Справа № 817/4602/13-а
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4602/13-а

22 жовтня 2014 року 10год. 37хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Щербакова В. В. за
участю секретаря судового засідання
Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Буковський В.М.

відповідача: представник Довгалюк І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сарненський
хлібозавод" до Сарненська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у Рівненській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сарненський
хлібозавод" (далі по тексту - ТОВ
"Сарненський хлібозавод") звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області, з урахуванням заяви від 17.01.2014
року про зміну позовних вимог просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення:

- № від 19.12.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток на
загальну суму 1583985,00 грн., з яких 1055990,00
грн. - за основним платежем та 527995,00 грн.
- за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами);

- № від 19.12.2013 року, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на загальну
суму 305860,00 грн.;

- № від 19.12.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість по
відчизняних товарах на загальну суму
863020,50 грн., з яких 575547,00 грн. - за основним
платежем та 287773,50 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами);

В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача вказує, що
податковим органом при проведенні
перевірки зроблені висновки, які не
відповідають дійсним обставинам та не
підтверджені жодними належними
доказами, а також відповідачем було
неправильно застосовано норми
податкового законодавства при
винесенні оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень. Просив позов
задовольнити повністю з підстав
викладених в адміністративному позові.

Відповідач - Сарненська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі по тексту -
Сарненська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Рівненській області), адміністративний
позов не визнав з підстав викладених в
письмових запереченнях. Вважає вимоги
позивача безпідставними та
необгрунтованими. Просив суд відмовити
в задоволені позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази наявні в
матеріалах справи суд приходить до
висновку, що позовні вимоги слід
задовольнити повністю з наступних
підстав.

Судом встановлено, що за наслідком
проведення Сарненською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (в подальшому -
відповідач) планової виїзної
документальної перевірки позивача
було складено акт № 302/22/00379436 від
05.12.2013р. (надалі по тексту рішення
іменовано - акт перевірки).

В ході обумовленої перевірки
встановлено обставини, щодо завищення
позивачем витрат в сумі 4996583,00 грн., а
саме:

· виробнича собівартість
продукції не зменшувалась на вартість
зворотніх відходів та справедливу
вартість супутньої продукції,
отриманих у процесі виробництва на
суму 488317,00 грн.;

· по операціях позивача з ТОВ
«Яблуневий дар» з придбання соку
яблучного на суму 4 406 078,00 грн. та на
вартість послуг по зберіганню соку
яблучного на суму 960,00 грн. всього на
загальну суму 4 407 038,00 грн.;

· підприємством зайво віднесено
до валових витрат по собівартості
вартість реалізованого черств`яка на
загальну суму 102 188,00 грн.;

Окрім того, в ході обумовленої
перевірки встановлено обставини, щодо
завищення позивачем податкового
кредиту на загальну суму 881407,68 грн.:

· по операціях позивача з ТОВ
«Яблуневий дар» з придбання соку
яблучного на суму 881215,68 грн. та на
вартість послуг по зберіганню соку
яблучного на суму 192,00 грн. всього на
загальну суму ПДВ 881407,68 грн.

На підставі вказаного вище акту
перевірки відповідачем були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення
№ від 19.12.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток на
загальну суму 1 583 985,00 грн. грн. з яких:
1055990,00 грн. - за основним платежем та
527995,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

- податкове повідомлення-рішення
№ від 19.12.2013 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на
загальну суму 305860,00 грн..

- податкове повідомлення-рішення
№ від 19.12.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
по вітчизняних товарах на загальну
суму 863320,50 грн. з яких: 575547,00 грн. - за
основним платежем та 287773,5 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Склад витрат та порядок їх визнання
встановлено у ст. 138 Податкового
кодексу України.

Згідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Разом з тим, п. 138.6 ст. 138 Податкового
кодексу України зазначає, що
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України визначено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до статті 1 цього Закону
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
а господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Статтею 9 зазначеного Закону
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704.

Порядок формування податкового
кредиту визначено ст. 198 ПК України.

Пункт 198.1. ст. 198 ПК України встановлено
право платника на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів.

Датою виникнення такого права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (п.198.2. ст. 198 ПК
України).

До податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п.198.6. ст. 198 ПК України).

Стосовно тверджень відповідача
відносно того, що виробнича
собівартість продукції не
зменшувалась на вартість зворотніх
відходів та справедливу вартість
супутньої продукції, отриманих у
процесі виробництва на суму 488317,00 грн.

