Справа № 804/15036/14
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р. Справа № 804/15036/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кучми К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація №14» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач на виконання
своїх владних повноважень звернувся із
вищезазначеним адміністративним
позовом, в якому просив суд: стягнути з
КП «Житлово-експлуатаційна
організація №14» на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 31209,58 грн. та пеню за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 9,36 грн. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що відповідач в
порушення Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» не забезпечив
працевлаштування інвалідів у
відповідній кількості та не сплатив
вчасно адміністративно-господарські
санкції за нездійснення
працевлаштування інвалідів за 2013 рік.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, про день та час
його проведення повідомлявся належним
чином. Представник позивача подала
клопотання, в якому пред'явлені позовні
вимоги підтримала, та просила суд
розглядати справу за відсутності.

Представник відповідача в судовому
засіданні пред'явлені позовні вимоги
не визнала у повному обсязі та
зазначила, що надала суду всі докази
щодо спростування пред'явлених
позовних вимог, не заперечувала проти
подальшого розгляду справи в порядку
письмового провадження.

У своїх запереченнях на позов
відповідач зазначив, що обов'язок
роботодавця щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком особисто займатися
пошуком та підбирати інвалідів на
створені робочі місця. Збоку
відповідача не було порушень норм
чинного законодавства у сфері захисту
прав інвалідів, та було вчинено всі
необхідні заходи, спрямовані на їх
працевлаштування. Матеріалами справи
не підтверджено факт відмова
відповідача від працевлаштування
інвалідів, які звернулися самостійно
або були направлені за вакантними
посадами з центру зайнятості. Крім
того, фактично відповідачем
працевлаштовано 9 інвалідів згідно
створених для них робочих місць.

З урахуванням фактичних обставин у
даній справі, відповідач вважає, що
його вина у невиконанні встановленого
Законом нормативу у працевлаштування
інвалідів у 2013 р. відсутня. Сам факт
відсутності працевлаштованих
інвалідів на підприємстві відповідно
до нормативу не є безумовною ознакою
правопорушення та підставою для
відповідальності. Відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
недопущення господарського
правопорушення. Нарахування санкцій, а
відтак, і пені є безпідставним, а тому
відповідач просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, частина 6 статті 128 КАС
України, надає суду можливості
проводити подальший розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази у сукупності, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційна
організація №14» зареєстроване у
Дніпропетровському обласному
відділенні Фонду соціального захисту
інвалідів як платник страхових внесків
(страхувальник).

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. №875-XIII
(зі змінами та доповненнями)
підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Згідно ст.19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною 1 статті 19 і
забезпечують працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до ст.20 даного Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлена нормативом,
передбаченим ст.19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 25 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю.
Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

На думку позивача, на підставі звіту за
формою 10-ПІ № 03-07/5407 від 05.02.2014 року за 2013
рік за місця призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами, відповідач,
повинен був самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 31 209,58 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 9,36 грн.

Згідно п.п.11, 12 «Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів»
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2002 р. №1434,
місцеві органи соціального захисту
населення: виявляють інвалідів, які
бажають працювати і спроможні
реалізувати свої здібності та
можливості на підставі індивідуальних
програм реабілітації; щомісячно
надсилають службі зайнятості заявки на
навчання інвалідів; ведуть банк даних
про інвалідів, які працюють і бажають
працювати.

В силу ч.4 ст.20 Закону України «Про
зайнятість населення» підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності щомісяця подають
центрам зайнятості адміністративні
дані у повному обсязі про наявність
вільних робочих місць (вакансій).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» № 2960-ІV в редакції
від 06.10.2005 року для підприємств,
установ, організацій, встановлюється
норматив, робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
чотирьох відсотків середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу на рік.?

Як вбачається з матеріалів справи, КП
«ЖЕО №14» протягом 2013 р. надавалися до
Тернівського районного центру
зайнятості звіти за формою № 3-ПН «Про
наявність вакансій» щодо потреби
працівників інвалідів із зазначенням
вакантних професій.

Більше того, з наявного у справі звіту
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 р. від 27.01.2014 р. поданого
до Дніпропетровського відділення
фонду соціального захисту інвалідів,
вбачається, що підприємством фактично
створено робочі місця для інвалідів у
кількості 10 робочих місць. Як зазначено
у ст.18 Закону «Про основи соціальної
захищеності інвалідів», роботодавець
(відповідач) не зобов'язаний самостійно
розшукувати інвалідів для їх
працевлаштування, а лише повинен
створити робочі місця, у разі звернення
до підприємства з питань
працевлаштування інвалідів, або їх
направлення центром зайнятості.

Листом за вих. №3779 від 28.05.2014 р. КП «ЖЕО
№14» додатково повідомило Тернівський
центр зайнятості про подання
підприємством звітів про наявність
вакансій для інвалідів протягом 2013 р.
та констатовано факт того, що центром
зайнятості жодного працівника зі
статусом інваліда на підприємство у 2013
році не направлено.

Суд зауважує, що позивачем
документально не підтверджено факт
відмови відповідача від
працевлаштування інвалідів, які
звернулися самостійно або були
направлені за вакантними посадами з
центру зайнятості. Крім того, фактично
відповідачем працевлаштовано 9
інвалідів згідно створених для них
робочих місць.

Згідно ст.238 Господарського кодексу
України адміністративно-господарські
санкції, тобто заходи
організаційно-правового або майнового
характеру, спрямовані на припинення
правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків, можуть бути застосовані до
суб'єктів господарювання
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності.

Підставою для застосування
адміністративно-господарських санкцій
та настання господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
складовими якого є протиправність
поведінки, вина та причинний зв'язок
між порушенням і настанням
несприятливих наслідків.

Таким чином, відповідачем виконані всі
вимоги щодо працевлаштування
інвалідів та інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць на його підприємстві та
потребу у направленні йому центром
зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань
здійснює державна служба зайнятості.

Згідно ч.1 ст.218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення (ч.2 ст.218 ГК України).

Статтею 238 ГК України передбачено, що за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єкта
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Відповідно до частини 2 статті 218 ГК
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
учасника господарських відносин за
порушення ним правил, встановлених
законодавчими актами, при наявності в
діях суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23.02.2006 року «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо реалізації інвалідами
права на трудову зайнятість» зазначену
статтю було викладено в іншій редакції,
а Закон України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
доповнено статтею 18-1, за змістом якої
пошук підходящої роботи для інваліда
здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

У відповідності до ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у їх сукупності, суд
вважає, що надані позивачем докази та
обґрунтування позову не доведені,
оскільки згідно норм чинного
законодавства на підприємства
покладений обов'язок по створюванню
робочих місць інвалідів, а не обов'язок
по їх працевлаштуванню, отже
адміністративно-господарські санкції
та пеня нараховані безпідставно, а тому
у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація №14» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст.254 КАС України та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Кучма К.С.