Справа № 804/8746/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р. Справа № 804/8746/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі
судового засіданняЗахарчук Н. В.
Кузнецов С.М. розглянувши у письмовому
провадженні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області про стянення витрат, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду звернулось
Управління Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
(далі - позивач, УПФУ в Саксаганському
районі м. Кривого Рогу) з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -
відповідач), в якому просить суд:

- стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області витрати на
виплату та доставку пенсії громадянам
настанням нещасного випадку у яких
сталося на території колишнього СРСР
та країн СНД за травень 2014 року у сумі
751, 19 грн.;

- стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області витрати на
виплату допомоги на поховання за
період з 01.05.2014 року по 31.05.2014 року в сумі
302, 37 грн.;

- стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області витрати на
виплату та доставку пенсій громадянам,
які на момент втрати годувальника не
були на їх утриманні, а згодом втратили
джерело засобів до існування в сумі за
травень 2014 року у сумі 703, 67 грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що у відповідності до ст. 21
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 1105-XIV від 23 вересня 1999
року (далі - Закон України №1105-XIV) Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний відшкодовувати
управлінню Пенсійного фонду України
всі виплати, сплачені особам, яким
призначено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, в тому
числі і витрати на виплату державної
адресної допомоги. Проте Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області не прийняло
до заліку та не відшкодувало суми
виплаченої позивачем державної
адресної допомоги та витрати на її
доставку, допомоги на поховання, доплат
і підвищень до пенсії потерпілим
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, що сталося
на території колишнього СРСР та країн
СНД за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 р. у
загальному розмірі 1 757, 23 грн.

Позиція відповідача, відображена у
запереченнях на позовну заяву, полягає
у безпідставності заявлених вимог.
Так, єдиним нормативно - правовим актом,
яким врегульовано відшкодування
витрат Пенсійного фонду України на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання є Порядок №5-4/4, згідно
якого перелік таких виплат (адресна
допомога) не встановлено. Відповідач
стверджує, що надані йому позивачем
копії свідоцтв про смерть осіб не
можуть слугувати належним доказом
зв'язку з нещасним випадком або
професійним захворюванням та
підтвердженням факту зв'язку смерті
потерпілого з виробничою травмою або
професійним захворюванням, оскільки
таким доказом є Акт обласної
медико-соціальної експертної комісії.
Відповідач заперечує проти вимоги про
зобов'язання відшкодувати суму 1 75723
грн., оскільки при зверненні
безпосередньо до Відділення
потерпілим на виробництві (чи іншим
особам) було відмовлено у призначенні
страхових виплат та пенсій.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, суд
ухвалив рішення слухати справу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази у
сукупності з нормами чинного
законодавства України, суд дійшов
висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ - залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.
Відповідно до пункту четвертого цієї
статті за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закон
України №1105-XIV встановлений обов'язок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
відповідачем, передбачений статтею 21
Закону України № 1105-XIV.

Відповідно до вказаної статті Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999р.№ 1105-ХІУ у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з пунктом «д» пункту 1
частини першої

статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання. Такими
непрацездатними особами є:

- діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами ( курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

- жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

- інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

- неповнолітні діти, на утриманні яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

- непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Відповідно до ст. 21 Закону № 1105-ХІУ Фонд
зобов'язаний у встановленому законом
порядку своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва та
професійного захворювання та пенсії по
втраті годувальника з цих причин, при
настанні страхового випадку.

П. 9 ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» чітко встановлює , що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Проте суд зазначає, що позивач не
обґрунтував свої вимоги та не надав
суду докази того, що він звертався до
МСЕК із документами постраждалих для
розгляду причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням, отруєнням
або трудовим каліцтвом, як це
передбачено Інструкцією про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом, що
затверджено Наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 15
листопада 2005 року N 606 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України2 грудня
2005 р. за N 1455/11735).

Крім того, суд зазначає, що позивач не
надав суду також і висновку про
наявність або відсутність причинного
зв'язку смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом.

Отже, суд вважає, що вимога позивача
стосовно відшкодування витрат на
виплату пенсії за втратою годувальника
не підлягає задоволенню, оскільки в
матеріалах справи відсутні Акти МСЕК
про встановлення причинного зв'язку
встановлення, що смерть наступила по
причині виробничої травми або
професійного захворювання п. 8,9 ст.34
Закону № 1105-ХІУ.

