Справа № 263/1875/14-а (2а/263/138/14)
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/37956/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Весельської Т.Ф.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області (далі - УПФ) про
перерахунок пенсії за касаційною
скаргою представника відповідача на
постанову Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 16
травня 2014 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 червня 2014 року,

в с т а н о
в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом, відповідно до якого
просила:

визнати протиправною бездіяльність
УПФ щодо не нарахування і невиплати їй
з 1 січня 2014 року підвищення до пенсії,
передбаченої статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком (прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність);

визнати з нею право на отримання
зазначених доплат;

зобов'язавши УПФ у 2014 році провести
такі нарахування і виплату.

Посилалася на те, що будь-яких обмежень
щодо виплат дітям війни у 2014 році
законодавством не встановлювалося.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 16
травня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року, позовні вимоги задоволено.
Визнано неправомірною бездіяльність
УПФ щодо не нарахування з 01 січня 2014
року ОСОБА_2 підвищення до пенсії
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.
Зобов'язано з 1 січня 2014 року здійснити
нарахування і виплату підвищення до
пенсії відповідно до статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
з відрахуванням фактично проведених
виплат.

У касаційній скарзі представник
відповідача, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами, просить судові
рішення скасувати і ухвалити нове про
відмову в позові. Вказує на те, що у 2014
році зазначені виплати здійснювалися в
порядку і розмірах, передбачених
постановою Кабінету Міністрів України
№1381 від 28.12.2011 року «Про збільшення
норм матеріального забезпечення
дітей-сиріт і дітей, позбавлених
батьківського піклування».

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з наступних
підстав.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 отримує пенсію за
віком та належить до категорії
громадян, яким визначено статус дитини
війни, тому має право на державні
соціальні гарантії, передбачені чинним
законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що УПФ як орган, якому делеговано
повноваження щодо призначення і
виплату пенсій та доплат до них,
повинно діяти у спірних
правовідносинах відповідно до вимог
статті 6 Закону України від 18 листопада
2004 року № 2195-IV «Про соціальний захист
дітей війни» (далі - Закон 2195-IV) і
здійснювати підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків від мінімальної
пенсії за віком.

Висновок судів не в повній мірі
відповідає нормам матеріального права.

Статтею 6 Закону № 2195-IV передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 16 січня 2014 року
№719-VII «Про Державний бюджет України на
2014 рік» (далі - Закон №719-VII) не було
встановлено будь-яких обмежень щодо
застосування статті 6 Закону №2195-IV.

Посилання УПФ на постанову Кабінету
Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року
не може вважатися підставою для
обмеження такої виплати згідно Закону
№2195-IV, оскільки відповідно до статті
частини четвертої статті 9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Лише з прийняттям Закону України від 31
липня 2014 року №1622-VII «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік», який набув
чинності 16.08.2014 року, внесені зміни до
Прикінцевих положень Закону №719-VII.
Зокрема Прикінцеві положення Закону
№719-VII доповнено статтею 6-7 такого
змісту: установлено, що норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 13, ст. 178 із наступними
змінами), статей 5 та 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
(Відомості Верховної Ради України, 2005
р., N 4, ст. 94 із наступними змінами),
Закону України "Про індексацію
грошових доходів населення" (Відомості
Верховної Ради України, 2003 р., N 15, ст. 111
із наступними змінами), статей 14, 22, 37 та
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 29, ст. 399 із наступними
змінами), пункту "ж" частини першої
статті 77 Основ законодавства України
про охорону здоров'я (Відомості
Верховної Ради України, 1993 р., N 4, ст. 19 із
наступними змінами), статей 12, 13, 14, 15 та
16 Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., N 45, ст. 425 із наступними змінами),
статті 43 Гірничого закону України
(Відомості Верховної Ради України, 1999
р., N 50, ст. 433 із наступними змінами),
статей 6 1, 6 2, 6 3 та 6 4 Закону України "Про
жертви нацистських переслідувань"
(Відомості Верховної Ради України, 2000
р., N 24, ст. 182 із наступними змінами)
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік.

Отже, з 16.08.2014 року підвищення до пенсії
дітям війни повинно здійснюватися
органами Пенсійного фонду України
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року.

З урахуванням наведеного, рішення
судів підлягають зміні в частині
застосування правових актів у часі при
здійсненні нарахування і виплати
доплати до пенсії позивачці, з 01 січня
до 16 серпня.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Маріуполя Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 16
травня 2014 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 червня 2014 року змінити в частині
визначення періоду виплати соціальної
допомоги за 2014 рік.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області
нарахувати і виплатити ОСОБА_2 за
період з 1 січня 2014 року по 16 серпня 2014
року підвищення до пенсії відповідно
до статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з урахуванням прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
частиною першою статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
відрахуванням фактично проведених
виплат.

В решті судові рішення залишити без
змін.

Постанова оскарженню не підлягає,
проте може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
М.М. Олексієнко

Т.Ф. Весельська

Ю.К. Черпак