На сторінці 8 Акту перевірки відповідач
зазначає наступне: «В ході перевірки
встановлено, що ТзОВ «Сарненський
хлібозавод» протягом перевіряємого
періоду, суму реалізації готової
продукції зменшувало на вартість
повернутої покупцями продукції і хліб
та хлібобулочні вироби, які непридатні
для реалізації, а саме: за II кв. 2011 року в
сумі 134 690 грн., за III кв. 2011 року в сумі 168
988 грн., за ІV кв. 2011 року в cумі 160 951грн.,
Ікв.2012 року в сумі 121 606 грн., за II кв. 2012
року в сумі 105 231 грн., за ІІІ кв. в сумі 138
421 грн., ІVкв. в сумі 184 792 грн. Всього на
загальну суму 1 014 679 гри. В
бухгалтерському обліку підприємства
дані операції відображені слідуючим
чином: Дт.704 «Вирахування з доходу»,
Кт.361 «Розрахунки з покупцями» Дт.704
«Вирахування з доходу», Кт.6415 «ПДВ»
(суми зі знаком «мінус»). В
бухгалтерському та податковому обліку
дані операції відображені проводкою зі
знаком мінус». Собівартісь
реалізованої продукції підприємство
зменшувало в частині матеріальної
складової на повернену покупцем
продукцію, на загальну суму 526 767 грн., а
саме: за II квартал 2011 року в сумі 77011 грн,
за III кв. в сумі 2011 року 101 519 грн., за ІV кв.
2011 року в сумі 95 520 грн., за Ікв.2012 року в
сумі 66 302 грн., за II кв. 2012 року в сумі 60 642
грн., за ІІІ кв. в сумі 70 247 грн., ІVкв. в
сумі 91 526 грн. Виходячи з
вищенаведеного, виробнича
собівартість продукції не
зменшувалась на виробничу
собівартість повернутої продукції.
Оскільки повернута продукція, яка
непридатна для реалізації не є товаром,
то її можна прирівняти до зворотних
відходів.» З огляду на вказане на
сторінці 11 Акту перевірки відповідач
робить висновок про те, що відповідно
до пп.138 п.138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України підприємством зайво віднесено
до витрат суму 488 317,00 грн., а саме: в 2 кв.
2011 року в сумі 62729,00 грн., в 3 кв. 2011 року в
сумі 68681,00 грн., в 4 кв 2011 року в сумі 73652,00
грн., в 1 кв. 2012 року в сумі 66734,00 грн., в 2
кв. 2012 року в сумі 57735,00 грн., в 3 кв. 2012
року в сумі 66593,00 грн., в 4 кв. 2012 року в
сумі 92193,00 грн..

Суд не погоджується з вказаними
твердженнями податкового органу в
зв'язку з наступним:

У відповідності до підпункта 138.8.1.
пункту 138.8 статті 138 Податкового
кодексу України, передбачено, що: «до
складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

«Зворотні відходи виробництва»,
відповідно до п. 2.13 Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
запасів, затверджених наказом
Міністерства фінансів України від
10.01.2007 р. № 2 - «це залишки сировини,
матеріалів, напівфабрикатів та інших
видів матеріальних цінностей, що
утворилися у процесі виробництва
продукції (робіт, послуг), втратили
повністю або частково споживчі
властивості початкового матеріалу
(хімічні та фізичні) і через це
використовуються з підвищеними
витратами (зниженням виходу продукції)
або зовсім не використовуються за
прямим призначенням. Прикладами
відходів виробництва можуть бути
стружка), обрубки металу, обрізки
тканини тощо.»

«Зворотні відходи хлібопекарського
виробництва», відповідно до п. 189
Методичних рекомендацій з формування
собівартості продукції (робіт, послуг)
у хлібопекарській промисловості,
затверджених Державним департаментом
продовольства Міністерства аграрної
політики України, «підрозділяються на
такі, які:

- переробляються в основному
виробництві;

- використовуються в господарстві
(свиновідгодівля, тощо);

- реалізуються на сторону;

До відходів, які переробляються,
відносяться:

- окрайці хліба та сухарних плит,
що залишаються при нарізанні хліба і
плит на сухарі;

- відходи, що відбираються на
окремих стадіях технологічного
виробництва хліба;

- лом та деформовані вироби, що
відбираються в процесі виробництва з
печей, при охолоджуванні, внутрішньо
цеховому транспортуванні та укладанні
виробів;

- лом від апробацій виробів при
вибраковці та залишки готової
продукції, що надходять з лабораторії
після аналізу;

- крихти та лом при виготовленні
сухарних та бубликових виробів,
хлібних паличок та соломок;

- відходи, що утворилися в момент
переходу з випічки одного сорту
виробів на другій і в період пуску чи
зупинки печей;

- відходи при освоєнні та
впровадженні нових сортів продукції.

До відходів, які використовуються в
господарстві та реалізуються
відносяться: борошняний змет, який
збирається у виробничих цехах та
борошняних складах, борошняний вибій
від витрушування мішків, хлібні крихти,
відходи від зачистки тістомісильних та
тістообробних агрегатів».

Разом з тим, поняття «черства
продукція, що повертається з торгової
мережі» (п. 203) та «зворотні відходи» (п.
189), відповідно до вищевказаних
Методичних рекомендацій з формування
собівартості продукції (робіт, послуг)
у хлібопекарській промисловості -
розмежовані, тобто містять інше
значення.

