Справа № К/9991/34802/11-С
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/34802/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Винокурова
К.С.,

Олексієнка
М.М.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва про
зобов'язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва на
постанову Дніпровського районного
суду міста Києва від 21 жовтня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_4
пред'явив в суді позов до Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва (далі
-Управління ПФУ) про призначення йому
пенсії державного службовця з
9 квітня 2003 року.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що з
листопада 1965 року по липень 1992
року працював в Міністерстві
хлібопродуктів УРСР, стаж роботи на
посадах, віднесених до категорії
державних службовців, становить 27
років. У 1997 році досяг пенсійного віку
та звернувся до органів пенсійного
фонду за призначенням пенсії. У зв'язку
з тим, що на час звернення працював не
на посаді, віднесеній до категорії
державного службовця, йому призначено
пенсію за віком, відповідно до Закону
України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII
«Про пенсійне забезпечення» (далі -
Закон № 1788-XII). 16 січня 2003 року прийнято
Закон України № 432-IV «Про внесення змін
до Закону України «Про державну
службу» (далі - Закон № 432-IV), статтею 37
якого передбачено, що право на
одержання пенсії державного службовця
є у осіб, які мають не менше 20 років
стажу роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців,
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку. У зв'язку з
цим, вважає, що у нього виникло право на
отримання пенсії державного службовця,
тому у квітні 2003 року звернувся до
Управління ПФУ із заявою про
призначення йому зазначеної пенсії з 9
квітня 2003 року, на що отримав відмову.

Посилаючись на порушення відповідачем
права на отримання належної йому за
законом пенсії, просив позовні вимоги
задовольнити.

Постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 21 жовтня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року позов задоволено. Зобов'язано
відповідача призначити позивачу
пенсію як державному службовцю з 9
квітня 2003 року.

В обґрунтування касаційної скарги
відповідач посилається на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
прийнятих ними рішень та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

В своєму запереченні на касаційну
скаргу позивач зазначає, що при
розгляді справи суди дійшли
обґрунтованого, законного та
справедливого висновку, тому просить
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а ухвалені ними рішення -
без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суди виходили з
того, що ОСОБА_4 має достатній стаж
роботи на посадах, віднесених до
категорій посад державних службовців,
для призначення йому пенсії державного
службовця, та, оскільки змінами в
чинному законодавстві передбачено
право на одержання такої пенсії
незалежно від місця роботи на час
досягнення пенсійного віку, при
достатньому стажі, то йому протиправно
відмовлено в призначенні пенсії,
відповідно до Закону України від 16
грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну
службу» (далі - Закон № 3723-XII).

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 1 листопада 1965 року
ОСОБА_4 працював на посаді старшого
інженера Главку Державного комітету
Ради Міністрів УРСР по хлібопродуктам
і комбікормовій промисловості із
подальшою зміною посад, а 20 липня 1992
року звільнений по переводу на
Київський комбінат хлібопродуктів. 19
лютого 1997 року йому призначено пенсію
за віком. 9 квітня 2003 року ОСОБА_4
звернувся до Управління ПФУ із
проханням призначити йому пенсію
державного службовця, однак отримав
відмову, оскільки йому вже призначена
пенсія, відповідно до Закону № 1788-XII.

4 лютого 2003 року набрав чинності Закон
№ 432-IV, яким внесено зміни до статті 37
Закону № 3723-XII, згідно з якими право на
одержання пенсії держаних службовців
є, зокрема, у осіб, які мають не менше 20
років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку.

Для призначення пенсії державного
службовця стаж державної служби
обраховується відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 3 травня
1994 року № 283 «Про порядок обчислення
стажу державної служби» (далі - Порядок
№ 283).

Згідно з підпунктом 3 пункту 2
зазначеного Порядку до стажу державної
служби зараховується робота (служба) на
посадах керівних працівників і
спеціалістів державних органів
колишніх УРСР та інших республік, а
також колишнього СРСР.

Переліком державних органів колишніх
УРСР та інших республік, а також
колишнього СРСР, період роботи в яких
на посадах керівних працівників і
спеціалістів зараховується до стажу
державної служби, що є додатком до
Порядку № 283, передбачено, що до них
відносяться, зокрема, Міністерства і
відомства УРСР (включаючи головні
управління, управління, що відповідно
до затвердженої Урядом структури
входили до центрального апарату цих
міністерств і відомств).

Тож, загальний стаж роботи ОСОБА_4 на
посадах, віднесених до категорії посад
державних службовців, складає 26 років 9
місяців 20 днів, а тому, як вірно
встановили суди, у нього є право на
одержання пенсії державного службовця.

Відповідно до статті 6 Закону № 1788-XII,
особам, які мають одночасно право на
різні державні пенсії, призначається
одна пенсія за їх вибором, за винятком
пенсій інвалідам внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, що їх вони
дістали при захисті Батьківщини або
при виконанні інших обов'язків
військової служби, або внаслідок
захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті чи з виконанням
інтернаціонального обов'язку.

Отже, висновок судів у справі, що
розглядається, про наявність у
позивача права на призначення йому
пенсії, відповідно до Закону № 3723-XII,
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків
судів та встановлені судами обставини
справи не спростовують.

За таких обставин, відповідно до
частини першої статті 224 КАС України,
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва
залишити без задоволення, а постанову
Дніпровського районного суду міста
Києва від 21 жовтня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф.Весельська

К.С. Винокуров

М.М. Олексієнко