Справа № 872/17806/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 рокусправа № 811/2542/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна
А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового
засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року у справі № 811/2542/13-а за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1) 02 серпня 2013 року звернувся
до суду з позовом до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області,
згідно якого, просить визнати
протиправним та скасувати прийняте
відповідачем податкове
повідомлення-рішення № від 31.07.2013
року яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 5 569,70 грн. в т. ч.
за основним платежем - 4 455,76 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -1 113,94
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказане податкове
повідомлення-рішення повинно бути
скасоване, оскільки висновки
відповідача щодо безтоварності
господарської операції позивача з ПП
«Вікторія-С» вчиненої на підставі
нікчемного правочину, викладені у акті
№29/1701/НОМЕР_1 від 23 липня 2013 року (далі -
акт перевірки) на підставі якого його
було прийнято є безпідставними та
необґрунтованими.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем не доведена
правомірність оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована висновками перевіряючих
осіб, які зроблено в акті перевірки, про
недодержання позивачем вимог частини 1
статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 228
ЦК України в момент вчинення правочину
з ПП «Вікторія-С», який не спрямований
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ним.

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, позивач посилаючись на її
необґрунтованість, просив у задоволені
скарги відмовити, постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ПП «Вікторія - С» за
вересень 2012 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт №29/1701/НОМЕР_1
від 23 липня 2013 року в якому зроблено
висновок про порушення позивачем:

- п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 ПК
України, в результаті чого завищено
податковий кредит з податку на додану
вартість за вересень 2012 року на суму
ПДВ 4455,76 грн.;

- ч.ч. 1,5 ст. 203, ч.ч. 1,2 ст. 215, ч. 2 ст. 216, ч. 2
ст. 228 ЦК України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків (а.с. 7-16).

Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість (основний платіж),
визначене відповідачем у зв'язку із
включенням позивачем до складу
податкового кредиту за вересень 2012
року податку на додану вартість в сумі 4
455,76 грн. за податковими накладними
виписаними ПП «Вікторія-С» (а.с.18).

Згідно акта перевірки відповідач
вважає, що вказані податкові накладні
виписані за господарською операцією,
яка здійснена позивачем на підставі
нікчемного правочину з ПП «Вікторія-С»,
без мети реального настання правових
наслідків, так як контрагенти
останнього ТОВ ТД «Созидатель», ПП
«Онікс» мають ознаки фіктивності.

Позиція податкового органу про
недійсність правочину позивача
ґрунтується на висновку акта перевірки
ПП «Вікторія - С» (а.с. 75-78).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 31.07.2013
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за основним
платежем податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі 4455,76 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 1113,94 грн. (а.с. 17).

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача
прийняте не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України.

Колегія суддів проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового Кодексу України
(далі - ПК України) податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів/послуг, до складу податкового
кредиту підприємства. До таких підстав
віднесено: наявність господарської
операції, понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата податку на додану вартість у
вартості товарів/послуг, факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Встановлені судом обставини справи
свідчать про те, що між позивачем
(покупець) та ПП «Вікторія-С»
(продавець) укладено договір
купівлі-продажу № 51 від 27.09.2012 року
(а.с.18).

На підтвердження отримання та оплати,
за вказаним договором, товару
(комплекс електроніки та монтажні
набори до неї, для монтажу системи
відеоспостереження та протипожежної
системи) позивачем надано
рахунки-фактури (а.с. 19,21,53), видаткові
накладні (а.с. 20,25,52), банківську виписку
(а.с. 29).

ПП «Вікторія - С» виписано позивачу
податкові накладні за вересень 2012 року
на загальну суму ПДВ 4 455,76 грн., які
відповідають вимогам ст. 201 Податкового
кодексу України (а.с. 28,51).

Товар згідно умов договору (п.3.1)
перевезено власним транспортом
позивача (а.с.18,72,73).

Позивачем отримана ліцензія на
проектування, монтаж, технічне
обслуговування засобів протипожежного
захисту та систем опалення, оцінка
протипожежного стану об'єктів (а.с.31).

Отриманий за умовами договору
купівлі-продажу № 51 від 27.09.2012 товар -
комплекс електроніки використано
позивачем для модернізації
відеоспостереження та монтажу
протипожежної системи іншим
контрагентам (а.с. 22-24,26-27, 55-58).

Таким чином, судом першої інстанції
зроблено обґрунтований висновок про
реальність господарських операцій між
позивачем та ПП «Вікторія - С», за
наслідками яких сформовано спірний
податковий кредит, оскільки
встановлені обставини справи свідчать
про поставку товару, транспортування
товару від продавця до покупця,
оприбуткування товару покупцем, оплату
його вартості, використання у власній
господарській діяльності.

Крім того суд апеляційної інстанції
вважає необґрунтованими посилання
відповідача в акті перевірки на
відсутність реального характеру
господарських операцій між з ПП
«Вікторія-С» та ТОВ ТД «Созидатель», ПП
«Онікс», оскільки податковим
законодавством не передбачено
підтвердження сплати ПДВ по ланцюгу
поставок. Відповідно до пункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» платник податку це
особа, яка згідно з цим законом
зобов'язана здійснювати утримання та
внесення до бюджету податку, що
сплачується покупцем, або особа, яка
імпортує товари на митну територію
України.

Відтак відповідальність за не внесення
до бюджету податку на додану вартість
повинні нести постачальники продукції
(виконавці робіт), а не позивач, який
сплатив ПДВ у ціні придбаної продукції
(виконаних робіт).

Європейський Суд з прав людини в пункті
38 рішення від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України» зазначив:
коли державні органи володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Крім того, зробивши висновки про
нікчемність укладеного правочину
податковий орган не врахував
наступного.

При визнанні договорів нікчемними
податковим органом не дотримано
приписів законодавчих норм, тобто не
встановлено вини та умислу позивача,
спрямованих на заволодіння державним
майном, порушення публічного порядку,
не надано доказів про умисність
укладання угод з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а безтоварність
здійснених позивачем господарських
операцій, на що посилається відповідач,
не підтверджена у встановленому
законом порядку жодним доказом, сам
висновок носить характер припущення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що відповідачем
в акті перевірки, який став підставою
для прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень, не наведено тих
обставин, які б свідчили про порушення
позивачем вимог Податкового кодексу
України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду цієї
справи об'єктивно, повно та всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, дав їм
правильну юридичну оцінку і ухвалив
законне, обґрунтоване рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у цій справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 14 жовтня 2013
року у справі №811/2542/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 17
жовтня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко