Справа № 809/3249/14
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"28" жовтня 2014 р.
Справа № 809/3249/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Микитюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання
Котик Д.М.,

представника позивача - Кічури Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до відповідача: ОСОБА_2

про стягнення заборгованості в сумі 415
184,40 грн,-

ВСТАНОВИВ:

09.10.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
позивач) звернулася в суд з
адміністративним позовом до фізичної
особи ОСОБА_2 (далі - відповідач) про
стягнення податкового боргу в розмірі
415 184,40 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач протиправно, в порушення
підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України, допустив
заборгованість по податку на доходи з
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в сумі 415 184,40
гривень.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю з підстав викладених у
позовній заяві та додаткових
поясненнях. Просила позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, без поважних причин та без
повідомлення про причини неприбуття
хоча, про дату, час та місце судового
розгляду справи була належним чином
повідомлена (а.с. 19). Правом подання
письмового заперечення проти
заявленого позову відповідач не
скористалася. Заяв та клопотань про
відкладення розгляду справи чи про
причини неявки суду не надала.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС
України (в редакції згідно Закону
України № 4054-VI від 17.11.2011 року) у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Тому, на підставі вищенаведеної норми,
суд приходить до висновку про
можливість розгляду даної
адміністративної справи за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши і оцінивши наявні в
матеріалах справи письмові докази,
судом встановлено наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає по
АДРЕСА_1, (реєстраційний номер НОМЕР_1),
29.04.2014 року подала до Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області податкову
декларацію про майновий стан і доходи
за звітній період 2013 рік (а.с. 9-10), де
самостійно визначила суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 415 184,40 гривень.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів регулює
Податковий кодекс України, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно статті 8 Податкового
кодексу України в Україні
встановлюються загальнодержавні та
місцеві податки та збори (пункт 8.1.). До
загальнодержавних належать податки та
збори, що встановлені цим Кодексом і є
обов'язковими до сплати на усій
території України, крім випадків,
передбачених цим Кодексом (пункт 8.2.). До
місцевих належать податки та збори, що
встановлені відповідно до переліку і в
межах граничних розмірів ставок,
визначених цим Кодексом, рішеннями
сільських, селищних і міських рад у
межах їх повноважень, і є обов'язковими
до сплати на території відповідних
територіальних громад (пункт 8.3.).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16
Податкового кодексу України
встановлено, що платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Відповідно до пункту 162.1 статті 162
Податкового кодексу України
платниками податку на доходи фізичних
осіб є фізична особа - резидент, яка
отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком визнається
обов'язок платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом, законами з
питань митної справи.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового
кодексу України встановлено, що крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56
Податкового кодексу України не
підлягає оскарженню податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Згідно статті 31 Податкового кодексу
України строком сплати податку та
збору визнається період, що
розпочинається з моменту виникнення
податкового обов'язку платника податку
із сплати конкретного виду податку і
завершується останнім днем строку,
протягом якого такий податок чи збір
повинен бути сплачений у порядку,
визначеному податковим
законодавством. Податок чи збір, що не
був сплачений у визначений строк,
вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового
обов'язку платника податків, у тому
числі податкового агента, визначається
календарною датою. Строк сплати
податку та збору обчислюється роками,
кварталами, місяцями, декадами,
тижнями, днями або вказівкою на подію,
що повинна настати або відбутися. Строк
сплати податку та збору встановлюється
відповідно до податкового
законодавства для кожного податку
окремо.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179
Податкового кодексу України фізична
особа зобов'язана самостійно до 1
серпня року, що настає за звітнім,
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену в поданій нею
податковій декларації.

Згідно підпункту 14.1.156. пункту 14.1.
статті 14 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно пункту 59.1. статті 59
Податкового кодексу України у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що позивачем на
виконання вимог пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України надіслано
податкову вимогу за №4728-25 від 01.08.2014
року (а.с. 6), яку відповідач залишив без
реагування.

У відповідності до підпункту 14.1.175.
пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу
України податковий борг визначається
як сума грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгодженого
платником податків або узгодженого в
порядку оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 87
Кодексу, джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що заявлена до стягнення
сума заборгованості є узгодженою та
являється податковим боргом
відповідача перед бюджетом.

Вказана обставина підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
податкової декларації про майновий
стан і доходи за 2013 рік від 29.04.2014 року
(а.с. 9-10), копією корінця податкової
вимоги від 01.08.2014 року № 4728-25 (а.с. 6),
довідкою про борг (а.с. 5) та особовою
карткою (а.с. 7).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що даний адміністративний позов
підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1 в дохід
Державного бюджету України податковий
борг по податку з доходів фізичних осіб
в сумі 415 184,40 грн. (чотириста п`ятнадцять
тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 40
копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Микитюк Р.В.

Постанова складена в повному обсязі
03.11.2014 року.