Справа № 2а/0570/13200/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/3097/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі м. Донецька Донецької області
Державної податкової служби (далі - ДПІ)

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13.11.2012

та постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2012

у справі № 2а/0570/13200/2012

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (далі
- СПД ОСОБА_1)

до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року СПД ОСОБА_1 звернулася
до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просила визнати неправомірними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ від 11.06.2010 №
/0 та від 04.08.2011 № .

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 13.11.2012 позов
задоволено у повному обсязі з
посиланням на те, що регулятором
порядку та розміру сплати орендної
плати за землю є договір оренди землі, у
зв'язку з чим за відсутності внесення
відповідних змін до договору оренди
земельної ділянки підстави для
збільшення розміру орендної плати за
землю відсутні.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2012
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; позов задоволено частково;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
11.06.2010 № /0 в частині визначення
податкового зобов'язання з орендної
плати у сумі 12328,24 грн.; в решті позову
відмовлено.

У прийнятті цієї постанови суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що СПД ОСОБА_1 протиправно не
сплачувалася орендна плата за
орендовану земельну ділянку протягом
2010-2011 років, тоді як при обчисленні суми
цього податку за 2010 рік ДПІ було
безпідставно використано нормативну
грошову оцінку землі, не передбачену в
договорі оренди.

Посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду вимогам
чинного законодавства та дійсним
обставинам справи, ДПІ звернулася до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
частково скасувати ухвалені у справі
судові акти та повністю відмовити у
позові СПД ОСОБА_1

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення розглядуваних
касаційних вимог виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що за
договором оренди земельної ділянки від
19.10.2007, укладеним СПД ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (орендарі) та виконавчим
комітетом Донецької міської ради
(орендодавець), позивачеві було
передано у строкове платне
користування частину земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення для експлуатації будівлі
складу по вул. Світлового шляху, 3-б.
Згідно з пунктом 8 цього Договору
розмір орендної плати для позивача
було встановлено у сумі 24395,90 грн. на
рік, виходячи з нормативної грошової
оцінки землі у розмірі 3 614 208,01 грн.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення цього позову, суд
апеляційної інстанції виходив,
зокрема, з того, що відповідно до
пункту 11 названого договору зміна
грошової оцінки землі є підставою для
перегляду розміру орендної плати.
Оскільки зміни до вказаного договору
оренди земельної ділянки щодо
збільшення розміру орендної плати за
землю сторони не вносили, то відсутні
підстави для обчислення орендної
плати, що підлягає сплаті СПД ОСОБА_1 за
2010 рік, виходячи з нормативної грошової
оцінки землі у розмірі 5 338 860 грн.

На думку колегії Вищого
адміністративного суду України такий
висновок суду апеляційної інстанції
цілком відповідає положенням
податкового законодавства, які
регулювали розглядувані
правовідносини.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
плату за землю» (який діяв на час
виникнення спірних правовідносин)
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом України «Про
оренду землі» та є обов'язковим при
укладанні відповідних договорів.

Відповідно до частини першої статті 21
цього ж Закону орендна плата - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного
податку відповідно до статті 13 Закону
України «Про плату за землю» є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності,- договір оренди такої
земельної ділянки.

Статтею 30 Закону України «Про оренду
землі» встановлено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Слід також зауважити, що державна
податкова служба відповідно до статті 2
Закону України «Про державну податкову
службу в Україні» була наділена
повноваженнями зі здійснення контролю
за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством;
однак право ініціювати внесення змін
до договору оренди землі відповідно до
статей 12, 80, 83 Земельного кодексу
України, статті 30 Закону України «Про
оренду землі» належало саме стороні
договору, якою у справі, що
розглядається, є міська рада - орган
місцевого самоврядування, через яку
відповідною територіальною громадою
реалізовано право власності на
передані в оренду земельні ділянки, що
знаходяться у комунальній власності.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком апеляційного
суду про те, що зміна розміру
нормативної грошової оцінки землі є
підставою для перегляду встановленого
розміру орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договору оренди
землі його учасниками, однак не є
підставою для автоматичного
перерахунку орендної плати, виходячи з
такого нового розміру.

Наведене обумовлює незаконність
податкового повідомлення-рішення від
11.06.2010 № /0 у відповідній частині.

В частині відмови у задоволенні позову
постанова суду апеляційної інстанції
учасниками провадження не
оскаржується; Вищим адміністративним
судом України не виявлено порушень
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального, на які відсутні
посилання у поданій касаційній скарзі.

Оскільки висновки апеляційного суду
відповідають нормам чинного
законодавства та фактичним обставинам
спору, установленим на підставі
повного та об'єктивного дослідження
доказів у справі, то процесуальних
підстав для скасування оскаржуваної
постанови зі спору не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Будьонівському
районі м. Донецька Донецької області
Державної податкової служби відхилити.

2. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.12.2012

у справі № 2а/0570/13200/2012 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько