Справа № К/9991/18052/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/18052/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року в справі за їх позовом до
прокуратури Черкаської області про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися в суд з вказаним
адміністративним позовом, в якому
зазначали, що зверталися до прокурора
Черкаської області зі скаргою на дії
прокурора Христинівського району
Черкаської області Рєзніка В.А. з
приводу невиконання судових рішень. За
результатами перевірки фактів,
викладених у заяві, старшим прокурором
відділу прокуратури Черкаської
області 04 червня 2010 року винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи, проте дана
постанова їм не направлялась, що
позбавило права на її оскарження.

Після зміни позовних вимог просили суд
визнати незаконною бездіяльність
відповідача щодо ненаправлення копії
постанови від 04 червня 2010 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи та не розгляд скарги на дії
прокурора Христинівського району
Черкаської області, зобов'язати видати
копію постанови і заяву, по якій
проведено перевірку та винесено
постанову із зазначенням номера
відповідного матеріалу.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, позивачі просили
суд скасувати судові рішення та
ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що прокуратурою
Черкаської області неодноразово
розглядались заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5
щодо законності дій прокурора
Христинівського району Черкаської
області і її постановами тричі було
відмовлено в порушенні кримінальної
справи.

Так, постановою старшого прокурора
відділу прокуратури Черкаської
області від 02 листопада 2009 року в
порушенні кримінальної справи за
заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено, яку
скасовано постановою Придніпровського
районного суду міста Черкаси від 21
січня 2010 року та повернуто матеріали
для проведення додаткової перевірки.

На виконання постанови вказаного суду
прокуратурою Черкаської області
проведено додаткову перевірку фактів,
викладених в заяві та постановою від 08
лютого 2010 року в порушенні
кримінальної справи за відсутністю в
діях прокурора Христинівського району
Черкаської області складу злочинів
відмовлено.

21 травня 2010 року постановою
Придніпровського районного суду міста
Черкаси постанову від 08 лютого 2010 року
скасовано та матеріали перевірки знову
повернуто для проведення додаткової
перевірки.

04 червня 2010 року за наслідками
проведеної додаткової перевірки
обставин по зверненню ОСОБА_4 та ОСОБА_5
старшим прокурором відділу
прокуратури Черкаської області
винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій виходили з того, що позивачів
по-відомлено про результати проведеної
перевірки, крім того постанова
прокуратури Чер-каської області від 04
червня 2010 року про відмову в порушенні
кримінальної справи оскаржувалася
ними в судовому порядку, тому доводи
про неотримання постанови про відмову
в порушенні кримінальної справи є
необґрунтованими, і позов задоволенню
не підлягає.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин справи колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Частиною другою статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2
вказаного Кодексу завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 17 вказаного Кодексу компетенція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З наведених вимог закону вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є публічно-правовий спір, який випливає
із здійснення суб'єктом владних
повноважень управлінських функцій.

Органи дізнання, слідства та
прокуратури під час перевірки заяви
про злочин, досудового слідства
виконують не владні управлінські
функції, а владні процесуальні функції
й спори, що пов'язані з такими
повноваженнями не належать до
юрисдикції адміністративних судів.

При цьому відповідно до статей 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, дії
органів дізнання, слідчого, прокурора
можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та
другої статті 3
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року провадження в
кримінальних справах на території
України здійснювалося за правилами
цього Кодексу. При провадженні в
кримінальній справі застосовується
кримінально-процесуальний закон, який
діє відповідно під час дізнання,
досудового слідства або судового
розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства
відповідно до статті 2
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року були охорона прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, які беруть у ньому
участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний.

Фактичним предметом спору в даній
справі є оскарження бездіяльності
суб'єкта владних повноважень -
прокурора щодо неповідомлення
позивачів про винесення постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи за їх заявою, тобто оскарження
процесуальних дій, які регулювалися
статею 99 Кримінально-процесуального
кодексу України 1960 року.

Отже, спірні відносини, що виникли між
сторонами по даній справі не є
управлінськими, а повноваження
відповідача в цих правовідносинах
регламентовані
Кримінально-процесуальним кодексом
України.

Захист прав позивача, з урахуванням
обов'язковості дотримання вимог
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вимагав би від
адміністративного суду перевірки
дотримання відповідачами вимог
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Адміністративний суд не має
повноважень на здійснення такої
перевірки та на відновлення порушених
у рамках кримінального процесу прав
заявника.

За таких обставин вимоги про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів слідства та
прокуратури щодо порушення
кримінальної справи та досудового
слідства повинні розглядатися у межах
кримінального, а не адміністративного
судочинства.

Відповідно до положень пункту 1 частини
1 статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства, суд
закриває провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 222, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_4
та ОСОБА_5 до прокуратури Черкаської
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь, у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/