Справа № 810/5730/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року 810/5730/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Леонтович А.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у Києво-Святошинському районі
Київської області до Державного
Українського Науково-дослідного
інституту фарфоро-фаянсової
промисловості про стягнення
заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Державного Українського
Науково-дослідного інституту
фарфоро-фаянсової промисловості про
стягнення заборгованості з
відшкодування різниці між сумою
пенсій, призначених та виплачених
громадянам на підставі Закону України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність» та обчисленою відповідно
до інших законодавчих актів, у розмірі
18863,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що у відповідача утворився
борг з відшкодування витрат на виплату
пенсій, що становить різницю між сумою
пенсій, призначених згідно з Законом
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсій, обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів за період з березня
2014 року по серпень 2014 року.

Ухвалою суду від 7 жовтня 2014 року
відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання призначене на 22
жовтня 2014 року представники сторін не
з'явились.

15 жовтня 2014року від представника
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач про причини неявки суд не
повідомив, заяв про відкладення
розгляду справи, чи заперечень на позов
не подавав, про місце, дату та час
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених статтею, але прибули не всі
особи, які беруть участь у справі, хоча
і були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду, суд
має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

За таких обставин суд ухвалив
здійснювати розгляд справи у порядку
письмового провадження за наявними у
матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що
Державний Український
науково-дослідний інститут
фарфоро-фаянсової промисловості,
відповідно до статті 14 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» є платником
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, зареєстрований в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі з 01.01.1991,
(реєстраційний № 01-209) і є державною
організацією, створеною, відповідно до
Статуту, з метою отримання прибутку та
з державного бюджету не фінансується,
відтак має відшкодовувати органам
Пенсійного фонду України відповідно до
статті 24 Закону України «Про наукову
та науково-технічну діяльність»
різницю в пенсіях, призначених
науковим працівникам, з власних коштів.

Згідно статті 6 Закону України від
05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" особам, які мають
одночасно право на різні державні
пенсії, призначається будь-яка з цих
пенсій за їх вибором.

Основним нормативно-правовим актом,
який визначає правові, організаційні
та фінансові засади функціонування і
розвитку науково-технічної сфери,
створює умови для наукової і
науково-технічної діяльності,
забезпечення потреб суспільства і
держави у технологічному розвитку є
Закон України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» від 13.12.1991
№1977-ХІI (надалі - Закон України від
13.12.1991 №1977-ХІI).

Відповідно до положень статті 24
вказаного Закону держава встановлює
для наукових (науково-педагогічних)
працівників, які мають необхідний стаж
наукової роботи, пенсії на рівні, що
забезпечує престижність наукової
праці та стимулює систематичне
оновлення наукових кадрів.

Згідно частини третьої названої
правової норми пенсії науковим
(науково-педагогічним) працівникам
призначаються в розмірі 80 відсотків
від сум заробітної плати наукового
(науково-педагогічного) працівника, яка
визначається відповідно до статті 23
цього Закону та частини другої
статті 40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та на яку відповідно до
законодавства нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування (внески).

Відповідно до частини дев'ятої статті
24 Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність», різниця
між сумою пенсії, призначеної за цим
Законом, та сумою пенсії, обчисленої
відповідно до інших законодавчих
актів, на яку має право науковий
працівник, фінансується: для наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних бюджетних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III - IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів державного бюджету; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів II - IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів, а також коштів державного
бюджету в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. При цьому,
за рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

На реалізацію статті 24 Закону України
від 13.12.1991 №1977-ХІI постановою
Кабінету Міністрів України від 24.03.2004
№372затверджено Порядок фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
науковим (науково-педагогічним)
працівникам державних небюджетних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
«Про наукову і науково-технічну
діяльність», та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи (надалі -
Порядок №372).

Відповідно до пункту 2 Порядку №372 за
рахунок коштів державного бюджету
фінансується 50 відсотків різниці у
розмірі пенсії наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації у розрахунку на одну особу.
Інша частина фінансується за рахунок
коштів цих підприємств, установ,
організацій та закладів. Фінансування
різниці у розмірі пенсії осіб, які
мають науковий стаж роботи на кількох
підприємствах, в установах,
організаціях та вищих навчальних
закладах III - IV рівнів акредитації
незалежно від форми власності та
фінансування, здійснюється
пропорційно зарахованому для
призначення пенсії науковому стажу
роботи за рахунок джерел фінансування,
визначених законодавством для
відповідних підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III - IV рівнів акредитації.

Пунктом 5 Порядку №372 закріплено, що
розмір витрат на фінансування різниці
у розмірі пенсії за рахунок коштів
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації визначається у розрахунку
на рік органами Пенсійного фонду до 20
січня поточного року та протягом 10 днів
з дня призначення пенсії відповідно до
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність», про що
відповідному підприємству, установі,
організації або закладу відразу
надсилається повідомлення за зразком,
що додається.

Різниця у розмірі пенсій наукових
(науково-педагогічних) працівників
недержавних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III - IV рівнів акредитації
фінансується за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів
згідно пунктів 3 - 8 Порядку
(пункт 9 Порядку).

У той же час, абзацом другим пункту 9
Порядку №372 визначено, що зазначені
підприємства, установи, організації та
заклади самостійно визначають суму, що
підлягає сплаті у розрахунку на місяць,
та щомісяця до 25 числа перераховують
органу Пенсійного фонду за своїм
місцезнаходженням відповідні кошти
для фінансування різниці у розмірі
пенсії, призначеної у минулому та
поточному роках.

Таким чином, підставою для
відшкодування підприємством органам
Пенсійного фонду витрат на виплату
наукових пенсій є відповідне
повідомлення. Крім того, на
законодавчому рівні закріплено
обов'язок підприємств, установ,
організацій самостійно визначати суму,
що підлягає до сплати як різниця у
розмірі пенсії осіб, які мають науковий
стаж роботи на кількох підприємствах, в
установах, організаціях та вищих
навчальних закладах III - IV рівнів
акредитації незалежно від форми
власності та фінансування та до 25 числа
місяця проводити перерахування цієї
суми на рахунок органу Пенсійного
фонду.

Тільки у разі зміни розміру пенсії або
виникнення обставин, які впливають на
фінансування різниці у розмірі пенсії
(смерть пенсіонера, зміна місця
проживання тощо), органи Пенсійного
фонду повідомляють про це відповідні
підприємства, установи, організації та
заклади у місячний строк з дня
виникнення таких обставин.

Судом встановлено, що позивачем
надіслано відповідачеві повідомлення
про суму витрат на фінансування
різниці між сумою пенсій, призначених
згідно з Законом України «Про наукову
та науково-технічну діяльність», і
сумою пенсій, обчисленою відповідно до
інших законодавчих актів.

На виконання приписів зазначених
нормативно-правових актів позивачем
надіслано відповідачеві повідомлення
про суму витрат на фінансування
різниці між сумою пенсій, призначених
згідно з Законом України «Про наукову
та науково-технічну діяльність» і
сумою пенсій, обчисленою відповідно до
інших законодавчих актів за період
березень - серпень 2014 року на загальну
суму 18863,87 грн. (а.с.22-27).

У таких повідомленнях позивача
містяться прізвища пенсіонерів, стаж
їх наукової роботи, стаж роботи на
цьому підприємстві, суми пенсій та
сума, що перераховується підприємством
до Пенсійного фонду.

Відповідачем відшкодування витрат на
виплату вказаної різниці за період
березень - серпень 2014 року у строки,
встановлені законодавством, не
здійснено.

Дослідивши розрахунки надані
позивачем та відповідачем, судом
встановлено, що розмір витрат, що
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача, розраховано позивачем з
порушенням вимог статті 24 Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність».

Встановлені судом завищення відбулися
оскільки позивач в порушення ст. 24
Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність"
нараховував різницю між сумами окремих
пенсій в розмірі 100%, замість
встановлених 50%, а саме:

За березень 2014 року

ОСОБА_1 954,85 грн., замість 477,42 грн., що
більше на 477,42 грн.

ОСОБА_2 - 846,81 грн., замість 423,40 грн., що
більше на 423,40 грн.

За квітень 2014 року:

ОСОБА_1 954,85 грн., замість 477,42 грн., що
більше на 477,42 грн.

ОСОБА_2 - 846,81 грн., замість 423,40 грн., що
більше на 423,40 грн.

За травень 2014 року:

ОСОБА_1 954,85 грн., замість 477,42 грн., що
більше на 477,42 грн.

ОСОБА_2 - 846,81 грн., замість 423,40 грн., що
більше на 423,40 грн.

Таким чином, позивачем було
протиправно донараховану відповідачу
борг у розмірі 2702,46 грн. у результаті
застосування ставки у розмірі 100%
замість встановлених 50%.

Відповідно до положень статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості. В силу статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Доказів щодо неправомірності
визначення розміру та складу витрат
позивача з відшкодування різниці між
сумою пенсій, призначених та
виплачених громадянам на підставі
Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» та
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, неправомірності їх
нарахування, а також доказів погашення
відповідачем заборгованості у розмірі
16161,41 грн. суду не надано.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є такими, що
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Доказів понесення будь-яких судових
витрат особами, які беруть участь у
справі, суду надано не було,
вимог про їх відшкодування не заявлено,
у зв'язку з чим судові витрати
розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 112,
136, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Стягнути з Державного Українського
Науково-дослідного інституту
фарфоро-фаянсової промисловості на
користь Управління Пенсійного фонду
України у Києво-Святошинському районі
Київської області заборгованість з
відшкодування різниці між сумою
пенсій, призначених та виплачених
громадянам на підставі Закону України
«Про наукову та науково-технічну
діяльність» та обчисленою відповідно
до інших законодавчих актів, у розмірі
16161 (шістнадцять тисяч сто шістдесят
одну) гривень 41 копійок.

У задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.