Справа № 813/5955/14
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 813/5955/14
пр.№ 2-а/464/211/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2014 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді
Бойко О.М.

при секретарі Гулі А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Державної міграційної
служби у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
рішення,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, у
якому просить визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача про його
примусове повернення за межі України
із забороною в»їзду на територію
України терміном на 3 роки до 08 серпня
2017р. та зобов»язати відповідача
анулювати відмітки в його паспорті про
примусове повернення і заборону
в»їзду в Україну. В обґрунтування
позову покликається на те, що є
громадянином Азербайджану, на
території України проживає його
батько, оскільки тут він створив нову
сім»ю із громадянкою України. Він
неодноразово приїжджав до свого
батька, жодного разу не порушуючи
законодавства в частині перебування на
території України. 13.04.2014р. на законних
підставах в»їхав на територію України
та повинен був виїхати 13.07.2014р. Однак,
загострення судинного захворювання
(варікотромбозу нижніх кінцівок)
призвело до набряку і знерухомлення
нижніх кінцівок та позбавило його
можливості своєчасно звернутись до
органів міграційної служби для
продовження терміну перебування на
території України. За несвоєчасне
залишення території України його було
притягнуто до адміністративної
відповідальності та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу, який ним сплачено. Незважаючи
на це відповідачем було прийнято також
і рішення про примусове повернення
його за межі України та забороною
в»їзду на територію України протягом 3
років. При цьому, відповідачем не взяті
до уваги обставини, які стали причиною
порушення, зокрема, важке захворювання,
у зв»язку із яким він переніс
оперативне втручання, не враховано, що
за допущене порушення він вже поніс
покарання у виді штрафу, не враховано,
що внаслідок заборони в»їзду буде
порушено його право на спілкування з
батьком, який проживає на території
України.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали, дали
пояснення аналогічні змісту позовної
заяви, просять позов задоволити.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив, що прийняте рішення
про примусове повернення позивача за
межі України із забороною в»їзду на
територію України прийнято відповідно
до вимог чинного законодавства за
допущене позивачем порушення строку
перебування на території України, у
зв»язку із чим заявлений позов є
безпідставним, а тому просить в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, показання
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, з'ясувавши
дійсні обставини справи та перевіривши
їх доказами, суд приходить до висновку,
що позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Згідно ст.15 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" в'їзд в Україну та виїзд
з України здійснюється, зокрема,
іноземцями та особами без громадянства
- за паспортним документом за наявності
відповідної візи, якщо інший порядок
в'їзду та виїзду не встановлено
законодавством чи міжнародним
договором України.

Підстави перебування іноземних
громадян, що належать до держав
безвізового режиму регулюються також
п.15 ч.1 ст.4 цього ж Закону. Вказаною
нормою визначено, що іноземці та особи
без громадянства, які в'їхали в Україну
на інших законних підставах,
вважаються такими, які тимчасово
перебувають на території України на
законних підставах на період наданого
візою дозволу на в'їзд або на період,
встановлений законодавством чи
міжнародним договором України.

Відповідно до умов Угоди між Кабінетом
Міністрів України і Урядом
Азербайджанської Республіки про
безвізові поїздки громадян, затв.
постановою КМУ від 24.10.2002р. громадяни
держави однієї Сторони, незалежно
від місця їх постійного проживання,
можуть в'їжджати, прямувати
транзитом, виїжджати та перебувати на
території держави іншої Сторони без
віз з дотриманням правил перебування і
реєстрації, що діють в цій державі,
по документах, зазначених у Додатках
1 та 2 до цієї Угоди.

Згідно ст.16 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" реєстрація іноземців та
осіб без громадянства, які в'їжджають в
Україну, здійснюється в пунктах
пропуску через державний кордон
України органами охорони державного
кордону. Відмітка про реєстрацію
іноземця або особи без громадянства в
паспортному документі та/або
імміграційній картці або інших
передбачених законодавством України
документах дійсна на всій території
України незалежно від місця
перебування чи проживання іноземця або
особи без громадянства на території
України.

Відповідно до п. 2 Порядку продовження
строку перебування та продовження або
скорочення строку тимчасового
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України,
затвердженого постановою КМУ від 15
лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без
громадянства, які на законній підставі
прибули в Україну, можуть тимчасово
перебувати на її території, зокрема, не
більш як 90 днів протягом 180 днів з дати
першого в'їзду з держав з безвізовим
порядком в'їзду, якщо інший строк не
визначено міжнародними договорами
України. Вказаний строк може бути
продовжено у випадках визначених п.6
цього ж Положення за заявою іноземця чи
особи без громадянства.

Судом встановлено, що позивач є
громадянином Азербайджану, 13.04.2014р.
прибув залізничним сполученням через
контрольно-пропускний пункт
«Іловайськ» на територію України, про
що свідчить відповідна відмітка у
закордонному паспорті позивача.
Відтак на територію України позивач
в»їхав на законних підставах та
відповідно до вищезазначених положень
мав право на перебування на території
України до 13.07.2014р., однак до вказаного
терміну територію України не залишив.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" іноземець або особа без
громадянства можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, якщо їх дії порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства або
суперечать інтересам забезпечення
національної безпеки України чи
охорони громадського порядку, або якщо
це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органу
Служби безпеки України або органу
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України), з
подальшим повідомленням протягом 24
годин прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

07.08.2014р. постановою начальника ГУ ДМС
України у Львівській області позивача
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно
вказаної постанови позивач визнаний
винним у тому, що він перевищив строк
перебування на території України.

08.08.2014р. відповідачем прийнято рішення
про примусове повернення позивача за
межі України із забороною в»їзду на
територію України терміном на 3 роки до
08 серпня 2017р. та зобов»язанням
покинути територію України до 28 серпня
2014р., яке ґрунтується на порушені
відповідачем терміну перебування на
території України

Однак, як вбачається із виписки із
медичної картки стаціонарного хворого
та копії медичної картки позивача,
останній 09.07.2014р. звернувся за медичною
допомогою у зв»язку із наявністю
захворювання - тромбофлебіту нижньої
кінцівки, яке йому було діагностовано
ще у 2013р., та з приводу якого було
проведено оперативне втручання. У
зв»язку із рецидивом варикозної
хвороби, загостренням хронічного
тромбофлебіту 09.07.2014р. позивачу було
призначене відповідне лікування, в
подальшому з цього ж приводу позивач
повторно звертався за медичною
допомогою 18.07.2014р. та 25.07.2014р. та йому
призначалось відповідне лікування.

Як ствердили в судовому засіданні
допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 позивач
приїхав на територію України до свого
батька, який постійно проживає на
території України, де створив сім»ю з
громадянкою України ОСОБА_5, своєчасно
позивач територію України не залишив у
зв»язку із наявністю у нього
хронічного захворювання варикозного
розширення вен ніг. Внаслідок такого
загострення ноги позивача сильно
опухають, він самостійно без
сторонньої допомоги не взмозі
пересуватись. Лише після проходження
ним призначеного лікування стан його
здоров»я покращився, однак, на той час
вже було прийнято рішення про
примусове залишення ним території
України.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд вважає, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідачем не
було враховано обставин, що стали не
лише причиною порушення строку
перебування на території України, але і
причиною неподання заяви про
продовження такого строку, а саме
загострення хронічного захворювання, з
приводу якого позивач проходив
лікування та згідно записів у медичні й
карті був обмежений у пересуванні у
зв»язку із набряком та вираженим болем
у нижніх кінцівках.

Відтак, з огляду на зазначені
обставини, зважаючи на порушення
позивачем законодавства про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства внаслідок погіршення
стану здоров»я, незначний строк
порушення терміну перебування на
території України на час прийняття
оскаржуваного рішення (26 днів),
притягнення позивача за допущене ним
правопорушення до адміністративної
відповідальності, наявність місця
проживання на території України за
місцем проживання батька позивача
ОСОБА_7, відсутність даних про будь-які
дії позивача, що суперечили б інтересам
безпеки України чи охорони
громадського порядку, здоров»я і
захисту прав та інтересів громадян
України, суд приходить до висновку, що
оскаржуване рішення прийнято без
достатнього обґрунтування, а тому
позов підлягає до задоволення

На підставі ст.ст.4, 15, 16, 26 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" та керуючись
ст.ст. ст. 7-11, 14, 69-71, 159-163 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

позов задоволити. Визнати протиправним
та скасувати рішення Головного
управління Державної міграційної
служби у Львівській області від 08
серпня 2014р. про примусове повернення за
межі України громадянина Республіки
Азербайджан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 із
забороною в»їзду на територію України
терміном на 3 роки до 08 серпня 2017р. та
зобов»язанням покинути територію
України до 28 серпня 2014р.

Зобов»язати Головне управління
Державної міграційної служби у
Львівській області анулювати
відмітки в паспорті позивача про
примусове повернення і заборону
в»їзду в Україну.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана протягом 5 днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Сихівський районний суд м.Львова.

Головуюча: