Справа № 2а-6766/09/2670
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/52239/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки
М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 28 вересня 2009 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Чистотехніка» до Державного
департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти та науки
України, третя особа: ОСОБА_4, про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, - в с т а н о в и л
а:Товариство з обмеженою
відповідальністю «Чистотехніка»
звернулось до суду з позовом до
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти та науки України,
третя особа: ОСОБА_4, про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 вересня 2009 року позов задоволено
частково.

Скасовано наказ Державного
департаменту інтелектуальної
власності від 8 грудня 2008 року №283 про
затвердження рішення Апеляційної
палати Державного департаменту
інтелектуальної власності, прийнятого
07 листопада 2008 року щодо заперечення
ОСОБА_4 стосовно заявки № m 2006 19567 на
знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в частині зобов'язання
реєстрації знака для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в 35 і 37 класах МКТП.

Визнано недійсним свідоцтво НОМЕР_1 на
знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в частині 35 і 37 класів
МКТП.

Зобов'язано Державний департамент
інтелектуальної власності внести
зміни до Державного реєстру свідоцтв
України на знаки для товарів і послуг
щодо визнання недійсним свідоцтва

НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в частині 35 і 37 класів
МКТП та опублікувати відповідні зміни
в офіційному бюлетені «Промислова
власність».

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2012
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 вересня 2009 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
«Чистотехніка» зареєстроване в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України

27 жовтня 2004 року.

ОСОБА_4 11 грудня 2006 року подав заяву № m
2006 19567 до державного підприємства
«Український інститут промислової
власності» Державного департаменту
інтелектуальної власності про
реєстрацію знака для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відносно товарів 1, 3, 7, 11
та послуг 35 та 37 класів Міжнародної
класифікації товарів і послуг.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Чистотехніка» 28
березня 2007 року звернулось до
державного підприємства «Український
інститут промислової власності»
Державного департаменту
інтелектуальної власності із заявою
№2007 04967 про реєстрацію знака для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»
відносно товарів 1, 3, 7, 11 та послуг 35 та 37
класів Міжнародної класифікації
товарів і послуг.

Також позивачем 06 квітня 2007 року подано
заперечення проти реєстрації
позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою №
m 2006 19567 на ім'я ОСОБА_4.

Висновком-рішенням Українського
інституту промислової власності
(Укрпатент) Державного департаменту
інтелектуальної власності від 07 липня
2008 року №20159/4 щодо заяви ОСОБА_4 від 11
грудня 2006 року № m 2006 19567 про
невідповідність позначення для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»
відносно товарів 1, 3, 7, 11 та послуг 35 та 37
класів Міжнародної класифікації
товарів і послуг умовам надання
правової охорони за результатами
кваліфікаційної експертизи
встановлено, що заявлене позначення не
відповідає умовам надання правової
охорони, оскільки заявлене позначення
є схожим настільки, що його можна
сплутати з фірмовим найменуванням, що
відоме в Україні та належить іншій
особі - товариству з обмеженою
відповідальністю «Чистотехніка».

Рішенням Апеляційної палати
Державного департаменту
інтелектуальної власності

від 07 листопада 2008 року, прийнятим за
результатами розгляду заперечень
ОСОБА_4, скасовано висновок Державного
департаменту інтелектуальної
власності від 07 липня 2008 року №20159/4 про
відмову ОСОБА_4 в реєстрації знака для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На підставі наказу Державного
департаменту інтелектуальної
власності № 283

від 08 грудня 2008 року про затвердження
рішення Апеляційної палати Державного
департаменту інтелектуальної
власності від 07 листопада 2008 року та
висновку про відповідність позначення
умовам надання правової охорони ОСОБА_4
видано свідоцтво НОМЕР_1 про реєстрацію
знака «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № m 2006
19657, відомості про яке опубліковані в
офіційному бюлетені «Промислова
власність» №7 від 10 квітня 2009 року.

Не погоджуючись із наказом Державного
департаменту інтелектуальної
власності

від 08 грудня 2008 року №283, яким
затверджено рішення Апеляційної
палати Державного департаменту
інтелектуальної власності від 07
листопада 2008 року та видачею свідоцтва
про реєстрацію знака, позивач
звернувся до суду з позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 Положення про Державний
департамент інтелектуальної
власності, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 20
червня 2000 року №997 (чинною на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що Державний департамент
інтелектуальної власності (далі -
Департамент) є урядовим органом
державного управління, що діє у складі
Міністерства освіти і науки і йому
підпорядковується.

Статтею 2 Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг»
визначені повноваження Установи
(центрального органу виконавчої влади
з питань правової охорони
інтелектуальної власності) у сфері
охорони прав на знаки для товарів і
послуг, до яких належить, зокрема,
організація приймання заявок,
проведення їх експертизи, приймає
рішення щодо них; видача свідоцтва на
знаки для товарів і послуг,
забезпечення їх державної реєстрації;
забезпечення опублікування офіційних
відомостей про знаки для товарів і
послуг.

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» право власності на
знак засвідчується свідоцтвом.

Строк дії свідоцтва становить 10 років
від дати подання заявки до Установи і
продовжується Установою за
клопотанням власника свідоцтва щоразу
на 10 років, за умови сплати збору в
порядку, встановленому пунктом 2 статті
18 цього Закону. Порядок продовження
строку дії свідоцтва встановлюється
Установою.