Відповідно до п.4 Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному Фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правлінь Пенсійного фонду
України та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-4/4
(далі - Порядок) відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення» та "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а саме: сума основного
розміру пенсій по інвалідності у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до матеріалів справи,
отримувачі пенсій не перебували на
момент смерті потерпілих на утриманні,
не знаходяться на обліку у Відділенні
Фонду та не отримують страхових виплат,
оскільки вони не підпадають під дії
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Таким чином, суд вважає, що вимога УПФУ
про стягнення з Відділення Фонду
коштів, виплата яких не передбачена
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» - безпідставна,
оскільки не надано доказів Актів МСЕК
про встановлення причинного зв'язку
смерті потерпілих з нещасним випадком
або професійним захворюванням, не
надано доказів, що на момент смерті
потерпілого, особи яким виплачувалася
пенсія знаходилися на утриманні
померлого. Згідно ст.34 п. 8, и. 9 Закону №
1105-ХІУ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України. Причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11.07.2001р. № 826 „Про затвердження
Порядку проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання" зі змінами,
внесеними від 25 08.04р. № 1112, та
постановою правління Фонду від 06.03.06р.
№ 13 передбачено, що витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання.

Порядок розгляду питань про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
визначено в Інструкції про
встановлення причинного зв'язку смерті
з професійним захворюванням або
трудовим каліцтвом, затверджений
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005р. №606 та
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 02.12.2005р. за №1455/11735.

Згідно п.2.10 вказаної Інструкції
висновок про наявність або відсутність
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням або
трудовим каліцтвом оформлюється
довідкою у трьох примірника, що
використовується МСЕК за формою, що
затверджується МОЗ України. Підставою
є акт визначення причинного зв'язку
смерті з профзахворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом.

Отже, узагальнюючи викладене, суд
вважає, що вимоги позивача суперечать
чинному законодавству, оскільки в
матеріалах справи відсутні Акти Обл.
МСЕК про встановлення причинного
зв'язку (встановлення, що смерть
наступила по причині виробничої травми
або професійного захворювання п. 8,9 ст.34
Закону № 1105-ХІУ) смерті потерпілих з
професійним захворюванням або
трудовим каліцтвом.

Відповідно до пункту 4 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правлінь Пенсійного фонду
України та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-44,
відшкодуванню підлягає допомога на
поховання лише в частині, що підлягає
відшкодуванням Фондом від нещасного
випадку згідно з Законом №1105-ХІУ. Але,
яка зазначено вище, в матеріалах справи
відсутні будь-які докази на
підтвердження факту зв'язку смерті
потерпілого з виробничою травмою або
професійним захворюванням.

Зазначена позиція викладена в
Постанові Верховного суду України від
23.04.2013р. по справі №21-108а13 та у Постанові
Верховного суду України від 23.05.2011р.

Таким чином, суд зазначає, що позивач не
зміг довести, що померлий, який
потерпів на виробництві, помер
внаслідок саме отриманого каліцтва, а
не внаслідок загальних причин не
пов'язаних з отриманою в минулому
травми. А отже, виплата допомоги на
поховання в даному випадку Законом
України Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" не
передбачена. Вимога УПФУ про стягнення
з Відділення Фонду допомоги на
поховання - безпідставна, оскільки не
надано доказів (Актів МСЕК про
встановлення причинного зв'язку смерті
потерпілого з нещасним випадком або
професійним захворюванням).

Відповідно до ЗУ "Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" № 2271 -ІП від 22.02.2001р.
передбачено, що ФССНВ здійснює виплати
з того часу, коли підприємства передали
в установленому порядку документи, що
підтверджують право працівників,
(членів сімей), що потерпіли на
виробництві до 01.04.2001р. на такі страхові
виплати та соціальні послуги. Однак,
діючим законодавством не передбачено
права Пенсійного фонду України
передати ФССНВУ документи для
проведення соціальних виплат у формі
виплати пенсій по інвалідності і
пенсій у зв'язку з втратою
годувальника. Сплату таких пенсій на
даний час здійснює Пенсійний фонд
України, згідно з Законом України "Про
пенсійне забезпечення" та Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.7 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій, відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", до заяви про призначення
пенсії додаються перелік документів, в
т.ч. акт про нещасний випадок на
виробництві (форма Н-1), акт про
розслідування нещасного випадку
(аварії) (форма Н-5), акт розслідування
професійного захворювання (форма П-4), і
висновку з акту огляду МСЕК.

Вище судом було зазначено про те, що
чинним законодавством встановлений
порядок такого відшкодування на
централізованому рівні, тобто між
Пенсійним фондом України та Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Саксаганському районі м. Кривого Рогу
щодо стягнення спірних сум
відшкодування є не обґрунтованими, а
тому у задоволенні даного
адміністративного позову необхідно
відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Саксаганському районі м.
Кривого Рогу до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
стягнення витрат - відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Н.В.
Захарчук