Справа № 761/9534/14-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 761/9534/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Пономаренко
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Кобаля М.І.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційні скарги ОСОБА_3 та Державної
виконавчої служби України на постанову
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 липня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
Державної виконавчої служби України
про визнання дій та бездіяльності
протиправними і зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю
ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
Державної виконавчої служби України в
якому просила (з урахуванням уточнення
позовних вимог):

- визнати протиправними постанови від 13
та 14 березня 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
виконання виконавчих листів №2а-2099/11
від 31.05.2013 і скасувати оскаржені
постанови;

- визнати дії відповідачів щодо
повернення виконавчих документів
протиправними і такими, що створили
перешкоду виконання рішення суду від
27.03.2013;

- визнати протиправними дії та
бездіяльність відповідачів, внаслідок
яких порушено строки винесення двох
постанов про відмову у відкритті
виконавчого провадження з виконання
виконавчих листів №2а-2099/11 від 31.05.2013, і
внаслідок яких порушено строки
відправки означених постанов поштою;

- зобов'язати відповідачів утриматися
від повернення ОСОБА_3 виконавчого
листа суду №2а-2099/11 від 31.05.2013, в якому
боржником зазначено Головне
управління земельних ресурсів після
ухвалення судового рішення у справі №
761/9534/2014.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 липня 2014 року позов
задоволено частково: визнано
протиправними постанови за ВП №42477254
від 14.03.2014 та постанову за ВП №42447977 від
13.03.2014; скасовано постанову за ВП №42447977
від 13.03.2014; визнано протиправними дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової Олесі Назімівни з повернення
виконавчого листа за ВП №42477254 від
14.03.2014 та щодо винесення постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2а-2099/11 від 31.05.2013; визнано
протиправними дії Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойка Олександра Миколайовича з
повернення виконавчого листа за ВП
№42447977. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції змінити в частині
задоволення позовних вимог та
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на те, що судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, а висновки,
викладені ним в оскаржуваній
постанові, не відповідають обставинам
справи.

Також не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням подав апеляційну
скаргу відповідач, в якій просив
постанову суду першої інстанції
скасувати в частині задоволення
позовних вимог як таку, що ухвалена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що при винесенні оскаржуваних
постанов Державна виконавча служба
України діяла відповідно до вимог
чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга позивача підлягає частковому
задоволенню, а апеляційна скарга
відповідача, - залишенню без
задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
05.03.2014 представником позивача за
довіреністю - ОСОБА_4 пред'явлено до
відділу примусового виконання рішень
ДВС України виконавчий лист по справі
№2а-2099/11 від 31.05.2013 для примусового
виконання про зобов'язання Головного
управління земельних ресурсів КМДА у
місячний строк з дня набрання чинності
постанови суду видати ОСОБА_3 завірену
належним чином копію Акту від 3.10.2000 про
встановлення меж земельної ділянки
85:068:016, складеного в жовтні 2000 року СП
«Топос» ВП42447977.

13 Березня 2014 року постановою Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойка О.М. відмовлено в прийнятті до
виконавчого провадження
вищеозначеного виконавчого листа, з
підстав, визначених п.8 ч.1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
оскільки представником стягувана була
надана незавірена світлокопія
нотаріальної довіреності та відсутні
відомості щодо її чинності.

Також, ОСОБА_4 було пред'явлено до
примусового виконання виконавчий лист
по справі №2а-2099/11 від 31.05.2013 про
зобов'язання місцевого органу
виконавчої влади - Київської міської
ради у встановленому законом порядку
прийняти рішення про внесення змін до
документації із землеустрою, що
стосується кварталу 85:068 ВП42477254.

14 Березня 2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Рагімовою А.Н.
відмовлено в прийнятті до виконавчого
провадження вищеозначеного
виконавчого листа із аналогічних
підстав.

Цього ж дня копії вищевказаних
постанов з оригіналами виконавчих
листів були повернуті саме ОСОБА_4,
незважаючи на те, що відмова у
відкритті проваджень та повернення
виконавчого документу відбувалась з
причин відсутності у неї повноважень
представника стягувача.

Частково задовольняючи
адміністративний позов суд першої
інстанції виходив з того, що дії
державних виконавців при поверненні
виконавчих листів за спірними
виконавчими провадженнями щодо
винесення постанов про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
прийнятті до провадження виконавчих
документів не відповідають та не
узгоджуються з фактичними обставинами
справи і є протиправними, а тому
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню. Водночас
проаналізувавши решту позовних вимог,
дійшов висновку про їх
необґрунтованість та відсутність
правових підстав до їх задоволення.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі - Закон
№606-14) примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, підлягають виконавчі
листи, що видаються судами.

Стаття 9 Закону №606-14 передбачає
можливість реалізовувати свої права і
обов'язки у виконавчому провадженні
самостійно або через представників.
Повноваження представників повинні
бути підтвердженні довіреністю,
оформленою відповідно до вимог закону.

При цьому, відповідно до п.2.11.1, 2.11.2, 2.11.3
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№512/5, документи, що посвідчують
повноваження представників, повинні
бути оформлені відповідно до вимог
чинного законодавства. Оригінали
документів, зазначених у пункті 2.11
цього розділу, або належним чином
засвідчені їх копії приєднуються до
матеріалів виконавчого провадження
після пересвідчення наявності у
представника належним чином
оформленої довіреності. Оригінал такої
довіреності у разі потреби
повертається представникові сторони
виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи під
час подання спірних заяв про
пред'явлення виконавчих листів до
примусового виконання ОСОБА_4 було
пред'явлено працівникам Державної
виконавчої служби України оригінал
належним чином нотаріально
посвідченої довіреності від ОСОБА_3,
який після звірення з копією був
повернутий їй як представнику сторони
виконавчого провадження.

Згідно ст.25 Закону №606-14 державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо:
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження або про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

В даному випадку державними
виконавцями було відмовлено у
відкритті виконавчих спірних
проваджень з підстави, прямо не
передбаченої ст.26 Закону №606-14, а саме:
внаслідок подання ОСОБА_4 незавіреної
світлокопії нотаріальної довіреності
від імені ОСОБА_3 та відсутні відомості
щодо її чинності, що, на думку колегії
суддів, не відповідає дійсності та
спростовується матеріалами справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції
бере до уваги той факт, що, незважаючи
на те, що ОСОБА_4 не була визнана
відповідачем належним представником
сторони виконавчих проваджень,
виконавчі документи разом із
постановами про відмову у відкритті
виконавчих проваджень були повернуті
саме на її адресу.

За вказаних обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про протиправність таких дій
відповідачів та необхідність
скасування постанови за ВП №42447977 від
13.03.2014.

Разом з тим, зауважує, що на час
судового розгляду за ВП №42707071 вже
відкрито виконавче провадження, що
робить позовну вимогу про скасування
постанови від 14.03.2014 за вказаним
провадження неактуальною, а тому не
вбачає правових підстав до її
задоволення.

Стосовно позовної вимоги про визнання
дій відповідачів такими, що створили
перешкоди виконанню рішення суду від
27.03.2013, колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що наявність оскаржуваних
постанов не позбавляла права
повторного звернення виконавчих
листів до виконання, та, відповідно, не
створювало перешкод до їх виконання,
такого, що набрало законної сили,
судового рішення. Крім того, визнання
дій відповідачів протиправними,
визнання протиправними оскаржуваних
постанов, та скасування однієї із них є
належним способом захисту порушеного
права позивача.

Щодо вимоги про зобов'язання
відповідачів утриматися від вчинення
певних дій після ухвалення судового
рішення у справі № 761/9534/2014, а саме від
повернення ОСОБА_3 виконавчого листа
суду №2а-2099/11 від 31.05.2013, - судова колегія
звертає увагу на ту обставину, що у
відповідності до положень ч.2 ст.2 КАС
України захисту підлягає виключно
порушене право, а не ймовірне його
порушення у майбутньому, - а тому
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню, оскільки
судове рішення не може ставитись в
залежність від настання або ненастання
обставин, що можуть виникнути в
майбутньому.

Також, не підлягають задоволенню
позовні вимоги про визнання
протиправними дій та бездіяльності
відповідачів, внаслідок яких порушено
строки винесення оскаржувних постанов
про відмову у відкритті виконавчого
провадження з виконання виконавчих
листів та, як наслідок, строки
направлення таких постанов на адресу
заявника, оскільки Законом №606-14
визначено обов'язок прийняття
відповідного рішення та направлення
його на адресу стягувача в триденний
строк з моменту передачі виконавчих
документів на опрацювання державному
виконавцеві, а не з моменту звернення
із заявою до Державної виконавчої
служби, як стверджує позивач.

Таким чином, суд першої інстанції повно
і правильно встановив фактичні
обставини справи, правильно визначив
правовідносини, що склалися між
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Водночас, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає
обґрунтованими вимоги ОСОБА_3 про зміну
резолютивної частину оскаржуваної
постанови, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Тобто, визначення кола відповідачів є
диспозитивним правом позивача.

Відповідно п.2 ч.4 ст.111 КАС України
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі, суд вирішує у
попередньому судовому засіданні.

За приписами ст. 52 КАС України суд
першої інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на заміну відповідача іншою
особою, суд може залучити цю особу як
другого відповідача.

За змістом ч.1 ст. 162 КАС України У разі
задоволення адміністративного позову
суд може, зокрема, прийняти постанову
про визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Так, відповідачами в даній справі є
Відділ примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України та
Державна виконавча служба України.
Однак, при винесенні оскаржуваної
постанови суд першої інстанції на
порушення вищевказаних вимог
процесуального Закону дійшов висновку
про протиправність дій старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімової Олесі Назімівни та Головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойка Олександра Миколайовича, які не
брали участь у справі та не були
залучені як відповідачі, - що виключає
можливість вирішення питання про
правомірність/неправомірність їх дій
під час виконання службових обов'язків
та призвело до порушення їх прав.

Відповідно до ч.1 ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи
чи питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 167, 195, 198, 201, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України залишити без
задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 липня 2014 року
змінити, виклавши четвертий та п'ятий
абзаци резолютивної частини таким
чином: «Визнати протиправними дії
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо повернення виконавчого листа за
ВП №42477254 та ВП №42447977 та щодо винесення
постанов про відмову у відкритті
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа від 31.05.2013 №2а-2099/11».

В решті постанову Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 липня 2014
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 04
листопада 2014 року.

Головуючий суддя

Желтобрюх І.Л.

Судді:

Кобаль М.І.

Шостак О.О.