Справа № 813/2074/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
Справа №
876/7271/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Яворівському районі
Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Яворівському районі Львівської
області про визнання протиправними дій
та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ :

19 березня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила визнати протиправними
дії управління Пенсійного фонду
України в Яворівському районі
Львівської області (далі - УПФ України в
Яворівському районі) та скасувати
вимогу про сплату боргу № Ф 185 від 19.02.2013
року зі сплати єдиного внеску в розмірі
4572,42 грн. за січень-грудень 2012 року.

Оскаржуваною постановою Львівського
окружного адміністративного суду від 23
квітня 2013 року у справі № 813/2074/13-а позов
було задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач УПФ України в Яворівському
районі просить зазначене судове
рішення скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що ОСОБА_1, як фізична
особа-підприємець, яка обрала спрощену
систему оподаткування, є платником
єдиного внеску. Оскільки кошти в
рахунок сплати єдиного внеску за 2012 рік
не надходили, тому станом на 21.01.2013 року
виник борг в сумі 4572,42 грн.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що оскільки позивачка отримує довічну
пенсію за віком, вона звільнена від
сплати за себе єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому дії
відповідача по нарахуванню останній
суми заборгованості за період
січені-грудень 2012 року в розмірі 4572 грн.
42 коп. є неправомірними, а вимоги про
сплату боргу на зазначену суму
підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрованою в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців 14
вересня 2000 року, з 01 січня 2012 року є
платником єдиного податку із видом
діяльності - роздрібна торгівля з
лотків та на ринках (а.с. 32, 33).

Також ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФ
України в Яворівському районі та
отримує пенсію за віком на пільгових
умовах, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Як слідує з матеріалів справи,
відповідачем 19 лютого 2013 року прийнята
вимога про сплату боргу за № Ф185, а саме
суми недоїмки зі сплати єдиного внеску
в розмірі 4572,42 грн. за січень-грудень 2013
року.

Договір з Пенсійним фондом України про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування позивачка не
укладала.

01 січня 2011 року набрав чинності України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон №
2464-VI), в преамбулі якого зазначено, що
ним визначено правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено,
що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 4 цього ж Закону визначений
перелік осіб, що є платниками єдиного
внеску.

Пунктом 4 частини першої даної статті
передбачено, що платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону
України від 07 липня 2011 року № 3609-VI «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» були внесені зміни до Закону
№ 2464-VI, за якими статтю четверту цього
Закону доповнено частиною четвертою. У
відповідності до нової норми особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV) пенсія - це щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 цього Закону також
встановлено, що за рахунок коштів
Пенсійного фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Доводи відповідача про те, що до
позивачки не може бути застосовані
положення частини 4 статті 4 Закону №
2464-VI, оскільки вона не досягла
пенсійного віку 55 років, а тому не
звільнена від сплати єдиного внеску у
зв'язку із недосягненням нею
пенсійного віку, апеляційний суд
вважає безпідставними з наступних
підстав.

Згідно із абзацами першим та другим
пункту 16 Прикінцевих положень Закону №
1058-IV до приведення законодавства
України у відповідність із цим Законом
закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Зокрема,
положення Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ)
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах.

Так, статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено
виключний перелік трудових пенсій, які
призначаються за цим Законом (за віком;
по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років).
Загальні умови призначення пенсій за
віком визначені статтею 12 Закону №
1788-ХІІ та частиною першою статті 26
Закону № 1058-IV. Таке право, зокрема,
виникає у жінок після досягнення 55
років та за наявності відповідного
стажу. При цьому, статтею 13 Закону №
1788-ХІІ, на підставі пункту «б» частини
першої якої, позивач отримує пенсію,
передбачена можливість призначення
пенсії за віком на пільгових умовах - із
зменшенням віку, зазначеного у статті 12
цього Закону, та за наявності
відповідного трудового стажу.

Проаналізувавши наведені норми
матеріального права, ураховуючи
закріплені Конституцією України
гарантії громадян на соціальний
захист, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що особи, яким пенсія
за віком призначена відповідно до
статті 13 Закону № 1788-ХІІ, не є
платниками єдиного внеску за себе
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI, так само як і особи, які є
пенсіонерами за віком на загальних
умовах, оскільки згадана норма не
містить будь-яких винятків щодо
пенсіонерів за віком.

Аналогічна правова позиція щодо
застосування зазначених норм
матеріального права викладена у
постановах Верховного Суду України
від 15.04.2014 року № 21-57а14 та № 21-70а14, від
13.05.2014 року № 21-74а14.

З огляду на викладене, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Яворівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2013
року у справі № 813/2074/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук