Справа № 804/11475/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В. при
секретаріНовченко Є.Ю. за участю:
представника позивача представника
відповідача Сидорова Ю.В. Фініченко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автоснабсервіс» до Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоснабсервіс»
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
позовом до Новомосковської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач не погоджується
із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням від 10.07.2014 року
прийнято із грубим порушенням норм
чинного законодавства, оскільки
висновки акту перевірки не ґрунтуються
на нормах Податкового кодексу України
та інших нормативних актах, зроблені
всупереч діловій практиці та
економічній суті господарських
операцій. Таким чином, зазначене вище
податкове повідомлення-рішення
позивач просить визнати протиправним
та скасувати з підстав, викладених у
позовній заяві та поясненнях.
У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
Відповідач позов не визнав, надав до
суду письмові заперечення, зазначивши,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
правомірно, в межах повноважень та на
підставі законодавства України. У
судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи,
викладені у запереченнях на позов, та
просив відмовити у задоволенні
Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши наявні документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Посадовими особами Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
питань взаємовідносин з контрагентом
вересень, жовтень та листопад 2013 року.
За результатами перевірки складено акт
від 26.06.2014 року №266/221/38592998, у висновках
якого встановлено порушення позивачем
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України по операціях з
постачання від ТОВ «Готика ЛТД» (код
листопад 2013 року на загальну суму ПДВ
10 липня 2014 року податковим органом
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у сумі 341 598,75 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Підпунктом 14.1.35 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
закріплено, що господарська діяльність
- діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
У відповідності до підпункту 14.1.191
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України постачання товарів - будь-яка
передача права на розпоряджання
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду.

В силу пункту 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно абзацу першого пункту 188.1 статті
188 Податкового кодексу України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Судом встановлено, що між ТОВ «Готика
ЛТД» (виконавець) та ТОВ
«Автоснабсервіс» (замовник) укладено
договір про надання
інформаційно-технічних послуг №09-інф
від 02.09.2013 року, відповідно до якого
замовник в порядку та на умовах,
визначених цим договором, дає завдання
виконавцеві та зобов'язується оплатити
його послуги, а виконавець
зобов'язується надати замовнику
інформаційно-технічні послуги
обслуговування автотранспорту
замовника.

Виконання умов вказаного договору
підтверджується податковими
накладними, актами приймання наданих
послуг, реєстрами отриманих податкових
накладних, зведеними документами
бухгалтерського обліку, у яких
відображені операції із цим
контрагентом.

Суми податку на додану вартість за
даними податковими накладними
включено до податкового кредиту
відповідного періоду, відображених у
реєстрі отриманих податкових
накладних, які відповідають даним
додатку 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість та даним
декларації з податку на додану
вартість за вересень, жовтень та
листопад 2013 року.

Згідно пояснень позивача товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автоснабсервіс» не здійснювало
перерахунок грошових коштів на
підприємство ТОВ «Готика ЛТД» у
вересні, жовтні та листопаді 2013 року.

При цьому відповідачем не взято до
уваги, що за даними зобов'язаннями не
сплив ані строк позовної давності, ані
строк дії договору №09-інф від 02.09.2013
року (до 31 грудня 2013 року).

Суд не погоджується з твердженням
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, що
порушення складання актів
здачі-прийняття виконаних робіт про
надання інформаційно-технічних послуг,
одержаних від ТОВ «Готика ЛТД» по
договору від 02.09.2013 року №09-інф -
відсутня інформація про мету послуг,
який предмет був метою дослідження, як
послуги вплинули на результат
господарської діяльності
підприємства, найменування
(номенклатура, асортимент) та кількість
продукції (робіт, послуг).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена підпунктом 1.2
пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
року за №168/704. Так, первинні документи -
це документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік в Україні»
встановлені вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
У відповідності до частини 2 даної
статті первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно абзацу першого пункту 2.4 глави 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб,відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Акт перевірки не містить жодного
посилання на встановлення
перевіряючими порушень позивачем
вимог вищевказаних норм.

Суд зазначає, що самі по собі помилки у
оформленні актів не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Зі змісту акту перевірки підприємства
позивача від 26.06.2014 року №266/221/38592998
вбачається, що висновок відповідача
щодо нереального характеру
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом сформовано на
підставі висновків акту ДПІ у
Печерському районі м.Києва від 29.04.2014
року №1226/26-55-22-08/38388548 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Готіка ЛТД» щодо підтвердження
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Альянс-Експерт»,
ТОВ «Санторг-ЮГ» за січень 2013 року, та
за період з 01.04.2013 року по 31.12.2013 року.

Суд зазначає, що з урахуванням статті 61
Конституції України, передбачено
індивідуальний характер
відповідальності, яка
розповсюджується в тому числі і у
вигляді персональної відповідальності
кожного платника за ведення
податкового обліку.

Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового
кодексу України податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
ви падків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.

Якщо податковим органом встановлено
нена лежне виконання контрагентом
позивача своїх податкових обов'язків,
відповідальність за їх невиконання або
неналежне виконання повинно нести саме
це підприємство.

При цьому у акті про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання лише засвідчується
факт неможливості її проведення без
встановлення висновків стосовно
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, підтвердження
відносин, виду, обсягу і якості
операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків, оскільки у
розпорядженні податкового органу були
відсутні первинні документи.

Отже, посилання податкового органу на
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання - контрагента позивача
як на підставу, що позивачем
здійснювались господарські операції з
метою отримання податкової вигоди, не
може вважатись обґрунтованим.

Судом також не приймається до уваги
твердження відповідача щодо
нереальності здійснення господарських
операцій між ТОВ «Автоснабсервіс» та
вищезазначеним контрагентом, а також
третіх осіб у ланцюгу, із посиланням на
те, що у останніх відсутні необхідні
умови для ведення господарської
діяльності, відсутні основні фонди,
технічний персонал, виробничі активи,
складські приміщення, транспортні
засоби, постачальники не знаходяться
за юридичною адресою.

Проте такі доводи податкового органу
суперечать діючому законодавству,
оскільки відсутність контрагентів за
юридичною адресою ніяким чином не
впливає на дійсність укладених ними
угод. Для проведення операцій
купівлі-продажу або поставки товарів
(послуг) наявність власних
транспортних засобів, складських
приміщень не є обов'язковим, ці активи
можуть орендуватися, крім того, навіть
наявність орендованих активів для
посередника не є обов'язковою, адже
товар може поставлятися транспортом
первинного постачальника на склад
кінцевого покупця, а функція
посередника полягатиме у пошуку
товару, покупця, укладенні угод та
організації проведення операцій
купівлі-продажу, у такому випадку
відсутня необхідність винаймати і
технічний персонал.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищезазначеного суд робить
висновок про безпідставність
викладених у акті перевірки ТОВ
«Автоснабсервіс» тверджень про
порушення податкового законодавства в
частині заниження податку на додану
вартість у сумі 273 279,00 грн., оскільки
первинні документи позивача складені
на підставі здійснюваних
підприємством господарських операцій,
які підтверджують факт здійснення
господарських операцій з ТОВ «Готіка
ЛТД», а тому включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту відповідних періодів,
зазначених у таких первинних
документах, є правомірним та
обґрунтованим.

Таким чином, із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується вимогами
частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автоснабсервіс» до Новомосковської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
10.07.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоснабсервіс»
судові витрати у розмірі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім гривень
двадцять копійок).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 13
жовтня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко