Справа № 825/1271/14
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1271/14
Головуючий у 1-й інстанції: Непочатих
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Кучми А.Ю.,

при секретарі Авраменко
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Чернігівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 15
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Адам Компані" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року Чернігівське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося в Чернігівський
окружний адміністративний суд з
позовом до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Адам Компані", в
якому просило стягнути з відповідача в
дохід Державного бюджету України 24 830,00
грн. адміністративно - господарських
санкцій та 14, 90 грн. пені.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Рішення суду вмотивовано
тим, що відповідачем виконано вимоги
законодавства щодо інформування
відповідних органів влади про
наявність вільних робочих місць
створених для інвалідів, а
незайнятість необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів виникла саме в зв'язку з не
направленням органами Міністерства
праці та соціальної політики України,
органами місцевого самоврядування та
громадськими організаціями інвалідів
для працевлаштування інвалідів до
відповідача.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що виконанням
нормативу є лише працевлаштування
інваліда на основне місце роботи, а
обов'язок по працевлаштуванню
покладається законодавцем виключно на
роботодавців, тому відповідач не може
бути звільнений від відповідальності
за невиконання норм Закону.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини та наданим доказам
дав правильну правову оцінку і дійшов
до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем вчинено всі можливі дії
для працевлаштування необхідної
кількості інвалідів на підприємство.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, згідно поданого
відповідачем до Фонду звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2013 рік (а.с. 4):
середньооблікова кількість штатних
працівників у 2013 році становила - 40
осіб, з них середньооблікова
чисельність фактично працюючих
інвалідів - 1 особа; кількість інвалідів
- штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях створених
відповідно до вимог статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 2
особи.

Відповідачем протягом 2013 року
подавалися звіти про наявність
вакансій для інвалідів, форми № 3-ПН до
Бобровицького районного центру
зайнятості, про що свідчать звіти,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про основи захищеності інвалідів»
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Тобто, забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування здійснюється двома
шляхами: безпосереднє звернення
інваліда до підприємства або звернення
інваліда до державної служби
зайнятості (з подальшим його
направленням на підприємство, на якому
є відповідні вакансії).

При цьому, частиною 3 статті 18 вказаного
Закону чітко визначені обов'язки
підприємства, що використовує найману
працю виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Отже, суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку, що стаття 18
Закону не встановлює правил, за якими
підприємство було б зобов'язане
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування на
своєму підприємстві.

Колегія суддів наголошує на тому, що
обов'язок підприємства зі створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що інваліди до відповідача
на працевлаштування не направлялись та
не зверталися. Докази відмови з боку
відповідача у працевлаштуванні
інвалідів в матеріалах справи
відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що доказів того, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Адам
Компані" не створило робочі місця для
інвалідів, відмовило інвалідам у
прийнятті на роботу, несвоєчасно
надавало державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, або
несвоєчасно звітувало Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України позивачем
не надано, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційну скаргу потрібно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 15 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 30
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.