Справа № 2-а-11385-2011
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Коваль А.Б.
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів: головуючого Карпушової О.В.,
суддів Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,
розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області на постанову
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 26 грудня 2011 р. у
справі № 2а-11385/11 за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі Черкаської області
про визнання дій неправомірними та
зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 19 жовтня 2011 року звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі Черкаської області
про визнання відмови відповідача щодо
здійснення перерахунку пенсії, з
урахуванням щомісячного підвищення до
пенсії як дитині війни, неправлмірною
та зобов`язання Управління зробити
перерахунок пенсії з урахуванням
щомісячного підвищення до пенсії,
підвищивши її до 30 % мінімальної пенсії
за віком, згідно Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" та
виплатити її, з урахуванням виплаченої
надбавки.

Постановою Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 грудня 2011
р. позов ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі Черкаської області
про визнання дій неправомірними та
зобов"язання вчинити дії задоволено
частково: визнано протиправною
бездіяльність відповідача щодо
невиплати недоотриманої доплати до
пенсії, як дітям війни, в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком ОСОБА_2 за
період з 19.04.2011 року по 22.07.2011 року та
зобов'язано відповідача здійснити
позивачеві перерахунок та виплату
недоотриманої 3-% доплати до пенсії за
віком, як дитині війни, виходячи з
розміру 30% мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування" з 19.04.2011 року по
22.07.2011 року, включно, з урахуванням уже
виплачених сум.

Відповідач не погодився з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, яку
обґрунтовує неправильним
застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову.

Частиною 8 ст. 183-2 КАС України
передбачено, що апеляційні скарги у
справах, передбачених пунктами 1, 2
частини першої цієї статті,
розглядаються апеляційними судами в
порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, вивчивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 18.11.2004 № 2195-IV "Про соціальний захист
дітей війни" (далі - Закон № 2195-IV)
позивач має правовий статус дитини
війни.

Згідно статті 6 Закону № 2195-IV в
редакції, яка діяла з 9 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року та діє з 22 травня 2008
року, дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов
частково, суд першої інстанції
правомірно виходив з того, що
відповідач як орган, якому делеговано
повно важення щодо призначення і
виплати пенсій та доплат до них,
повинен був діяти відповідно до вимог
статті 6 Закону № 2195-ІV і здійснити
позивачу відповідні нарахування (за
той періоду часу, коли дія цієї норми не
була зупинена), але на порушення
зазначеної статті таких нарахувань не
проводив, чим і допустив протиправну
бездіяльність.

Зі статті 6 Закону № 2195-ІV випливає, що
під час визначення розміру підвищення
пенсії за основу її нарахування
береться розмір мінімальної пенсії за
віком. За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) і
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.
Іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
невзяття до уваги положень частини
третьої статті 28 Закону № 1058-ІV, з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
підвищення пенсії виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтею 6 Закону № 2195-ІV.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни місцевий
суд обґрунтовано до уваги не взяв,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для вико
нання покладених на нього обов'язків у
справах цієї категорії виходять за
межі заявлених вимог і судом не
розглядаються.

Безпідставними є також посилання
відповідача на можливість нецільового
використання коштів ПФУ, оскільки суд
не ухвалював рішення про проведення
виплат з власних джерел фінансування
останнього.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Верховного Суду України від
15 вересня 2009 року.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла до висновку, що спірні
правовідносини вирішені правильно,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, який правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального права, підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду відсутні.

Керуючись ч. 10 ст.1832, ст.195, ст. 197, п.1 ч.1
ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст.212, ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі Черкаської області
на постанову Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 26 грудня 2011 р.- залишити без
задоволення.

Постанову Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 грудня 2011
р. у справі № 2а-11385/11 за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та зобов"язання вчинити
дії- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.В. Карпушова

Судді
В.О. Аліменко

А.Ю.Кучма

.

Головуючий суддя
Карпушова О.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.