Отже, відповідно до вищенаведених
визначень - «зворотніх відходів»,
наведених в Методичних рекомендаціях з
бухгалтерського обліку запасів
затверджених наказом Міністерства
фінансів України від 10.01.2007 р. № 2 та
Методичних рекомендаціях з формування
собівартості продукції (робіт, послуг)
у хлібопекарській промисловості,
затверджених Державним департаментом
продовольства Міністерства аграрної
політики України, повернена покупцями
з торгової мережі продукція - хліб та
хлібобулочні вироби (черств`як
загальний) TOB «Сарненський хлібозавод»
за перевіряємий відповідачем період,
не має ознак, за якими класифікуються
зворотні відходи.

Відповідно до Державного
класифікатора України. Класифікатора
відходів ДК 005-96, затвердженого наказом
Держстандарту України від 29.02.1996 р. № 89,
позиція «черствий хліб», або «хліб та
хлібобулочні вироби, повернуті
покупцем» - відсутня.

11.03.2014 року судом з метою з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо було призначено у справі
судово-економічну експертизу, на
вирішення якої було поставлено
наступне питання: Чи підтверджуються
документально завищення ТОВ
«Сарненський хлібозавод» зазначені в
розділі 3.1.2. іменованому "Валові
витрати" акту про результати планової
виїзної перевірки ТОВ «Сарненський
хлібозавод» № 302/22/00379436 від 05.12.2013 року
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області витрат на загальну суму 488 317,00
грн., а саме: в 2 кв. 2011 року в сумі 62729,00
грн., в 3 кв. 2011 року в сумі 68681,00 грн., в 4
кв 2011 року в сумі 73652,00 грн., в 1 кв. 2012
року в сумі 66734,00 грн., в 2 кв. 2012 року в
сумі 57735,00 грн., в 3 кв. 2012 року в сумі 66593,00
грн., в 4 кв. 2012 року в сумі 92193,00 грн., що
полягають у не зменшенні виробничої
собівартості продукції на виробничу
собівартість повернутої продукції?

У відповідності до висновку
Волинського відділення Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 7275 від 15.09.2014 року
експертом зроблено висновок про те, що
за результатами проведеного
дослідження завищення ТОВ
«Сарненський хлібозавод» зазначені в
розділі 3.1.2. іменованому "Валові
витрати" акту про результати планової
виїзної перевірки ТОВ «Сарненський
хлібозавод» № 302/22/00379436 від 05.12.2013 року
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області витрати на загальну суму 488 317,00
грн., а саме: в 2 кв. 2011 року в сумі 62729,00
грн., в 3 кв. 2011 року в сумі 68681,00 грн., в 4
кв 2011 року в сумі 73652,00 грн., в 1 кв. 2012
року в сумі 66734,00 грн., в 2 кв. 2012 року в
сумі 57735,00 грн., в 3 кв. 2012 року в сумі 66593,00
грн., в 4 кв. 2012 року в сумі 92193,00 грн., що
полягають у не зменшенні виробничої
собівартості продукції на виробничу
собівартість повернутої продукції
документально не підтверджується.

Отже, висновки податкового органу, що
зазначені в акті перевірки, щодо не
зменшення виробничої собівартості
продукції на вартість зворотніх
відходів та справедливу вартість
супутньої продукції, отриманих у
процесі виробництва на суму 488317,00 грн. є
безпідставними.

Що стосується висновку податкового
органу щодо завищення позивачем витрат
на суму 4 407 038,00 грн. та податкового
кредиту на суму 881 407,68 грн. по операціям
позивача з ТОВ «Яблуневий дар».

У відповідності до п.2.3 статуту
позивача одними із основних видів його
діяльності (з-поміж переліку інших) є
торгівельна діяльність у сфері
оптової, роздрібної торгівлі,
громадського харчування щодо
реалізації продовольчих і
непродовольчих товарів, алкогольних
напоїв, тютюнових виробів, включаючи
створення торгівельної мережі для
реалізації продукції власного
виробництва та інших виробників.

Формування обумовлених сум
податкового кредиту та витрат
відбулося по двох господарських
операціях позивача з ТОВ «Яблуневий
дар», а зокрема: по операції з придбання
соку яблучного на суму 4 406 078,00 грн. та
ПДВ в розмірі 881 215,68 грн. та операції з
надання послуг по його зберіганню на
суму 960,00 грн. та ПДВ в розмірі 192,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для формування названих сум
податкового кредиту та витрат за
операцією з придбання та зберігання
яблучного соку є:

-договір купівлі-продажу №27-ЯКС від
27.08.2012 року з доповненнями, предметом
якого було придбання позивачем у ТОВ
«Яблуневий дар» яблучного соку. Місце
передачі товару Покупцем продавцю:
Львівська область, м.Городок, вул.
Львівська, 274 (п.4.1. Договору);

-видаткова накладна на поставку соку №
1678 від 29.08.2012 року на суму 1 037 180,16 грн. та
акт прийому-передачі соку № б/н від
29.08.2012 року;

-видаткова накладна на поставку соку №
1799 від 24.09.2012 року на суму 1 575 132,48 грн. та
акт прийому-передачі соку № б/н від
24.09.2012 року;

-видаткова накладна на поставку соку №
1903 від 09.10.2012 року на суму 1 596 386,88 грн. та
акт прийому-передачі соку № б/н від
09.10.2012 року;

-видаткова накладна на поставку соку №
2311 від 24.12.2012 року на суму 1 078 594,56 грн. та
акт прийому-передачі соку № б/н від
24.12.2012 року;

-податкові накладні № 208 від 29.08.2012 року
на суму 1 037 180,16 грн., № 84 від 24.09.2012 року
на суму 1 575 132,48 грн., № 55 від 09.10.12 року на
суму 1 596 386,88 грн. та № 105 від 24.12.2012 року
на суму 1 078 594,56 грн.;

-договір зберігання № 27/01 від 27.08.2012
року, предметом якого є зберігання
придбаного позивачем соку на
виробничих потужностях продавця (ТОВ
«Яблуневий дар»);

-акти прийому-передачі соку на
зберігання № б/н від 29.08.2012 року, № б/н
від 29.08.2012 року, № б/н від 24.09.2012 року, №
б/н від 24.09.2012 року, № б/н від 09.10.2012 року,
№ б/н від 24.12.2012 року;

-видаткові накладні на відпуск
матеріальних цінностей на зберігання:
серії СХЗ № 1 від 29.08.2012, серії СХЗ № 2
від 29.08.2012 року, серії СХЗ № 1 від 24.09.2012
року, серії СХЗ № 2 від 24.09.2012 року, серії
СХЗ № 1 від 09.10.2012 року, серії СХЗ № 1 від
24.12.2012 року;

-акти прийому-передачі товару із
зберігання № б/н від 30.08.2012 року, № б/н
від 31.08.2012 року, № б/н від 26.09.2012 року, №
б/н від 27.09.2012 року, № б/н від 16.10.2012 року,
№ б/н від 17.10.2012 року, № б/н від 19.10.2012
року, № б/н від 25.12.2012 року;

-видаткові накладні на відпуск
товарно-матеріальних цінностей із
зберігання № б/н від 30.08.2012 року, № б/н
від 31.08.2012 року, № 1-1 від 26.09.2012 року, № 2-2
від 27.09.2012 року, серії ЯД № 1-1 від 16.10.2012
року, серії ЯД № 1-2 від 17.10.2012 року,
серії ЯД № 1-3 від 19.10.2012 року, № 1-1 від
25.12.2012 року;

-акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № 1711 від 31.08.2012 року на суму 144,00
грн., № 1836 від 28.09.2012 року на суму 230,40
грн., № 1997 від 26.10.2012 року на суму 720,00
грн., № 2334 від 28.12.2012 року на суму 57,60
грн.;

-податкові накладні № 240 від 31.08.2012 року
на суму 144,00 грн., № 121 від 28.09.2012 року на
суму 230,40 грн., № 151 від 26.10.2012 року на
суму 720,00 грн., № 130 від 28.12.2012 року на
суму 57,60 грн.;

-платіжні доручення: № 231 від 30.08.2012 року
на суму 260 000,00 грн., № 396 від 20.09.2012 року
на суму 130 000,00 грн., № 426 від 24.09.2012 року
на суму 165 000,00 грн., № 440 від 25.09.2012 року
на суму 30 000,00 грн., № 775 від 313.10.2012 року
на суму 195 000,00 грн., № 1307 від 27.12.2012 року
на суму 136 830,96 грн., № 376 від 21.02.2013 року
на суму 934 387,06 грн., № 604 від 15.03.2013 року
на суму 2 285 206,44 грн., № 672 від 27.03.2013 року
на суму 1 160 869,62 грн., № 1323 від 27.12.2012 року
на суму 1 094,40 грн., на оплату ТОВ
«Яблуневий дар» вартості придбаного
позивачем соку та послуг по його
зберіганню;

-картка позивача по рахунку 631
контрагент ТОВ «Яблуневий дар», що
підтверджує відображення операцій з
придбання соку в бухгалтерському
обліку позивача;

-картка позивача по рахунку 6852
контрагент ТОВ «Яблуневий дар», що
підтверджує відображення операцій з
послуг зберігання соку в
бухгалтерському обліку позивача;

-накази позивача про відрядження № 17
від 24.08.2012 року, № 27 від 24.09.2012 року, № 28
від 25.09.2012 року, № 30 від 08.10.2012 року, № 33
від 15.10.2012 року, № 35 від 18.10.2012 року, № 48
від 04.12.2012 року, № 52 від 24.12.2012 року, № 53
від 27.12.2012 року та книга реєстрації
наказів про відрядження за період від
01.08.2012 року по 31.12.2012 року;

-шляхові листи легкового автомобіля: №
455 на 27-31 серпня 2012 року, № 720 на 14-24
вересня 2012 року, № 848 на 24-30 вересня 2012
року, № 1049 на 8-12 жовтня 2012 року, № 1144 на
15-21 жовтня 2012 року, № 1917 від 10-14 грудня
2012 року, № 2109 на 24-31 грудня 2012 року.

Як стверджується матеріалами справи,
28.08.2012 року позивачем укладено з
нерезидентом фірмою «SUPRAMOND IMPEX LLP»
(Англія) договір №29/08/2012-AJC з
доповненнями до нього. 10.12.2012 року
позивачем укладено з нерезидентом
фірмою «SUPRAMOND IMPEX LLP» (Англія) договір
№10/12/2012-AJC з доповненнями до нього.
Предметом даних договорів є поставка
соку яблучного на умовах FCA місце
завантаження товару Львівська область,
м.Городок, вул. Львівська, 274А (п.3.1., та 6.2.
вказаних договорів). Завантаження
товару, згідно п.5.1. названих договорів
проводиться за обумовленою адресою в
автоцистерни надані покупцем (фірмою
«SUPRAMOND IMPEX LLP»).

З вказаного слідує, що договір позивача
з ТОВ «Яблуневий дар» щодо придбання
соку та його зберігання, до моменту
відправки за межі митної території
України є такими, що направлені на
виконання зобов'язань позивача з
поставки соку для фірми «SUPRAMOND IMPEX LLP».

Обставини щодо фактичного виконання
названих господарських операцій
позивача та ТОВ «Яблуневий дар» окрім
вище перелічених документів
підтверджується наступними
документами:

-вантажно-митними деклараціями: №
209120000/2012/028251 від 30.08.2012 року, №
209120000/2012/028384 від 31.08.2012 року, №
209120000/2012/031252 від 26.09.2012 року, №
209120000/2012/031395 від 27.09.2012 року, №
209120000/2012/031404 від 27.09.2012 року, №
209120000/2012/033601 від 16.10.2012 року, №
209120000/2012/033748 від 17.10.2012 року, №
209120000/2012/034108 від 19.10.2012 року, №
209120000/2012/040495 від 25.12.2012 року, №
209120000/2012/040496 від 25.12.2012 року, на
зворотному боці яких відображені
обставини, щодо транспортування
яблучного соку за межі митної
території України для фірми «SUPRAMOND IMPEX
LLP»;

-міжнародними товарно-транспортними
накладними (CMR): № 0001206 від 30.08.2012 року, №
114538 від 31.08.2012 року, № 114374 від 26.09.2012
року, № 114338 від 26.09.2012 року, № 0001324 від
27.09.2012 року, № 0002047 від 16.10.2012 року, № 0001970
від 17.10.2012 року, № 0002050 від 17.10.2012 року, №
0002373 від 25.12.2012 року, № 0002374 від 25.12.2012
року, що підтверджують перевезення
придбаного у позивача соку компанією
перевізником;

-сертифікатами походження: № 433964 від
30.08.2012 року, № 433695 від 30.08.2012 року, № 433908
від 24.09.2012 року, № 433909 від 24.09.2012 року, №
433906 від 24.09.2012 року, № 489131 від 09.10.2012
року, № 489130 від 09.10.2012 року, № 489136 від
09.10.2012 року, № 526560 від 25.12.2012 року, № 526559
від 25.12.2012 року;

-висновком про походження: № 1-2222-В від
30.08.2012 року, виданий Львівською
Торгово-промисловою палатою про те, що
сік, що поставляється позивачем для
фірми «SUPRAMOND IMPEX LLP» виготовлений ТОВ
«Яблуневий дар», яке займається
виробництвом концентрованого
яблучного соку на власних виробничих
потужностях;

-висновками державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№ 05.03.02-04/89800 від 08.09.2011 року, № 05.03.02-04/92853
від 19.09.2011 року про те, що сік яблучний
концентрований, що виготовлений ТОВ
«Яблуневий дар» відповідає
встановленим показникам безпеки;

-листом № 1044 від 23.12.2013 року ТОВ
«Яблуневий дар» відповідно до якого,
ТОВ «Яблуневий дар» підтвердило
обставини з приводу фактичного
виконання названих господарських
операцій з придбання позивачем соку
яблучного та надання послуг його зі
зберігання. Також названим листом
підтверджено обставини щодо повного
розрахунку за обумовленими операціями.

-актами завантаження від 30.08.2012 року,
від 31.08.2012 року, від 26.09.2012 року, від
27.09.2012 року, від 27.09.2012 року, від 16.10.2012
року, від 17.10.2012 року, від 19.10.2012 року, від
25.12.2012 року, від 25.12.2012 року, що
підтверджують завантаження придбаного
позивачем соку в автоцистерни надані
фірмою «SUPRAMOND IMPEX LLP»;

-банківськими платіжними дорученнями
про надходження валютних коштів від
19.02.2013 року на суму 86 400 EUR, від 14.03.2013 року
на суму 216 000 EUR, від 26.03.2013 року на суму 129
600 EUR;

-карткою позивача по рахунку 362
контрагент фірмою «SUPRAMOND IMPEX LLP», що
підтверджує відображення операцій з
продажу соку в бухгалтерському обліку
позивача;

-наказом позивача № 9-ОС від 26.08.2012 року
про прийняття на роботу ОСОБА_4 на
посаду менеджера з постачання відділу
збуту, яка здійснювала декларування
соку та поясненням ОСОБА_4 від 23.12.2013
року про те, що вона здійснювала митне
декларування придбаного позивачем
соку для відправки відповідно до
зовнішньоекономічного договору.

Відповідно до вказаних документів, ТОВ
«Яблуневий дар» поставило позивачу сік
яблучний на території свого
підприємства, надало позивачу послуги
по зберіганню соку яблучного до
моменту його відправки за кордон. Сік
яблучний фактично завантажений у
автоцистерни надані фірмою «SUPRAMOND IMPEX
LLP» нерезидентом, що відповідає
положенням п. 5.1 зовнішньоекономічного
договору, замитнений працівником
позивача та поставлений для
нерезидента, розрахунки позивача з ТОВ
«Яблуневий дар» за сік та послуги з
його зберігання проведені в повному
обсязі, підтвердженням чого слугують
платіжні доручення № 231 від 30.08.2012 року,
№396 від 20.09.2012 року, № 426 від 24.09.2012 року,
№ 440 від 25.09.2012 року, № 775 від 313.10.2012 року,
№ 1307 від 27.12.2012 року, № 376 від 21.02.2013 року,
№ 604 від 15.03.2013 року, № 672 від 27.03.2013 року,
№ 1323 від 27.12.2012 року.

Отже, обумовлені операції позивача та
ТОВ «Яблуневий дар» з приводу
придбання соку та надання послуг по
його зберіганню є такими що відбулися
та носили реальний характер.

Крім того, відповідно до письмових
пояснень Ярмолки О.В., який є керівником
ТОВ «Сарненський хлібозавод»,
вищевказані первинні документи
підписано ним власноручно.

Вищевказані документи є первинними
документами в розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затв. наказом
Міністерства фінансів України №88 від
24.05.1995р.) та відповідно належним чином
підтверджують факт здійснення
названих господарських операцій
позивача та ТОВ «Яблуневий дар».

Відносно ж доводів податкового органу
про відсутність документів, які
посвідчують факт перебування
директора ТОВ «Сарненський
хлібозавод» Ярмолки О.В. в місці
отримання та передачі на відповідальне
зберігання соку (м.Городок), а саме
звіту на відрядження чи іншого
документу та не надання актів про
фактичну якість та комплектність
продукції, специфікацій та описів то
відсутність таких документів не
спростовує обставин щодо фактичного
здійснення згаданих господарських
операцій.

З приводу доводів відповідача щодо не
надання податковому органу
сертифікатів якості яблучного соку, то
перевірка таких документів не належить
до повноважень податкового органу.
Вказане підтверджується пп.20.1.8. п.20.1.
ст.20 Податкового кодексу України,
згідно якої податковий орган має право
під час проведення перевірок вивчати
та перевіряти первинні документи, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку, інші регістри,
фінансову, статистичну звітність,
пов'язані з обчисленням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Як
вбачається із даної норми чинного
законодавства, податковий орган не
уповноважений на здійснення перевірки
сертифікатів якості виробника, адже
вказані документи не відносяться до
первинних документів, оскільки не
фіксують і не підтверджують
господарську операцію (п.2.1. Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку, затв.
наказом Мінфін України №88 від 24.05.1995р.).
Крім того, наявність або відсутність
сертифікатів якості виробника не
спростовує обставин, щодо фактичного
здійснення названих господарських
операцій, адже ці документи лише
засвідчують відповідність харчових
продуктів вимогам, визначеним у
сертифікаті якості (ст.1 Закону України
«Про підтвердження відповідності» та
ст.21 Закону України «Про безпечність та
якість харчових продуктів»).
Відповідно до ст.6 Конституції України
органи державної влади здійснюють свої
повноваження виключно відповідно до
законів України, а тому здійснення
повноважень, які не надані податковому
органу чинним законодавством не
передбачено.

Доцільність здійснення операцій з
придбання позивачем соку яблучного та
послуг по його зберіганню у ТОВ
«Яблуневий дар» та подальшого продажу
за зовнішньоекономічним договором для
фірми «SUPRAMOND IMPEX LLP» підтверджується
бухгалтерською довідкою позивача №
02.01-20 від 13.01.2014 року про економічну
доцільність названої операції та
отримання позивачем прибутку
внаслідок їх здійснення у розмірі 168
844,48 грн.

Висновок відповідача що операції з
придбання та продажу яблучного соку є
нетиповими для позивача не знайшов
свого підтвердження в ході розгляду
справи, оскільки предметом діяльності
позивача (з-поміж переліку інших)
згідно до п.2.3. статуту є торгівельна
діяльність у сфері оптової, роздрібної
торгівлі, громадського харчування щодо
реалізації продовольчих і
непродовольчих товарів, алкогольних
напоїв, тютюнових виробів, включаючи
створення торгівельної мережі для
реалізації продукції власного
виробництва та інших виробників. Отже,
відповідач не довів, у чому полягає
нетиповість здійснення господарської
діяльності позивача, яка визначена у
його статутних документах.

За таких обставин, названі операції
позивача є такими, що відбулися,
придбаний позивачем сік використаний у
господарській діяльності позивача з
метою одержання доходу.

Таким чином позивачем правомірно
сформовано витрати на суму 4 407 038,00 грн.
та податковий кредит на суму 881 407,68 грн.
по операціям позивача з ТОВ «Яблуневий
дар».

Що стосується висновку податкового
органу про те, що підприємством зайво
віднесено до валових витрат по
собівартості вартість реалізованого
черств`яка на загальну суму 102 188,00 грн.

На сторінці 21 Акту перевірки
відповідач зазначає наступне: «При
проведенні перевірки встановлено, що
відповідно до Закону України Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність України, Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати", 17
"Податок на прибуток" та Податкового
кодексу України, товариством
безпідставно віднесено до валових
витрат, витрати, які не пов'язанні з
господарською діяльністю товариства».
Крім того, на сторінці 22 Акту перевірки
відповідач вказує: «Товариством
сформованій валові витрати на
понесенні витрати різного виду
придбання товарів, робіт, послуг - що не
призвели до очікуваного доходу та
результату господарської діяльності
суб'єкта господарювання - одержання
прибутку. На pax. 943 „Собівартість
реалізованих основних виробничих
запасів" обліковується собівартість
реалізованого черств`яка. В
бухгалтерському обліку дана операція
відображена проводкою Д-т 943 Кт 209. За 2011
рік собівартість реалізованого
черств`яка відповідно до
журналу-ордеру по pax.943 становила 170 644
грн., а саме: за І кв. 2011 року в сумі 32
346,44грн, за II кв.2011 року в сумі 44 121,66 грн.,
ІІІ кв.2011 року в сумі 50 454,53 грн., ІV кв. 2011
року в сумі 43 720,85 грн. Дані витрати
віднесені до податкового обліку в
декларації з податку на прибуток у
відповідні періоди в ряд. 06.4 „Інші
витрати звичайної діяльності та інші
операційні витрати." Відповідно до
валових доходів за 2011 рік в деклараціях
з податку на прибуток до рядку 03 „Інші
доходи" віднесено доходів від
реалізації черств`яка згідно з
журналом ордером по pax 712 (Д т 712 К- т 791) на
суму 68 456,04 грн, а саме: за І кв. 2011 року в
сумі 14 215,75 грн., за II кв. 2011 року в сумі
15225,04 грн., за III кв.2011 року в сумі 20382,38
грн, ІУкв.2011 року 18 632,89 грн. Різниця
складає (170644 - 68456 = 102188грн).» У зв'язку з
вказаним відповідач на сторінці 22 Акту
перевірки робить висновок про те, що
підприємством в порушення п.п.5.2.1, п.5.2
ст.5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", п.п.14.1.36 п.14.1 cт. 14.
Податкового кодексу України, зайво
віднесено до валових витрат по
собівартості реалізованого черств'яка
на загальну суму 102 188 грн., а саме: в І кв.
2011 року 18130 грн., в II кв. 2011 року в сумі 28
897 грн., в III кв.2011 року в сумі 30 073 грн., в
ІV кв.2011 року в сумі 25 088 грн.

Суд не погоджується з вказаними
твердженнями податкового органу в
зв'язку з наступним:

У відповідності до п.2.3 статуту
позивача одними із основних видів його
діяльності (з-поміж переліку інших) є
виробництво хліба та хлібобулочних
виробів; виробництво борошняних
кондитерських виробів, тортів і
тістечок нетривалого зберігання.

В п.5.1. ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
редакції, що діяла в момент формування
спірних валових витрат, вказано, що
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

В п.п. 14.1.27. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України визначено, що витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Склад витрат підприємства
визначаються відповідно до:

- п.п. 5.2.1 п.5.2. ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

- п.п.5.2.1. п.5.2. Податкового кодексу
України: Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Разом з тим, поняття господарської
діяльності визначено згідно із:

- п.1.32. ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
де зазначено, що господарська
діяльність - будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

- п.п.14.1.36 п.14.1. ст.14 Податкового
кодексу України, де визначено, що
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до вищевказаних визначень
господарської діяльності наведених в
Законі України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та Податковому
кодексі України господарська
діяльність спрямована на отримання
доходу, а не отримання прибутку.

З декларацій з податку на прибуток
підприємства вбачається, отримання ТОВ
«Сарненський хлібозавод» за період 2кв.
- 4 кв. 2011 року та за 2012 рік доходу у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності.

Крім того, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг формується за правилами п. 138.6
ПКУ (собівартість придбаних та
реалізованих товарів) та п. 138.8 ПКУ
(собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг).

Зазначені пункти ст. 138 ПКУ не містять
обмежень щодо формування собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг в залежності від
розміру доходу від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

З урахуванням викладеного, слідує що
порядок формування доходу від
реалізації товарів (виконаних робіт,
наданих послуг) та їх собівартості не
залежить безпосередньо від реалізації
таких товарів (робіт, послуг). Тобто
операції з продажу платнику податку
товарів (виконаних робіт, наданих
послуг), у т. ч. за ціною нижче
собівартості, відображаються в
податковому обліку на загальних
підставах за правилами, визначеними ст.
134 ПКУ.

Згідно з пп. 14.1.228 ПКУ собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг - це витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням розділу III ПКУ.

В Методичних рекомендаціях з
формування собівартості продукції
(робіт, послуг) в промисловості,
затверджених наказом Мінпромполітики
від 09.07.2007 р. № 373, під виробничою
собівартістю промислової продукції
розуміються виражені в грошовій формі
поточні витрати підприємства на її
виробництво.

Отже, операція з продажу черствої
продукції (черствяка) за ціною нижче
собівартості - це потенційно збиткова
операція для підприємства, адже
фінансові та матеріальні ресурси вже
використані підприємством в процесі
виробництва та реалізації товарів
(робіт, послуг) і їх необхідно поновити
за рахунок покупця при продажу
продукції.

Відповідно до п. 134.1 ПКУ об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно із ст. 135 - 137, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно із ст. 138 - 143,
з урахуванням правил, встановлених ст.
152 цього Кодексу.

Що стосується нарахування доходу від
продажу товару, то відповідно до п. 135.4
ПКУ дохід від операційної діяльності
визнається в розмірі договірної
(контрактної) вартості, але не менше ніж
сума компенсації, отримана в будь-якій
формі, в тому числі при зменшенні
зобов'язань, та включає згідно з пп. 135.4.1
ПКУ дохід від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, у тому
числі винагороди комісіонера
(повіреного, агента тощо). Таким чином,
вказані норми ПКУ не містять особливих
вимог щодо визначення доходу при
реалізації товарів за ціною нижче
собівартості.

У відповідності до п.138.2. Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього кодексу. Керуючись вказаною
нормою, а також п.138.4. Податкового
кодексу України, яка встановлює, що
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, ТОВ
«Сарненський хлібозавод» включив до
складу витрат, а саме до собівартості
реалізованої черствої продукції
витрати на суму 102 188,00 грн. При цьому,
всі витрати були підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, що не
заперечується відповідачем.

Оскільки, позивачем в ході перевірки
було надано відповідачу всі відповідні
первинні документи, які підтверджують
витрати на вказану суму, і такі витрати
не відносяться до таких, що не
включаються до складу витрат згідно
п.5.3. ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та ст.139 Податкового кодексу України, то
відповідно до п.140.5. ст.140 Податкового
кодексу України відповідач не мав
права встановлювати додаткові
обмеження щодо складу витрат платника
податку.

11.03.2014 року судом з метою з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо було призначено у справі
судово-економічну експертизу, на
вирішення якої було поставлено
наступне питання: «Чи підтверджуються
документально завищення ТОВ
«Сарненський хлібозавод» зазначені в
розділі 3.1.2. іменованому "Валові
витрати" акту про результати планової
виїзної перевірки ТОВ «Сарненський
хлібозавод» № 302/22/00379436 від 05.12.2013 року
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області витрат на загальну суму 102 188,00
грн. а саме: в 1 кв. 2011 року 18130,00 грн., в 2
кв. 2011 року в сумі 28 897,00 грн., в 3 кв. 2011
року в сумі 30073,00 грн., в 4 кв. 2011 року в
сумі 25088,00 грн., що полягає у зайвому
віднесенні до валових витрат, по
собівартості реалізованого
черств`яка?»

У відповідності до висновку
Волинського відділення Львівського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 7275 від 15.09.2014 року
експертом зроблено висновок про те, що
за результатами проведеного
дослідження завищення ТОВ
«Сарненський хлібозавод» зазначені в
розділі 3.1.2. іменованому "Валові
витрати" акту про результати планової
виїзної перевірки ТОВ «Сарненський
хлібозавод» № 302/22/00379436 від 05.12.2013 року
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області витрати на загальну суму 102 188,00
грн. а саме: в 1 кв. 2011 року 18130,00 грн., в 2
кв. 2011 року в сумі 28 897,00 грн., в 3 кв. 2011
року в сумі 30073,00 грн., в 4 кв. 2011 року в
сумі 25088,00 грн., що полягають у зайвому
віднесенні до валових витрат, по
собівартості реалізованого черств`яка
документально не підтверджується.

Отже, висновки податкового органу, що
зазначені в акті перевірки, про те, що
підприємством зайво віднесено до
валових витрат по собівартості
вартість реалізованого черств`яка на
загальну суму 102 188,00 грн. є
безпідставними.

Згідно статті 19 Конституції України
правовий порядок в Україні грунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади і органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно статті 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

Результати судового розгляду справи
дають суду підстави для висновку, що
при прийнятті спірних податкових
повідомлень-рішень суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовані ці
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача, які підлягають до судового
захисту шляхом визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області №
від 19.12.2013 року, № від 19.12.2013
року та № від 19.12.2013 року.

Судові витрати присуджуються на
користь позивача відповідно до ч.1 ст.94
КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 19.12.2013 року, №
від 19.12.2013 року та № від 19.12.2013
року.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сарненський
хлібозавод" із Державного бюджету
України витрати пов'язані із
проведенням судової експертизи у
розмірі 7400,00 грн. (сім тисяч чотириста
грн. 00 коп.)

Присудити на користь позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сарненський
хлібозавод" із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 4872,00 грн.
(чотири тисячі вісімсот сімдесят дві
грн. 00 коп.)

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.