Справа № 803/2085/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року
Справа № 876/14351/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
11.11.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2
до Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з адміністративним
позовом до Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області про визнання
протиправними дій щодо стягнення плати
за послуги з оформлення та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон у сумі 87,15 грн.,
вартості бланка паспорта у сумі 120 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
протиправними є дії територіального
органу ДМСУ щодо стягнення плати за
послуги з оформлення та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон у сумі 87,15 грн. та
вартості бланка паспорта у сумі 120,00
грн., оскільки Правилами оформлення і
видачі паспортів громадянина України
для виїзду за кордон проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 року №231 у межах та на
виконання вимог Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», та вказаним
Законом не визначено обов'язок особи
сплачувати будь-які інші платежі під
час оформлення і видачі паспорту, окрім
державного мита.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 11.11.2013 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач, який просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про задоволення позову.

Апелянт обґрунтовує та мотивує свої
вимоги аналогічно обґрунтуванням
позовних вимог, окрім цього зазначає,
що з листа від 12.09.2013 року №0701/5294
незрозумілою є суть послуги, яка
полягає в оформленні та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, вартість якої
становить 87,15 грн., оскільки особа, яка
виявила бажання отримати паспорт
сплачує державне мито у розмірі 170 грн.
за оформлення та видачу паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон. Вважає, що в такому випадку
існує подвійна оплата одних і тих же
дій (послуг) при зверненні до
територіальних органів ДМСУ. Також
позивач вказує на те, що відповідачем
не надано будь-яких підтверджень і щодо
вартості бланка паспорта в сумі 120 грн.,
та вважає, що вартість бланка повинна
бути законодавчо визначена.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити з наступних
мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що 11.06.2013 року ОСОБА_2 звернулась у
Луцький міський відділ Управління
Держаної міграційної служби України у
Волинській області із усною заявою з
метою оформлення паспорта громадянина
України для виїзду за кордон в
звичайному порядку.
Відповідальним працівником органу
ДМСУ на прийомі була заповнена
анкета-заява №2816 отримувача паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон.

11.06.2013 року позивачем також подано
заяву про надання адміністративної
послуги по оформленню та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон у звичайному порядку а
сумі 207,15 грн..

Як слідує із даної заяви, ОСОБА_2
звернулася до начальника
територіального органу ДМСУ із
проханням надати їй саме
адміністративну послугу по оформленню
та видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон у звичайному
порядку в сумі 207,15 грн. Також позивач
зазначає, що ознайомлена з вичерпним
переліком та розміром платежів,
передбачених декретом Кабінету
Міністрів України «Про державне мито»,
Постановою №795 в редакції Постанови
№1098.

В цей же день ОСОБА_2 оплачено державне
мито в розмірі 170 грн. та послуги
Управління ДМСУ в сумі 207,15 грн., що
підтверджується квитанціями №QS18562493 та
№QS185625519.

Зважаючи на встановлені обставини суд
першої інстанції прийшов до висновку
про правомірність дій відповідача з
отримання оплати по послугах з
оформлення та видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон, оскільки ОСОБА_2 виявила
бажання на їх отримання.

Між тим, такі висновки суду першої
інстанції є невірними, оскільки вони не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, є суперечливими та не
відповідають вимогам чинного
законодавства, з огляду на таке.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд та в'їзд в Україну,
оформлення документів для зарубіжних
поїздок врегульований Законом України
від 21 січня 1994 року №3857-XII «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України».

Відповідно статті 7 цього Закону
правила оформлення і видачі паспортів,
їх тимчасового затримання та вилучення
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

На реалізацію положень зазначеної
норми, Кабінет Міністрів України
постановою від 31 березня 1995 року № 231
прийняв Правила - «Про затвердження
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»,
пунктом 10 яких затверджено вичерпний
перелік документів, необхідних для
оформлення паспорта у разі тимчасового
виїзду за кордон. Зокрема, для
оформлення паспорта надаються:
заява-анкета встановленого зразка;
паспорт громадянина України, свідоцтво
про народження (для осіб віком до 16
років) (після прийняття документів
повертається); копія виданої
податковим органом довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера,
крім осіб, які через свої релігійні або
інші переконання відмовляються від
прийняття ідентифікаційного номера та
офіційно повідомляють про це
відповідні державні органи; дві
фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;
квитанція про сплату державного мита
або документ, що підтверджує право на
звільнення від його сплати. Згідно
зі статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів
України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про
державне мито» (далі - Декрет)
платниками державного мита на
території України є фізичні та
юридичні особи за вчинення в їхніх
інтересах дій та видачу документів, що
мають юридичне значення,
уповноваженими на те органами.

До об'єктів справляння державного мита
належить, в тому числі, державне мито за
видачу громадянам України
закордонного паспорта на право виїзду
за кордон або продовження строку його
дії у розмірі 10 неоподаткованих
мінімумів доходів громадян - 10х17 грн.
(статті 2, 3 Декрету).

Разом з цим у пункті 27 розділу І
Переліку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 4 червня
2007 року №795 «Про затвердження переліку
платних послуг, які надаються
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ та Державної міграційної служби,
і розміру плати за їх надання»,
визначено розмір плати за оформлення
та видачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон, що становить 87
грн. 15 коп.

Таким чином, сплата установленого
Декретом державного мита покриває
вартість витрат, пов'язаних із
учиненням відповідачем дій щодо видачі
громадянам України закордонного
паспорта на право виїзду за кордон (у
тому числі й вартість бланка), тому він
не вправі вимагати повторної оплати
тих самих дій (послуг) на підставі
іншого нормативно-правового акта.

Крім того, колегія суддів вважає
неправомірними дії відповідача
стосовно його вимог зі сплати вартості
бланка паспорта у зв'язку з тим, що в
Порядку, на який він посилався на
обґрунтування їх правомірності, не
встановлено розмір такого
відшкодування, не передбачають його й
Правила. При цьому надати докази, які б
підтвердили вартість бланка паспорта,
відповідач відмовився, пославшись на
конфіденційність інформації.

Наведений висновок відображено в
постанові Верховного Суду України у
від 3 грудня 2013 року (справа №21-416а/13).

Відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

В Рішенні Європейського суду з прав
людини від 14 жовтня 2010 року у справі
"Щокін проти України" наголошено на
тому, що відповідне національне
законодавство повинно бути чітким та
узгодженим і, таким чином, відповідати
вимозі "якості" закону та забезпечувати
адекватність захисту від свавільного
втручання у майнові права заявника;
національні органи повинні
дотримуватись вимоги законодавства
щодо застосування підходу, який був би
найбільш сприятливим для юридичних та
фізичних осіб, коли національне
законодавство припускає неоднозначне
трактування.

За загальними критеріями для
оцінювання рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, рішення, дії суб'єкта
владних повноважень повинні бути
обґрунтованими, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення або вчинення дії. Він
вимагає від суб'єкта владних
повноважень враховувати як обставини,
на обов'язковість урахування яких
прямо вказує закон, так і інші
обставини, що мають значення у
конкретній ситуації. Для цього він має
ретельно зібрати і дослідити
матеріали, що мають доказове значення у
справ.

Отже, дії Головного управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області, які полягають у
стягненні з позивача 87,15 грн як плати за
послуги Державної міграційної служби
України щодо оформлення та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон та стягнення 120 грн як
плати за вартість бланку паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон є незаконними, а вимоги позивача
- обґрунтованими.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
задовольнні позовних вимог, оскільки
відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатні та
беззаперечні докази в обгрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, та не довів правомірність
дій.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про задоволення
позову.

Керуючись ч.3 ст. 160, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202,
ч.2 ст. 205, ст.207, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Скасувати постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
11.11.2013 року у справі у справі №803/2085/13-а
та прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Визнати протиправними дії Головного
управління Державної міграційної
служби України у Волинській області у
стягненні з ОСОБА_2 87,15 грн плати за
послуги щодо оформлення та видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон та 120 грн як плати за
вартість бланку паспорта громадянина
України для виїзду за кордон.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Р.П. Сеник

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 04.11.2014р.