Справа № 2а-4367/11/2670
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/55084/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швець В.В.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Національного банку України,
третя особа: Голова Національного
банку України про визнання дій щодо
звільнення незаконними та поновлення
на роботі за касаційною скаргою
Національного банку України на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Національного банку України, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила визнати незаконними дії
Національного банку України по
звільненню її з роботи в Національному
банку України; поновити ОСОБА_4 на
роботі в Національному банку України
на посаді Головного економіста.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
травня 2011 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
травня 2011 року і прийнято нову, якою
адміністративний позов задоволено.
Визнано дії Національного банку
України по звільненню ОСОБА_4 з роботи в
Національному банку України
незаконними та поновлено ОСОБА_4 на
роботі в Національному банку України
на посаді Головного економіста.

Національний банк України не
погодився з постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09 серпня 2012 року і звернувся до суду
з касаційною скаргою, в який просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 11 травня 2011 року, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
прийшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини.

27.06.2002р. ОСОБА_4 було призначено на
посаду провідного економіста відділу
бухгалтерського обліку Національного
банку України (Наказ № 162-к від 27 червня
2002 року).

Наказом № 20.3-к від 26.09.2003р. ОСОБА_4 було
звільнено з вищевказаної посади в
порядку переведення до
Господарсько-експлуатаційного
управління Національного банку
України.

Наказом № 756-к від 12.09.2003р. ОСОБА_4
призначено на посаду провідною
економіста Відділу персоналу в порядку
переведення з Центрального сховища
Національного банку України, а Наказом
№ 114-к від 16.02.2004р. переведено на посаду
провідного економіста сектору
договірних відносин.

Наказом № 521-к від 01.09.2004р. ОСОБА_4
переведено на посаду Головного
економіста сектору договірних
відносин, як таку, що перебувала у
кадровому резерві.

Наказом № 127-к від 13.03.2006р. ОСОБА_4
призначено на посаду головного
економіста відділу договірних
відносин, звільнивши з посади
головного економіста сектору
договірних відносин.

Наказом Головного управління
господарського забезпечення та
організації будівництва Національного
банку України № 124-к від 16.03.2011 «Про
звільнення ОСОБА_4.», позивача,
головного економіста відділу
договірних відносин
Господарсько-експлуатаційного
управління Національного банку
України, звільнено за скороченням
штату працівників.

Позивач вважає незаконними дії
відповідача щодо звільнення з роботи в
Національному банку України та просить
поновити її на посаді Головного
економіста.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов висновку, що
дії Національного банку України щодо
звільнення позивача є законним та
таким, що вчинені відповідачем на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений чинним
законодавством України. Доказів на
підтвердження того, що при вчиненні дій
щодо звільнення відповідачем було
порушено права позивача
представниками не надано, а судом не
встановлено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
протилежного висновку, виходячи з
порушенням процедури звільнення
позивача із займаної посади.

З таким висновком апеляційного суду
погоджується і колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
огляду на наступне.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про
працю України визначено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ст.49-2 Кодексу законів
про працю України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці.

При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
на час вивільнення ОСОБА_4 з посади
головного економіста відділу,
відповідачем не були дотримані вимоги
ст. 40, ст.42 КЗпП України. Не було надано
пропозиції ОСОБА_4 стосовно
працевлаштування її на іншу роботу в
Національному банку України
відповідно до її професії чи
спеціальності під час процедури
вивільнення з посади головного
економіста відділу договірних
відносин
Господарсько-експлуатаційного
управління Національного банку
України з урахуванням вакантний посад
станом на 31.08.2010 р., 12.10.2010 р. та 13.10.2010 р.,
що підтверджується постановою
Окружного адміністративною суду міста
Києва від 24.01.2011року.

Відповідно до приписів ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

У відповідності до частини п'ятої
статті 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Згідно зі статтею 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для органів,
підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших
фізичних осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

Аналізуючи вказані обставини по справі
та застосовуючи відповідні норми
матеріального права, суд касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду апеляційної інстанцій щодо
незаконного звільнення позивача з
роботи на посаді головного економіста
відділу договірних відносин
Господарсько-експлуатаційного
управління Національного банку
України.

Оскільки позивача неправомірно
звільнено з державної служби, колегія
суддів вважає обґрунтованими висновки
суду апеляційної інстанцій щодо
поновлення позивача на посаді
головного економіста відділу
договірних відносин
Господарсько-експлуатаційного
управління Національного банку
України.

Виходячи з наведеного колегія суддів
вважає, що суд апеляційної інстанції
правильно встановив обставини справи,
повно дослідив докази по справі та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи викладені в касаційній скарзі
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішення
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року - без змін, оскільки суди
апеляційної інстанцій не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 224, 231 КАС
України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Національного банку
України залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 09 серпня 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф.
Ситников

В.В.
Малинін

В.В. Швець