Справа № 826/8426/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/48129/14

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 серпня 2014
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від
04 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Комунального підприємства
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна",
треті особи: Гаражно-будівельний
кооператив "Авіатор", Приватне
підприємство "Ерідан" про визнання дій
протиправними та скасування рішення,

встановив:

19 червня 2014 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Комунального підприємства
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна"
про визнання дій протиправними та
скасування рішення.

07 серпня 2014 року позивачем заявлено
клопотання про вжиття заходів
забезпечення адміністративного
позову, в якому останній просив суд:
заборонити відповідачу та державному
реєстратору прав нерухомості на період
розгляду справи утриматися від
вчинення дій відчуження власності у
будівлі по АДРЕСА_1 та її державної
реєстрації.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 серпня 2014 року
відмовлено в задоволенні клопотання
позивача про вжиття заходів
забезпечення позову у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 вересня
2014 року відмовлено у відкритті
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 серпня 2014 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати, а
справу направити для продовження
розгляду.

Заперечень не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково.

У ч. 2 ст. 185 КАС України визначено, що
ухвали суду першої інстанції можуть
бути оскаржені в апеляційному порядку
окремо від постанови суду повністю або
частково у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно КАС України такими ухвалами є:
про залишення позовної заяви без руху
(частина п'ята статті 108); про повернення
позовної заяви (частина п'ята статті 108);
про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі (частина
четверта статті 109); щодо141 передачі
адміністративної справи з одного
адміністративного суду до іншого
(частина третя статті 22); щодо
забезпечення доказів (частини п'ята і
сьома статті 75); про відмову в
поновленні чи продовженні пропущеного
процесуального строку (частина третя
статті 102); щодо забезпечення
адміністративного позову (частина
шоста статті 118); про залишення позовної
заяви без розгляду (частина друга
статті 155); про зупинення провадження у
справі (частина четверта статті 156); про
закриття провадження у справі (частина
третя статті 157); щодо судових витрат
(частина друга статті 98); про відмову в
ухваленні додаткового судового
рішення (частина п'ята статті 168); щодо
внесення виправлень у судове рішення
(частина третя статті 169); щодо
роз'яснення судового рішення (частина
шоста статті 170); щодо звернення
постанови до негайного виконання
(частина четверта статті 256); щодо
виправлення помилки у виконавчому
листі, визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню, та
стягнення на користь боржника
безпідставно одержаного стягувачем за
виконавчим листом (частина п'ята статті
259); щодо видачі дубліката виконавчого
листа (частина третя статті 260); щодо
поновлення пропущеного строку для
пред'явлення виконавчого листа до
виконання (частина четверта статті 261);
щодо визнання мирової угоди, укладеної
на стадії виконання судового рішення
(частина п'ята статті 262); щодо прийняття
відмови стягувача від примусового
виконання (частина п'ята статті 262); щодо
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення (частина третя статті 263); щодо
заміни сторони виконавчого
провадження (частина третя статті 264);
щодо повороту виконання судового
рішення (частина п'ята статті 265); а
також: окремі ухвали (частина третя
статті 166); додаткові ухвали (частина
п'ята статті 168), однак лише стосовно
питань, ухвали з яких може бути
оскаржено.

Отже, апеляційному оскарженню
підлягають ухвали адміністративного
суду першої інстанцій, визначені ч. 6
ст. 118 Кодексу, зокрема ухвали про
забезпечення адміністративного
позову.

Колегія Вищого адміністративного суду
України, проаналізувавши зміст ст. ст.
118, 185 Кодексу, вважає, що вони не містять
заборони стосовно апеляційного
оскарження ухвал адміністративного
суду про відмову в забезпеченні позову.
Відсутність у частині ч. 6 ст. 118 Кодексу
норми щодо оскарження ухвали про
відмову у задоволенні заяви про
забезпечення адміністративного позову
не може бути підставою для відмови у
прийнятті апеляційної скарги на такі
ухвали. Ця відмова розглядалася б як
порушення конституційного права на
судовий захист, яке за ст. 64 Конституції
України не може бути обмежене.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Конституційного Суду України,
за якою кожному гарантується захист
прав і свобод у судовому порядку; суд не
може відмовити у правосудді, якщо особа
вважає, що її права і свободи порушені
або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод; відмова суду
у прийнятті позовних та інших заяв,
скарг, оформлених відповідно до
чинного законодавства, є порушенням
права на судовий захист, яке згідно зі
ст. 64 Конституції України не може бути
обмежене (пункти 1, 2 резолютивної
частини Рішення від 25 грудня 1997 року N
9-зп).

