Справа № 872/11124/13
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2014 року

справа № 804/443/13-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Новомосковської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року у справі № 804/443/13-а за позовом Новомосковської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби до підприємства Новомосковської районної спілки споживчих товариств «КООПЗАГОТПРОМТОРГ» про накладення арешту на кошти, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Новомосковська об’єднана державна податкова інспекція Дніпропетровської області Державної податкової служби (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до підприємства Новомосковської районної спілки споживчих товариств «КООПЗАГОТПРОМТОРГ» (далі – відповідач), в якому просила прийняти рішення про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в установі банку «Філія ПАТ ПІБ м. Новомосковськ Дніпропетровська область» з метою погашення податкової заборгованості.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та помилковим посиланням судом першої інстанції на норми ст. 94 ПК України, оскільки звернення до суду із зазначеним позовом ґрунтується на нормах пп. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 ПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до чинного законодавства відповідач є платником податків, зборів (обов’язкових платежів) і перебуває на податковому обліку у позивача.

Згідно ст.36 Податкового кодексу України встановлено податковий обов’язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку в порядку і строки, визначеному цим Кодексом. Податковий обов’язок платника податків виникає за кожним податком та збором.

Як вбачається зі справи, відповідачем порушено п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України у частині несплати у встановлені законодавством строки самостійно задекларованих податкових зобов’язань у деклараціях, які є узгодженими з дня подання податкових декларацій.

Позивачем виставлена відповідачу податкова вимога від 11.10.2011 року №608 на суму податкового зобов’язання 3 310 грн. 43 коп.

Дана податкова вимога надсилалась на адресу відповідача рекомендованим листом (наявний у справі), однак була повернена поштовим відділенням без вручення у зв’язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується відміткою на поштовому конверті зазначеного рекомендованим листом.

Згідно довідки станом на 15.10.12р. у відповідача рахується заборгованість в розмірі 3 310,43 грн., дата виникнення боргу 07.10.11 р.

Матеріалами справи підтверджено, що право власності на нерухоме та рухоме майно за відповідачем не зареєстровано.

Податковим кодексом України визначено особливий порядок накладення адміністративного арешту на кошти на рахунку платника податків.

Пунктом 94.2 статті 94 ПК України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до п.94.4 ст.94 ПК України арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно п.п.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК України керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасового зупинення відчуження його майна; іншим особами, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

В ході проведених заходів встановлено відсутність майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу та відсутність факту самостійного погашення платником податків податкового боргу

Відповідно до підпункту 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки Податковим кодексом України розрізняються поняття арешту майна платника податків та арешту коштів на банківському рахунку.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 цього Кодексу арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Разом з тим, поза увагою суду залишились норми підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 ПК, якими встановлені окремі, порівняно з пунктом 94.2 ст. 94 цього Кодексу, підстави для застосування арешту коштів на рахунку платника податків.

Суд першої інстанції не звернув увагу на такий зміст правового регулювання, встановленого підпунктом 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 ПК, та зробив помилковий висновок про обмеженість підстав для накладення арешту на кошти відповідача нормами пункту 94.2 ст.94 цього Кодексу.

Таким чином, застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду, у цьому разі рішення керівника податкового органу або його заступника не приймається.

Враховуючи викладене, та надані позивачем докази наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова скасуванню, а позов має бути задоволеним.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 197, п.3 ч.1 ст.198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2013 року у справі № 804/443/13-а - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Новомосковської об’єднаної Державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби - задовольнити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак