Справа № 813/6444/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2014 року м.
Львів № 813/6444/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
відповідача: представник ОСОБА_2;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити дії, стягнення коштів на
відшкодування шкоди, -
ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся до суду з
позовом до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Львівській області (далі - РС ГУЮ у
Львівській області), в якому просить:
- визнати дії відповідача
- зобов'язати відповідача
здійснити повернення позивачу коштів,
незаконно стягнутих як державне мито -
- стягнути з відповідача на
користь позивача кошти на
відшкодування моральної шкоди в
- судові витрати покласти на
В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що, приймаючи заяву щодо
реєстру права власності на нерухоме
майно, відповідач не надав можливості
позивачу скористатися пільгами щодо
звільнення від сплати державного мита,
чим завдав матеріальну шкоду в розмірі
119,00 грн. На неодноразові звернення до
РС ГУЮ у Львівській області, останнім
не вживалися заходи щодо повернення
помилково сплаченого державного мита.
Вказав, що такими діями йому завдано
стрес і моральну шкоду, яку просить
Крім цього, зазначив, що виплачена
матеріальна і моральна шкода буде
перечислена для потреб
військовослужбовців у зоні АТО. В
судовому засіданні позивач позов
підтримав, просив задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача позовні
вимоги визнав частково, а саме: в
частині визнання дій РС ГУЮ у
Львівській області протиправними та
зобов'язання РС ГУЮ у Львівській
області здійснити повернення позивачу
коштів, незаконно стягнутих як
державне мито, в розмірі 119,00 грн., в
іншій частині, щодо відшкодування
заперечив. Зазначив, що позивачем не
наведено обґрунтувань, які саме дії РС
ГУЮ у Львівській області спричинили
моральні страждання позивача, який
причинно-наслідковий зв'язок між цими
діями та якими доказами
підтверджується розмір моральної
шкоди. В судовому засіданні
представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог, що стосуються встановлення
наявності і розміру моральної шкоди.
Суд заслухав пояснення позивача та
представника відповідача, дослідив
долучені до матеріалів справи письмові
докази і встановив наступні фактичні
обставини справи та відповідні
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
інвалідом ІІІ групи та віднесений до 1
категорії постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
20.03.2014 року позивачем подано заяву до
Реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції щодо
реєстрації права власності на нерухоме
При поданні вищевказаної заяви ОСОБА_1
сплачено державне мито у розмірі 119,00
23.05.2014 року позивач звернувся із заявою
до Головного управління юстиції у
Львівській області з вимогою повернути
сплачене ним державне мито.
16.06.2014 року ОСОБА_1 був надісланий
про те, що законодавством у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно не передбачено
можливості та механізму повернення
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1,
Державна реєстраційна служба України у
своєму листі від 30.07.2014 року №Б-2861-07
повідомила, що РС ГУЮ у Львівській
області доручено терміново вжити
заходів щодо повернення помилково
сплаченого державного мита при поданні
документів разом із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень №5902402. Проте такі кошти
позивачу не були повернені.
З огляду на викладене, позивач просить
визнати дії РС ГУЮ у Львівській області
протиправними, зобов'язати РС ГУЮ у
Львівській області здійснити
повернення незаконно стягнутих коштів
у вигляді державного мита та
відшкодувати моральну шкоду, у зв'язку
із чим звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 56 Конституції України, кожен
має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних та юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При вирішенні даної справи, суд
керується принципами
адміністративного судочинства, в тому
числі і принципом верховенства права
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Згідно п. 14 ст. 2 Декрету Кабінет
Міністрів України «Про державне мито»
№7-93 від 21.01.1993 року (далі - Декрет КМУ
№7-93 від 21.01.1993 року) державне мито
справляється за державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно; за
державну реєстрацію іншого речового
права на нерухоме майно, обтяження
права на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_2 від 06.02.2014 року, та
віднесений до 1 категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 с від 05.03.2012 року.

Згідно п. 18 ст. 4 Декрету КМУ №7-93 від
21.01.1993 року від сплати державного мита
звільняються громадяни, віднесені до
категорій 1 і 2 постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 18 ст. 20 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №796-XII від
28.02.1991 року (далі - Закон України №796-XII
від 28.02.1991 року), особам, віднесеним до
категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються
гарантовані державою компенсації та
пільги, зокрема, зі сплати податків,
зборів, мита та інших платежів до
бюджету відповідно до податкового та
митного законодавства.

Крім цього, згідно п. 23 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
№3551-XII від 22.10.1993 року (далі - Закон
України №3551-XII від 22.10.1993 року)
інвалідам війни та прирівняним до них
особам (стаття 7) надаються пільги зі
сплати податків, зборів, мита та інших
платежів до бюджету відповідно до
податкового та митного законодавства.

У відповідності до абз. 2 п. 13 Постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» від 17 жовтня 2013 р. № 868 у
разі коли заінтересована особа
відповідно до закону звільнена від
сплати державного мита та/або плати за
надання витягу з Державного реєстру
прав, документ про сплату державного
мита та/або документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, не подаються.

Наказом Міністерства фінансів України
затверджено Порядок повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів від
03.09.2013 року №787. У п. 5 зазначеного
Порядку визначено, що повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів
здійснюється за поданням органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету. Проте, як вбачається з
матеріалів справи та не заперечується
представником відповідача, останній з
таким поданням не звертався.

Враховуючи наведені норми
законодавства, суд дійшов висновку, що
РС ГУЮ у Львівській області
безпідставно стягнуто з позивача
державне мито у розмірі 119,00 грн., чим
порушило його права, передбачені п. 18
ст. 4 Декрету КМУ №7-93 від 21.01.1993 року, п. 18
ст. 20 Закону України №796-XII від 28.02.1991
року та п. 23 ст. 13 Закону України №3551-XII
від 22.10.1993 року.

Суд також звертає увагу на те, що
неправомірна діяльність суб'єкта
владних повноважень - це така поведінка
суб'єкта владних повноважень, яка може
мати негативний вплив на реалізацію
прав, свобод та законних інтересів
фізичної чи юридичної особи, що мало і
місце в даному випадку.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, добросовісно,
розсудливо та безсторонньо. Матеріали
справи свідчать, що відповідні
положення не були дотримані
відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КАС України
відповідач може визнати
адміністративний позов протягом
всього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву.

Відтак, судом враховуються
обґрунтування позовних вимог та їх
визнання представником відповідача в
частині визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії щодо
повернення помилково сплаченого
державного мита, оскільки такі вчинені
не на підставі, не в межах повноважень
та не у спосіб, що передбачені
наведеними вище нормами законодавства.

Щодо стягнення коштів на відшкодування
моральної шкоди в розмірі 11900,00 грн., суд
погоджується із твердженнями
представника відповідача, з огляду на
таке.

У відповідності до п. 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (далі - Постанова
Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року) під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Згідно п. 5 вищезазначеної постанови, до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження своїх позовних вимог
позивачем долучено копію виписки із
медичної карти амбулаторного
(стаціонарного) хворого №7062 від 31.03.2014
року. Однак, доказів того, що існує
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою суду не
надано.

Крім цього, у позовній заяві не вказано
чим обґрунтовується розмір заявленого
відшкодування.

Згідно ч. 1, 2 ст. 70 КАС України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, суд вважає за необхідне
зазначити про те, що позивачем не
надано обґрунтованих пояснень та
належних доказів на підтвердження
того, в чому проявляється завдана
шкода, як і не надано об'єктивних
доказів на обґрунтування заявленого до
відшкодування розміру такої шкоди. А
долучена до матеріалів справи виписка
із медичної карти амбулаторного
(стаціонарного) хворого не підтверджує
причинний зв'язок між погіршенням
стану здоров'я позивача та діями
відповідача саме щодо неповернення
сплаченого державного мита.

Відповідно до вимог статті 162 КАС
України при вирішенні справи по суті
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково. У
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Враховуючи наведені обставини,
оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд приходить до висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог, а саме
визнання протиправними дій РС ГУЮ у
Львівській області щодо неповернення
ОСОБА_1 сплачених як державне мито
коштів в сумі 119,00 грн. та зобов'язання
РС ГУЮ у Львівській області вчинити дії
щодо повернення ОСОБА_1 сплачених як
державне мито коштів в сумі 119,00 грн.

Присудження судового збору стороні, що
звільнена від його сплати, КАС України
та Законом України «Про судовий збір»
не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 70, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Львівській
області щодо неповернення ОСОБА_1
сплачених як державне мито коштів в
сумі 119 (сто дев'ятнадцять) грн. 00 коп.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у
Львівській області вчинити дії щодо
повернення ОСОБА_1 сплачених як
державне мито коштів в сумі 119 (сто
дев'ятнадцять) грн. 00 коп. відповідно до
Порядку повернення коштів, помилково
або надміру зарахованих до державного
та місцевих бюджетів, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 03.09.2013 року №787.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 28.10.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.