Справа № 2а-73/10
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2014 року
Справа № 17626/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Зарічненському районі на
постанову Зарічненського районного
суду Рівненської області від 15 березня
2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Зарічненському районі про визнання дій
протиправними і зобов'язання здійснити
нарахування та виплату пенсії по
інвалідності,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 01.03.2010 року звернувся до суду з
адміністративним позовом, у якому
просив визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Зарічненському районі у перерахунку
його пенсії по інвалідності згідно із
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (Закон № 796-XII) та
зобов'язати відповідача починаючи з
травня 2008 року провести такий
перерахунок, як інваліду IIІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
виходячи з мінімальної пенсії за віком,
обчисленої з розрахунку визначеного
законом прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Постановою цього ж суду від 15.03.2010 року,
прийнятою у відкритому судовому
засіданні, вищевказаний позов
задоволено частково, визнано
протиправною відмову управління
Пенсійного фонду України в
Зарічненському районі у перерахунку
пенсії ОСОБА_1 по інвалідності і
зобов'язано відповідача починаючи з
22.05.2008 року здійснити перерахунок та
виплату державної пенсії згідно із
ст.ст. 54 Закону № 796-XII, виходячи з
встановленого законом розміру
мінімальної пенсії за віком.

У поданій апеляційній скарзі
управління Пенсійного фонду України в
Зарічненському районі просить
зазначене судове рішення скасувати,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та неповноту
з'ясування істотних обставин справи.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком застосовується
виключно для визначення розміру
пенсій, призначених відповідно до
зазначеного Закону, і не може
враховуватися для перерахунків або
підвищень інших пенсій, в тому числі
пенсій, призначених згідно із Законом
№ 796-XII. Вказує на те, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією даного
Закону здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету, а не Пенсійного
фонду України. Стверджує, що пенсію
позивачу правомірно було обчислено
відповідно до положень ст. 50 Закону №
796-XII. Вважає, що при розрахунку розміру
пенсії позивача необхідно керуватися
насамперед постановою КМ України № 530
від 28.05.2008 року. Просить застосувати
строк звернення до адміністративного
суду, вважаючи, що він пропущений
позивачем без поважних причин.

З урахуванням вимог ч. 8 ст. 1832 та п. 3 ч. 1
ст. 197 КАС України апеляційний розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, колегія
суддів приходить до переконання, що
подана апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
мотивів.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі № 796-XII.

Як вбачається з матеріалів справи з
15.12.2003 року по даний час позивач отримує
пенсію по віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» тому
вимоги позивача стосовне проведення
перерахунку та виплати не виплаченої
пенсії по інвалідності згідно ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в той час як він отримує
пенсію по іншому виду пенсійного
забезпечення, не може бути задоволено
та є безпідставним.

Як безспірно встановлено, позивач є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, визнаний
інвалідом ІIІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з наслідками
аварії на ЧАЕС. Положеннями статті 14
Закону № 796-XII його віднесено до І
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону особам, віднесеним до категорії
1, які є інвалідами IIІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання, що позивач
має право на щомісячну додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком. Наявність такого права у
позивача є визначальною для вирішення
вказаного спору, крім того, це право
гарантується Конституцією України
(частина друга статті 46 Конституції
України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до вимог ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права. У своєму рішенні у
справі «Кечко проти України» від 08.11.2005
року Європейський Суд з прав людини
звертає увагу на те, що у межах свободи
дій держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5
постанови № 9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» звернув увагу
на те, що судам необхідно виходити з
того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження КМ України,
нормативно-правові акти Верховної Ради
Автономної Республіки Крим чи рішення
Ради Міністрів Автономної Республіки
Крим, акти органів місцевого
самоврядування, накази та інструкції
міністерств і відомств, накази
керівників підприємств, установ та
організацій тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Крім того, згідно із положеннями ч.4 ст. 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що при визначенні
розміру пенсій позивача застосуванню
підлягають ч.1 ст. 50 Закону № 796-XII, а не
постанова КМ України № 1 від 03.01.2002 року
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України» та
постанови КМ України № 530 від 28.05.2008
року і № 654 від 16.07.2008 року, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

У вказаному Законі викладено основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я. Пільги, компенсації, гарантії
є видом соціальної допомоги і
необхідною складовою конституційного
права на достатній життєвий рівень.
Отже, звуження підзаконним актом
змісту та обсягу права, наданого
Законом № 796-XII, є неправомірним.

Колегія суддів визнає безпідставним
покликання відповідача на ч.5 ст. 54
Закону № 796-XII, якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається КМ України, оскільки
надання законодавцем такого права КМ
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивачки, встановлених цим же
Законом. Тобто, КМ України повинен був
встановити зазначений порядок, не
порушуючи положень цього Закону, а
також інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 Закону № 796-XII випливає, що
під час визначення розміру додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
основу їх нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до переконання, що положення
ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не слід брати до уваги при
вирішенні даного спору, оскільки
наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону №
796-XII.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону № 796-XII,
яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка носить
імперативний характер, на переконання
колегії суддів свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення такого мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.
Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивача
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

Тому відмова відповідача у проведенні
такого перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

А тому висновки суду першої інстанції
не відповідають нормам матеріального
та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови не вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення без додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 202 КАС України є підставою
для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Зарічненському районі задоволити
частково.

Постанову Зарічненського районного
суду Рівненської області від 15 березня
2010 року у справі № 2а-73/10 скасувати та
прийняти нову, якою позов ОСОБА_1
задоволити частково.

Визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Зарічненському районі у перерахунку
пенсії позивачу ОСОБА_1 відповідно до
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеного згідно із ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
період з 22 травня 2008 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Зарічненському районі
провести перерахунок пенсії позивачу
ОСОБА_1 за період з 22 травня 2008 року
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», додаткову
пенсію в розмірі 50 % від мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, що
визначається згідно із ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Зарічненському районі
виплатити позивачу ОСОБА_1, у зв'язку із
проведенням вищевказаного перерахунку
пенсії, недоотримані суми пенсії за
період з 22 травня 2008 року, з урахуванням
проведених у цей час виплат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
В.В.Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я.Качмар