Справа № 242/889/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4630/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Пасічник С.С., Весельської Т.Ф.,
Головчук С.В., Ємельянової В.І., Кочана
В.М.

перевіривши заяву Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 12
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області
про перерахунок пенсії в зв'язку з
втратою годувальника,

в с т а н о в
и л а :

Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області
звернулось до суду із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 12 червня 2014 року у
зазначеній справі.

Постановою Селидівського міського
суду Донецької області від 01 квітня 2013
року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії відповідача щодо
призначення ОСОБА_6 пенсії у зв'язку з
втратою годувальника за нормами Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
але без урахування вимог діючого
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Зобов'язано Управління
Пенсійного Фонди України в м. Селидове
Донецької області з 01.11.2012 р. провести
перерахунок пенсії ОСОБА_6 у зв'язку з
втратою годувальника відповідно до
вимог ст. 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та доплатити їй
несплачену суму пенсії. Зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області під час
перерахунку пенсії ОСОБА_6, до
страхового стажу для обчислення
розміру пенсії за віком її чоловіка, з
якого обчислюється розмір пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
наявного страхового стажу ОСОБА_7
зарахувати також на загальних
підставах період з дня смерті
годувальника до дати, коли годувальник
досяг би 60-ти річного віку, відповідно
до вимог ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області під час перерахунку
пенсії ОСОБА_6 застосувати показник
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих в галузях
економіки України за три календарних
роки, що передують 2012 року, а саме: за 2009
рік, 2010 рік, 2011 рік, відповідно до вимог
ст.45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області залишено без
задоволення, а постанову Селидівського
міського суду Донецької області від 01
квітня 2013 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 червня 2014 року касаційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області
залишено без задоволення, а постанову
Селидівського міського суду Донецької
області від 01 квітня 2013 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року - без змін.

В заяві про перегляд Верховним Судом
України зазначеної вище ухвали Вищого
адміністративного суду України
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області порушує
питання про її скасування, посилаючись
на неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Одночасно із поданням заяви про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України заявником подано заяву про
поновлення пропущеного строку подання
такої заяви.

При цьому, наведені у клопотанні
обставини є достатніми для визнання
поважними причин пропущення заявником
строків подання заяви.

Відповідно до статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 2392 та 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Згідно з статтею 235 Кодексу
адміністративного судочинства України
Верховний Суд України переглядає
судові рішення в адміністративних
справах виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 236 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають право
подати заяву про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
після їх перегляду в касаційному
порядку.

Згідно з положеннями статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

3) порушення норм матеріального
чи процесуального права, що призвело до
ухвалення Вищим адміністративним
судом України незаконного судового
рішення з питань, передбачених статтею
171-1 цього Кодексу.

Встановлений статтею 237 КАС України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд Верховним Судом України
судових рішень в адміністративних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

При цьому, у пункті першому вказаної
статті чітко визначено, що судові
рішення в адміністративних справах
можуть бути переглянуті виключно з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
лише одних і тих самих норм
матеріального права.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема: різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі; різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто незастосування
закону, який підлягав застосуванню;
різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню; різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

У заяві, що надійшла до Вищого
адміністративного суду України
відповідач посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме ст.ст. 9,37, абзаців 1 та 2 пункту 16
Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції Закону України №3108-IV від 17
листопада 2005 року «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняттям Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»), Закону України
«Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від
05 листопада 1991 року.

На підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права
відповідач посилається на постанови
Вищого адміністративного суду України
від 23 травня 2013 року №К/9991/45587/11 та від 17
жовтня 2013 року № К/9991/61597/12.

При цьому, зі змісту доданих до заяви
судових рішень вбачається неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
одних і тих самих норм матеріального
права.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Поновити Управлінню Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області
пропущений строк подання заяви про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 12 червня 2014 року.

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_6
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Селидове Донецької області про
перерахунок пенсії в зв'язку з втратою
годувальника для перегляду ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 12 червня 2014 року за заявою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
С.С. Пасічник

Т.Ф. Весельська

С.В. Головчук

В.І. Ємельянова

В.М. Кочан