Отже, констатується, що відсутність
можливості апеляційного оскарження
ухвал місцевого адміністративного
суду про відмову у задоволенні заяви
про забезпечення позову може призвести
до обмеження права на справедливий
судовий розгляд та загрожує самій суті
цього права, що не відповідає ст. 8
Конституції України.

Засада рівності усіх учасників
судового процесу перед законом і судом
забезпечує гарантії доступності
правосуддя та реалізації права на
судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55
Конституції України. Ця засада є
похідною від загального принципу
рівності громадян перед законом,
визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону
України, і стосується, зокрема, сфери
судочинства. Рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом
передбачає єдиний правовий режим, який
забезпечує реалізацію їхніх
процесуальних прав.

Правосуддя в адміністративних судах
здійснюється на засадах рівності усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом (ст. 10 Кодексу);
змагальності, згідно з якими суд
повинен створювати сторонам та іншим
особам, які беруть участь у справі,
рівні умови та можливості для
реалізації їхніх прав (стаття 11
Кодексу).

Відсутність можливості апеляційного
оскарження ухвал суду про відмову у
задоволенні клопотання про
забезпечення позову також не
узгоджується з принципом
справедливості. Такий висновок
кореспондується з правовою позицією
Конституційного Суду України,
висловленою в Рішенні від 2 листопада
2011 року N 13-рп/2011.

Право на оскарження судових рішень у
судах апеляційної інстанцій є
складовою конституційного права особи
на судовий захист. Воно гарантується
визначеними Конституцією України
основними засадами судочинства, які є
обов'язковими для всіх форм
судочинства та судових інстанцій,
зокрема забезпеченням апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом (п.
8 ч. 3 ст. 129).

Перегляд судових рішень в апеляційному
порядку гарантує відновлення
порушених прав і охоронюваних законом
інтересів людини і громадянина (абз. 3
п.п. 3.1 п. 3 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду України
від 11 грудня 2007 року N 11-рп/2007).

Конституційний принцип забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом, гарантує право
звернення до суду зі скаргою в
апеляційному чи в касаційному порядку,
яке має бути забезпечене, за винятком
встановленої законом заборони на таке
оскарження.

Зазначене узгоджується з правовою
позицією, висловленою Конституційним
Судом України у Рішенні від 27 січня 2010
року N 3-рп/2010, згідно з якою положення п.
8 ч. 3 ст. 129 Конституції України слід
розуміти так, що у цивільному процесі
апеляційному оскарженню підлягають
ухвали за винятком випадків, коли таке
оскарження заборонено законом (абз. 7
п.п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини).

На підставі наведеного Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що ст. 118, ст. 185 КАС України
у взаємозв'язку з положеннями п.п. 2, 8 ч. 3
ст. 129 Конституції України слід
розуміти так, що окремо від рішення
місцевого адміністративного суду
можуть бути оскаржені в апеляційному
порядку ухвали місцевого
адміністративного суду як про
забезпечення адміністративного
позову, так і про відмову у
забезпеченні адміністративного
позову.

Оскільки ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 вересня 2014 року не можна визнати
законною і обґрунтованою, то вона
підлягає скасуванню з направленням
справи для продовження розгляду до
суду апеляційної інстанції відповідно
до ч.ч. 1 і 4 ст. 227 КАС України.

Разом з тим, позивач ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції, однак суд касаційної
інстанції в силу свої повноважень
позбавлений права надати йому правову
оцінку, оскільки суд апеляційної
інстанції фактично його не переглядав.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Скасувати ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 вересня 2014 року, а справу
направити до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: