Справа № 569/11345/13-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/9333/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Єрьоміна А.В.,
Голяшкіна О.В.,провівши попередній
розгляд справи за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
29 листопада 2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Рівненської міської ради Рівненської
області, треті особи: ОСОБА_5,
управління Держземагенства у м.
Рівному, ОСОБА_6, про визнання
незаконними та скасування рішення,
державного акту на право власності на
земельну ділянку та скасування
реєстрації державного акту на право
власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2013 року ОСОБА_4 пред'явив позов
до Рівненської міської ради
Рівненської області, треті особи:
ОСОБА_5, управління Держземагенства у м.
Рівному, ОСОБА_6, про визнання нечинним
та скасування рішення Рівненської
міської ради № 1964 від 03 травня 2012 року
«Про затвердження проекту землеустрою
та передачу безоплатно у власність
земельної ділянки по АДРЕСА_4»,
визнання незаконним Державного акту на
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_4 у м. Рівне виданого на ім'я
ОСОБА_6, який проживає АДРЕСА_5 та
зобов'язання Рівненської міської ради
скасувати його реєстрацію.

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 листопада 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 30 січня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
судів першої та апеляційної інстанцій
скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати,
справу направити на новий розгляд або
для продовження розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
відхиленню.

Судами встановлено, що на підставі
звернення ОСОБА_6 до міської ради
рішенням Рівненської міської ради від
15 вересня 2011 року № 1174 «Про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_4 безоплатно у
власність» ОСОБА_6 надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 437 м2 по АДРЕСА_4
безоплатно у власність для
індивідуального садівництва за
рахунок земель запасу житлової та
громадської забудови Рівненської
міської ради.

13 жовтня 2011 року комісією з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою, до якої
входили представники управління
Держкомзему у м.Рівне, управління
архітектури та містобудування
Рівненської міської ради, Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Рівненській
області, Державної санітарної служби,
управління культури і туризму
Рівненської обласної державної
адміністрації надано позитивний
висновок проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_6 для індивідуального
садівництва за рахунок земель запасу
житлової та громадської забудови по
АДРЕСА_4 в м. Рівне.

Рішенням Рівненської міської ради від
03 травня 2012 року № 1964 «Про затвердження
проекту землеустрою та передачу
безоплатно у власність земельної
ділянки по АДРЕСА_4»:

затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_4 безоплатно у власність ОСОБА_6
для індивідуального садівництва;

передано безоплатно у власність ОСОБА_6
земельну ділянку загальною площею 437 м2
по АДРЕСА_4 для індивідуального
садівництва за рахунок земель запасу
житлової та громадської забудови
Рівненської міської ради;

зобов'язано виготовити та отримати
документ, що посвідчує право власності
на земельну ділянку.

На підставі рішення Рівненської
міської ради від 03 травня 2012 року № 1964
ОСОБА_6 21 серпня 2012 року отримано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, відповідно до якого
він є власником земельної ділянки
площею 0,0437 га по АДРЕСА_4 в м. Рівне.

Крім того, судами встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Рівненської міської Ради народних
депутатів від 11 вересня 1991 року № 366
затверджено акти оціночної комісії про
продаж будинків та окремих квартир та
дозволено ЖЕКам продати в особисту
власність, зокрема ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_1. При цьому вказаним рішенням
право чи перехід права на земельну
ділянку не було передбачено.

30 жовтня 1991 року квартира АДРЕСА_1 була
продана Рівненським міськвиконкомом в
особі начальника ЖЕК-5 на підставі
довіреності ОСОБА_7 - бабусі ОСОБА_4, що
підтверджується договором
купівлі-продажу.

Рішенням Рівненського міського суду
від 22 червня 1993 у справі № 2-1375 визнано
право власності на квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 30, 4 кв.м за
спадкоємцями ОСОБА_7 - її дітьми ОСОБА_5
та ОСОБА_8 порівну в розмірі 1/2 долі
квартири кожному. При цьому вказаним
рішенням також право чи перехід права
на земельну ділянку не було
передбачено.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 14 травня 2003 року
спадкоємцем майна ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, являється її син
ОСОБА_4

29 травня 2003 року право власності ОСОБА_4
на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
зареєстровано комунальним
підприємством Рівненського міського
бюро технічної інвентаризації.

Також встановлено, що у власників
будинковолодіння відсутні
правовстановлюючі документи на право
власності чи право користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_4, а також
відомості щодо наявності відповідного
рішення Рівненської міської ради щодо
надання вказаної земельної ділянки у
власність чи користування.

Позивач зазначав, що Рівненською
міською радою був наданий дозвіл на
виготовлення проекту приватизації, але
такий дозвіл на розробку проекту
землеустрою Рівненською міською радою
в матеріалах справи відсутній.

В матеріалах справи також відсутні
рішення Рівненської міської ради про
те, що земельна ділянка по АДРЕСА_4 є
прибудинковою територією, та
документи, що посвідчують право
користування (власності).

За даними Державного земельного
кадастру, до і на момент прийняття
рішення Рівненської міської ради від 15
вересня 2011 № 1174 «Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_4 безоплатно у власність»,
земельна ділянка орієнтовною площею 437
м по АДРЕСА_1 у м. Рівне обліковувалась
землями запасу Рівненської міської
ради, що підтверджується листом
управління Держкомзему у місті Рівному
від 13 вересня 2010 року № 02-1503.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що право власності і
право користування не виникає
автоматично з моменту переходу права
власності на об'єкт нерухомості,
розміщений на земельній ділянці, а таке
право виникає тільки після одержання
її власником або користувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування земельною ділянкою та
його державної реєстрації.

У зв'язку із цим, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що посилання
позивача на те, що він з набуттям права
власності на квартиру АДРЕСА_1, згідно
зі статтею 120 Земельного кодексу
України, правомірно набув право
користування та володіння
прибудинковою територією, яка була
визначена ще у 1991 році та була
закріплена за ЖЕК - 5 є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції із висновком
суду першої інстанції погодився та
залишив постанову Ленінського
районного суду м. Донецька від 10 січня
2014 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
правову позицію судів першої та
апеляційної інстанцій вірною із огляду
на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу
України визначено, що громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки на підставі, зокрема,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема:
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу
України передбачено, що сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» вирішення
відповідно до Закону питань
регулювання земельних відносин є
виключною компетенцією пленарних
засідань сільських, селищних, міських
рад.

Відповідно до статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Набуття
права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною 1 статті 128 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу
України передбачено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу
України передбачено, що Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Відповідно до частини 1 статті 19
Земельного кодексу України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: землі
сільськогосподарського призначення;
землі житлової та громадської
забудови; землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; землі оздоровчого
призначення; землі рекреаційного
призначення; землі
історико-культурного призначення;
землі лісогосподарського призначення;
землі водного фонду; землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Згідно з частиною 2 статті 19 Земельного
кодексу України земельні ділянки
кожної категорії земель, які не надані
у власність або користування громадян
чи юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі.

Відповідно до частини 2 статті 120
Земельного кодексу України якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Статтею 125 Земельного кодексу України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частинами 1, 3, 9 статті 126
Земельного кодексу України право
власності на земельну ділянку та право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчуються державним
актом. Державний акт на право власності
та право постійного користування
земельною ділянкою видається на одну
земельну ділянку.

Оскільки право власності на земельну
ділянку та право постійного
користування земельною ділянкою
виникає тільки після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою та його державної реєстрації,
позивачем підтвердження реєстрації
прав на земельну ділянку по АДРЕСА_4 в м.
Рівне не надано; до міської ради з
питання надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_4
безоплатно у власність для ведення
індивідуального садівництва, а також
для затвердження проекту землеустрою
та передачі безоплатно у власність
земельної ділянки для індивідуального
садівництва звернувся ОСОБА_6, тому
позивач, набувши право власності на
квартиру АДРЕСА_3 набув лише право
користування земельною ділянкою, на
якій вона розміщена.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права та прийшли до вірного висновку,
що рішення Рівненської міської ради
від 03 травня 2012 року № 1964 «Про
затвердження проекту землеустрою та
передачу безоплатно у власність
земельної ділянки по АДРЕСА_4» та
Державний акт на право власності на
земельну ділянку, виданий ОСОБА_6 на
підставі цього рішення про те, що він є
власником земельної ділянки площею 0,0437
га по АДРЕСА_1 в м. Рівне є правомірним.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
підстав для задоволення касаційної
скарги немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 КАС
України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 листопада 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 30 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: