Справа № 459/855/13-а
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
Справа №
876/5111/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

судді-доповідача Богаченка С.І.,

суддів Старунського Д.М., Рибачука А.І.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Львові апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області на
постанову Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 березня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області
ОСОБА_3 до Управління про зобов'язання
вчинити певні дії,-

В С Т А Н
О В И Л А:

25 лютого 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в м.Червонограді
Львівської області в якому просила
зобов'язати відповідача встановити до
її пенсії з 25 серпня 2012 року підвищення
як реабілітованому громадянину у
розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до п.«г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
виходячи з мінімального розміру пенсії
за віком встановленого частиною першою
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 березня
2013 року позовні вимоги задоволено.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м.Червонограді
нарахувати і виплачувати ОСОБА_2, як
реабілітованій, підвищення до пенсії у
розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до пункту «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком встановленого
частиною першою ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з 25
серпня 2012 року.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Управління
Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області
подало апеляційну скаргу на неї, в якій
просив постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволені позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт по справі зазначає, що при
ухвалені даної постанови судом
неповністю з'ясовано обставини справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи та порушено норми
матеріального права.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами у
справі, що

ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області.

Відповідно до архівної довідки
№6/4577р від 11 жовтня 1993 року, на підставі
Закону України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні» ОСОБА_2
була реабілітована (а.с. 4).

Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
набули правового статусу
реабілітованих, основи їх соціального
захисту та гарантії їх соціальної
захищеності шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні», дія
якого поширюється на осіб,
необґрунтовано засуджених судами
України або репресованих на території
республіки іншими державними органами
в будь-якій формі, включаючи
позбавлення життя або волі,
переселення в примусовому порядку,
вислання і заслання за межі республіки,
позбавлення громадянства, примусове
поміщення до лікувальних закладів,
позбавлення чи обмеження інших
громадянських прав або свобод з
мотивів політичного, соціального,
класового, національного і релігійного
характеру.

Статтею 1 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» встановлено, що
реабілітованими є, зокрема, особи, які з
політичних мотивів були
необґрунтовано засуджені судами або
піддані репресіям позасудовими
органами, в тому числі «двійками»,
«трійками», особливими нарадами і в
будь-якому іншому позасудовому
порядку, за вчинення на території
України діянь, кваліфікованих як
контрреволюційні злочини за
кримінальним законодавством України
до набрання чинності Законом СРСР «Про
кримінальну відповідальність за
державні злочини» від 25 грудня 1958 року,
за винятком осіб, зазначених у статті 2
цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» реабілітованим
громадянам відповідно до статті 1 цього
Закону час тримання під вартою,
відбування покарання в місцях
позбавлення волі, заслання або
перебування на примусовому лікуванні
зараховується у потрійному розмірі в
стаж роботи для призначення трудових
пенсій.

Аналогічні норми закріплені в ст. 58
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Згідно п. «г» ст. 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» призначені
пенсії підвищуються: громадянам, які
необґрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
призначені пенсії - на 50 процентів, а
членам їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивач має право
на перерахунок пенсії з 25 серпня 2013
року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії
позивачам здійснює Пенсійний фонд
України в особі Управління Пенсійного
фонду України в м.Червонограді
Львівської області, обов'язок щодо
нарахування і виплати спірного
підвищення правильно покладено на
відповідача у справі.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому пункті «г» статті 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» розмірі колегія суддів
не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбаченого пункті «г»
статті 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» підвищення до пенсії, не
може бути причиною невиконання
відповідним суб'єктом владних
повноважень покладених на нього
зобов'язань, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, ст. 197, ч.1 п.1 ст.
199, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області -
залишити без задоволення.

Постанову Червоноградського міського
суду Львівської області від 12 березня
2013 року по справі №459/855/13-а - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили через п'ять
днів після направлення її копії особам,
які беруть участь у справі та може бути
оскаржена до касаційної інстанції
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
Д.М. Старунський

Суддя
А.І. Рибачук