Дія свідоцтва припиняється достроково
за умов, викладених у статті 18 цього
Закону.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» не можуть бути
зареєстровані як знаки позначення, які
є тотожними або схожими настільки, що
їх можна сплутати з фірмовими
найменуваннями, що відомі в Україні і
належать іншим особам, які одержали
право на них до дати подання до
Установи заявки щодо таких же або
споріднених з ними товарів і послуг.

Статтею 7 Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг»
визначено, що особа, яка бажає одержати
свідоцтво, подає до Установи заявку.

За дорученням заявника заявку може
бути подано через представника у
справах інтелектуальної власності або
іншу довірену особу.

Положеннями статті 10 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг» передбачено, що експертиза
заявки має статус науково-технічної
експертизи, складається з формальної
експертизи та кваліфікаційної
експертизи (експертизи по суті) і
проводиться закладом експертизи
відповідно до цього Закону та правил,
встановлених на його основі Установою.

Кінцеві результати експертизи заявки,
що не вважається відкликаною або не
відкликана, відображаються в
обґрунтованому висновку експертизи за
заявкою, що набирає чинності після
затвердження його Установою. На
підставі такого висновку Установа
приймає рішення про реєстрацію знака
для всіх зазначених у заявці товарів і
послуг або про відмову в реєстрації
знака для всіх зазначених у заявці
товарів і послуг, або про реєстрацію
знака щодо частини зазначених у заявці
товарів і послуг та відмову в
реєстрації знака для іншої частини
зазначених у заявці товарів і послуг.
Рішення Установи надсилається
заявнику.

Будь-яка особа може подати до закладу
експертизи мотивоване заперечення
проти заявки щодо невідповідності
наведеного в ній позначення умовам
надання правової охорони, встановленим
цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» на підставі рішення
про реєстрацію знака та за наявності
документів про сплату державного мита
за видачу свідоцтва і збору за
публікацію про видачу свідоцтва
здійснюється публікація в офіційному
бюлетені відомостей про видачу
свідоцтва, визначених в установленому
порядку. Зазначені мито та збір
сплачуються після надходження до
заявника рішення про реєстрацію знака.

Згідно з положеннями статті 15 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» заявник може
оскаржити рішення Установи за заявкою
у судовому порядку або до Апеляційної
палати протягом двох місяців від дати
одержання рішення Установи чи копій
матеріалів, затребуваних відповідно до
пункту 3 статті 10 цього Закону.

Якщо рішення Установи за заявкою
оскаржено у судовому порядку після
державної реєстрації знака, то суд
вирішує разом і питання щодо дійсності
відповідного свідоцтва.

Оскарження рішення Установи до
Апеляційної палати здійснюється
шляхом подання заперечення проти
рішення у порядку, встановленому цим
Законом та на його основі регламентом
Апеляційної палати, затвердженим
Установою. За подання заперечення
сплачується збір. Якщо збір не сплачено
у строк, зазначений у пункті 1 цієї
статті, заперечення вважається
неподаним, про що заявнику
надсилається повідомлення.

За результатами розгляду заперечення
Апеляційна палата приймає мотивоване
рішення, що затверджується наказом
Установи та надсилається заявнику.

Статтею 19 Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг»
передбачено, що свідоцтво може бути
визнано у судовому порядку недійсним
повністю або частково у разі:
невідповідності зареєстрованого знака
умовам надання правової охорони;
наявності у свідоцтві елементів
зображення знака та переліку товарів і
послуг, яких не було у поданій заявці;
видачі свідоцтва внаслідок подання
заявки з порушенням прав інших осіб.

При визнанні свідоцтва чи його частини
недійсними Установа повідомляє про це
у своєму офіційному бюлетені.

Свідоцтво або його частина, визнані
недійсними, вважаються такими, що не
набрали чинності від дати подання
заявки.

Положеннями статті 489 Цивільного
кодексу України визначено, що правова
охорона надається комерційному
найменуванню, якщо воно дає можливість
вирізнити одну особу з-поміж інших та
не вводить в оману споживачів щодо
справжньої її діяльності.

Право інтелектуальної власності на
комерційне найменування є чинним з
моменту першого використання цього
найменування та охороняється без
обов'язкового подання заявки на нього
чи його реєстрації і незалежно від
того, є чи не є комерційне найменування
частиною торговельної марки.

Відповідно до статті 8 Паризької
конвенції про охорону промислової
власності, яка набула чинності для
України 25 грудня 1991 року, фірмове
найменування охороняється в усіх
країнах Союзу без обов'язкового
подання заявки чи реєстрації і
незалежно від того, чи є воно частиною
товарного знака.

Так, судами встановлено, що на момент
звернення ОСОБА_4 за видачею свідоцтва
на знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» відносно товарів 1, 3, 7, 11
та послуг 35 та 37 класів Міжнародної
класифікації товарів і послуг
аналогічне фірмове (комерційне)
найменування мав позивач.

Крім того, судами встановлено
здійснення позивачем діяльності щодо
послуг 35 та 37 класів Міжнародної
класифікації товарів і послуг, а також
те, що фірмове найменування
«ІНФОРМАЦІЯ_1» є відомим для
спеціалізованих користувачів та,
зокрема, для ОСОБА_4

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з того, що дії відповідача при
винесенні оскаржуваного наказу та
видачі свідоцтва на знак для товарів і
послуг в частині 35 та 37 класів
Міжнародної класифікації товарів і
послуг є протиправними та суперечать
вимогам чинного законодавства.

З таким висновком судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 вересня 2009 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Чистотехніка» до Державного
департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти та науки
України, третя особа: ОСОБА_4, про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: