Справа № К/9991/12636/12-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/12636/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Запоріжжя, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області про перерахунок
пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 13 жовтня 2010 року та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 листопада 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернулась з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Запоріжжя (далі
УПФ), Головного управління Пенсійного
фонду України в Запорізькій області
(далі ГУПФ) про зобов'язання
відповідачів здійснити перерахунок та
виплату пенсії, відповідно до статті 24
Закону України від 13 грудня 1991 року
№1977-ХІІ «Про наукову та
науково-технічну діяльність» (далі
Закон №1977-ХІІ) та поновлення її
виплати, згідно норм цього Закону,
починаючи з жовтня 2009 року, стягнення
недоотриманих сум пенсії та моральної
шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
зазначала, що відповідачі, всупереч
вимогам Закону № 1977-ХІІ, протиправно не
здійснювали перерахунок її пенсії у
відповідності до статті 24 цього Закону,
чим порушили її права, на захист яких
подано вказаний адміністративний
позов про задоволення якого просила
позивач.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 13 жовтня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 3 листопада
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі, позивач
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачу, починаючи з 8
травня 1997 року призначено пенсію за
віком, а з 1 липня 2002 року переведено на
пенсію наукового працівника, обчислену
відповідно до статті 24 Закону № 1977-ХІІ.

З 13 січня 2009 року позивача переведено
на пенсію за віком, відповідно до норм
Закону України від 9 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі Закон №
1058-IV), а з 13 жовтня 2009 року на пенсію
наукового працівника, відповідно до
статті 24 Закону № 1977-ХІІ.

6 листопада 2009 року, відповідачем
проведено перевірку достовірності
наданої довідки про заробітну плату та
документів про стаж роботи за
спеціальністю.

Зазначеною перевіркою встановлено, що
позивач, 1 липня 2002 року прийнята на
посаду лікаря - реабілітолога без
укладення строкового трудового
договору, в зв'язку з чим позивачу
припинено виплату пенсії наукового
працівника та переведено на пенсію за
віком за нормами Закону № 1058-IV.

Відмовляючи в задоволенні позову суди,
на підставі наявних у справі даних
встановили та правильно виходили з
того, що позивач не має права на
перерахунок та виплату пенсії, згідно
статті 24 Закону № 1977-ХІІ, оскільки
після призначення пенсії наукового
працівника продовжувала працювати на
посаді наукового
(науково-педагогічного) працівника без
укладення, після досягнення пенсійного
віку, строкового трудового договору
(контракту).

Так, у відповідності до частин 16-18
статті 24 Закону № 1977-ХІІ пенсія
науковим (науково-педагогічним)
працівникам відповідно до цього Закону
призначається з дня звернення за
призначенням пенсії та за умов
звільнення з посади наукового
(науково-педагогічного) працівника, за
винятком осіб, які працюють за
строковим трудовим договором
(контрактом), що укладений після
досягнення пенсійного віку.

Пенсіонерам, які після призначення
пенсії відповідно до цього Закону
працювали за строковим трудовим
договором (контрактом) на посадах
наукових (науково-педагогічних)
працівників не менш як два роки,
проводиться перерахунок пенсії з
урахуванням стажу наукової роботи
після призначення пенсії. Перерахунок
пенсії здійснюється із заробітної
плати наукового
(науково-педагогічного) працівника, з
якої була обчислена пенсія, або із
заробітної плати, визначеної у порядку,
передбаченому частинами третьою -
сьомою цієї статті.

Право на призначення пенсії відповідно
до цього Закону поширюється також і на
осіб, які на момент звернення за
призначенням пенсії працюють на
будь-яких посадах на підприємствах, в
установах, організаціях усіх форм
власності та мають стаж наукової
роботи, передбачений частиною другою
цієї статті.

Отже, виходячи зі змісту
вищезазначених правових норм, право на
призначення пенсії відповідно до
Закону № 1977-ХІІ мають особи, які
досягли пенсійного віку та звільнені з
посади наукового
(науково-педагогічного) працівника, за
винятком осіб, які працюють за
строковим трудовим договором
(контрактом), що укладений після
досягнення пенсійного віку.

Як правильно встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
позивач, після досягнення пенсійного
віку, а саме з 1 липня 2002 року,
продовжила працювати на посаді
наукового працівника, при цьому
строковий трудовий договір або
контракт нею не укладався, а тому
підстав для виплати та перерахунку
ОСОБА_4 пенсії наукового працівника,
відповідно до статті 24 Закону № 1977-ХІІ
у відповідачів не було.

Враховуючи викладене, відповідачі
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Крім того, суди дійшли правильних
висновків про відмову в задоволенні
позову в частині стягнення
недоотриманих сум пенсії, оскільки, за
правилами частини 2 статті 46 Закону №
1058-IV, виплаті підлягають нараховані
суми пенсії, однак відомості про такі в
матеріалах справи відсутні.

Також, враховуючи правомірність дій
відповідачів, суди правильно відмовили
у задоволенні позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, висновки судів
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх не спростовують, а
тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 13 жовтня 2010 року та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 3 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало