Справа № 2а-4093/11/0970
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа №
106105/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2012 року у справі за позовом
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємства
«МВМ-ІФ» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2011 року позивач
Івано-Франківське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернувся до суду з адміністративним
позовом до приватного підприємства
«МВМ-ІФ», в якому просив стягнути з
відповідача на його користь
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 7312,50 грн.; стягнути на його
користь пеню за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 514,65 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 29
березня 2012 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погодившись із таким рішенням суду,
його оскаржив відповідач, який в
поданій апеляційній скарзі, його
оскаржив позивач, який в поданій
апеляційній скарзі, покликаючись на те,
що при вирішенні спору судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нову, якою
задоволити заявлені позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги те, що
відповідач не надав жодного
підтвердження створення робочих місць,
призначених для інвалідів.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скаргаи
не підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку
подання підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року
за №70, інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Наказом Держкомстату України № 49 від
10.01.2002 р. затверджено звіт за формою №
10-ПІ, який подають підприємства не
пізніше 1 лютого після звітного періоду
регіональному Фонду України
соціального захисту інвалідів.

Згідно пунктом 1.2 затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 6 липня 1998 р. №244 та
зареєстрованій в Міністерстві юстиції
України 17 липня 1998 р. за N 464/2904
Інструкції щодо заповнення державної
статистичної звітності за формами N 3-ПН
"Звіт про наявність вільних робочих
місць (вакантних посад) та потребу в
працівниках" і N 4-ПН "Звіт про
вивільнення працівників" підприємства,
установи і організації (надалі -
підприємства), розташовані на
території відповідного регіону,
незалежно від форм власності і
господарювання та відомчої
підпорядкованості, щомісячно в повному
обсязі подають державній службі
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
за формою N 3-ПН "Звіт про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
та потребу в працівниках".

Отже, на відповідача покладено
обов'язок створення робочих місць та
інформування про це позивача та
органів зайнятості, у порядку,
встановленому вищезазначеними
нормативними актами.

З положень Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» не вбачається, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів супроводжується
обов'язком підбирати та
працевлаштовувати інвалідів на
створені ним робочі місця. Такий
обов'язок покладено на органи
працевлаштування.

Аналіз ст.ст. 18, 19 Закону України «Про
зайнятість населення» дає підстави для
висновку про те, що виконанню
відповідними органами обов'язку
працевлаштовувати інвалідів повинно
передувати вжиття підприємством
необхідних заходів для забезпечення
такого працевлаштування, до яких
належать, зокрема, створення в
установленому порядку робочих місць у
межах нормативу та інформування
названих органів про наявність таких
вакантних місць для інвалідів, що й
було здійснено приватним
підприємством «МВМ-ІФ».

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що нормами
чинного законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні на
підприємства покладено обов'язок по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
а не обов'язок їх працевлаштування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст.
205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2012 року в справі № 2а-4093 /12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.М.
Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
З.М. Матковська