове повідомлення -
рішення №, яким ТзОВ «Приріст
Плюс» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 210 700 гривень.

За результатами адміністративного
оскарження рішеннями Державної
податкової служби у Волинській області
та Державної податкової служби України
скарги ТзОВ «Приріст Плюс» залишені
без задоволення, а податкове
оспорюване повідомлення - рішення - без
змін.

Не погодившись з рішеннями податкових
органів ТзОВ «Приріст Плюс» звернулося
до Волинського окружного
адміністративного суду з вимогою про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 16 січня 2012 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року у справі №2а/0370/1275/12, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 08 листопада
2012 року, адміністративний позов ТзОВ
«Приріст Плюс» до Луцької ОДПІ
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення Луцької ОДПІ від
16 січня 2012 року № , яке прийнято на
підставі акту перевірки №10176/23 - 2/33990773
від 27 грудня 2011 року.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду звертає увагу
на наступне

У відповідності дот ст. ст. 203, 204
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до частини третьої статті 228
Цивільного кодексу України, у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Крім цього, відповідно ст. ст. 207, 208
Господарського кодексу України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині. Якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Пред'являючи вимогу про визнання
недійсним договору, позивач, як на
підстави своїх вимог, посилається саме
на нікчемність договору від 19 січня 2011
року №1901 - 1, тобто його недійсність на
підставі закону, а також посилається на
те, що укладений договір суперечить
інтересам держави та суспільства у
зв'язку з укладенням такого договору
без наміру його реального виконання та
протиправного формування сум
податкового кредиту з податку на
додану вартість за серпень 2011 року.

Згідно з умовами договору №1901 - 1 від 19
січня 2011 року ТзОВ «Приріст Плюс»
отримало у серпні 2011 року від ТзОВ
«Будпластполімер» монокальційфосфат
кормовий на загальну суму 1 011 360 гривень
і з вартості придбаного товару податок
на додану вартість в сумі 168 560 гривень
включено до податкового кредиту
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2011 року.

На підтвердження факту постачання
товару надано видаткові накладні із
зазначенням суми податку на додану
вартість та податкові накладні.
Розрахунки між ТзОВ «Приріст Плюс» та
ТзОВ «Будпластполімер» за поставлений
товар підтверджується даними
банківських виписок. Факт
транспортування товару
підтверджується актами здачі -
приймання виконаних робіт від 11 серпня
2011 року №5874, від 29 серпня 2011 року №14,
від 08 серпня 2011 року №ОУ - 0000086, від 09
серпня 2011 року №09/08 - 1, від 25 серпня 2011
року №230, від 25 серпня 2011 року №251.

Також ТзОВ «Балаковські мінеральні
добрива» видані сертифікати якості на
товар від 30 серпня 2011 року №1388 та від 22
липня 2011 року №1226.

Операції відображені у
бухгалтерському обліку ТзОВ «Приріст
Плюс», що підтверджується витягом з
картки рахунку №631 за серпень 2011 року.

Вищезазначені документи були
досліджені в судовому засіданні суду
першої інстанції і детально описані в
оскаржуваній постанові суду. Крім
цього, між сторонами відсутній спір
щодо змісту цих документів.

Постановляючи судове рішення в
адміністративній справі №2а/0370/1275/12
Волинський окружний адміністративний
суд дійшов висновку, що первинні
документи (видаткові накладні,
податкові накладні, банківські
виписки, акти здачі прийняття робіт)
спростовують висновки податкового
органу про нікчемність договору від 19
січня 2011 року № 1901 - 1, укладеної між
відповідачами, а відтак про дотримання
ТзОВ «Приріст Плюс» умови формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість та правомірності
формування податкового кредиту у
серпні 2011 року по операціях з придбання
товару у ТзОВ «Будпластполімер».

Відповідно до положень ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою визначено підстави для
звільнення від доказування, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 07 червня 2012
року по вищевказаній адміністративній
справі встановлена правомірність дій
ТзОВ «Приріст Плюс» щодо формування
податкового кредиту у серпні 2011 року по
операціях з придбання товару у ТзОВ
«Будпластполімер». Тобто, вказані
обставини встановлені щодо сторони по
справі.

Тому, колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо правомірності дій ТзОВ
«Приріст Плюс» при формуванні
податкового кредиту з податку на
додану вартість за серпень 2011 року у
зв'язку із підтвердженням реального
здійснення господарських операцій з
поставки товару ТзОВ
«Будпластполімер». При цьому будь -
яких інших доказів, на підставі яких
суд міг би прийти до висновку про
недійсність спірного договору і про те,
що укладенні такого договору
суперечить інтересам держави та
суспільства, суду не було представлено.

Також, суд апеляційної інстанції
вважає правильним посилання суду
першої інстанції на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2012
року в справі №2 - а - 341/12/2070, якою
визнано неправомірними дії Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова
по проведенню зустрічної звірки ТзОВ
«Будпластполімер» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із ТзОВ «ТД
«Трейдстар» та ТзОВ «Балаковські
мінеральні добрива», їх реальності та
повноти відображення в обліку за
серпень 2011 року, результати якої
оформлені довідкою від 17 листопада 2011
року № 6214/233/25186431. Тобто, суд
обґрунтував свої висновки щодо
неврахування посилання позивача на
довідку ДПІ у Червонозаводському
районі м. Харкова від 17 листопада 2011
року №6214/233/25186431.

З огляду на встановлені судами
фактичні обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують позовні вимоги та
заперечення проти позову, положення
Цивільного кодексу України, які
визначають порядок та умови укладання
правочинів, ознаки нікчемності
правочинів, а також підстави та порядок
визнання правочинів недійсними і
правові наслідки такого визнання,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що судом встановлені обставини
фактичного виконання умов спірного
договору, у зв'язку з цим законним і
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про безпідставність
позовних вимог.

Тому законним і обґрунтованим є
висновок суду першої інстанції про
правомірність зменшення позивачем
податкових зобов'язань з орендної
плати за землю згідно з поданим
уточнюючим розрахунком за 2009 рік.

При цьому, доводи апеляційної скарги і
посилання позивача не матеріали
зустрічних звірок та наявність
відповідної інформації податкових
органів, а також на відсутність певних
документів про реальність
господарських операцій не можуть бути
враховані апеляційним судом у своїх
висновках, оскільки на ці обставини
позивач посилався при обґрунтуванні
своїх позовних вимог і яким суд першої
інстанції дав належну правову оцінку.
Тому з урахуванням наявних у справі
доказів, викладені позивачем доводи не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції дотримався
зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неповне з'ясування судом обставин
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, а також про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Тому підстав для скасування постанови
суду першої інстанції і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 29
листопада 2012 року по справі №2а/0370/1320/12
за адміністративним позовом Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приріст Плюс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпластполімер»
про визнання договору недійсним та
стягнення коштів в дохід держави - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили, а у
випадку складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- у цей же строк з дня складення ухвали
суду в повному обсязі безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р.В. Кухтей

І.О. Яворський

Ухвалу у повному обсязі
складено 21 жовтня 2014 року.