Справа № 505/41/14-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 505/41/14-а

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Фабіжевський С.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусян А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Котовського
міськрайонного суду Одеської області
від 06 червня 2014 року за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління соціального захисту
населення Котовської міської ради
Одеської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась з
адміністративним позовом, в якому
просила визнати неправомірними дії
Управління соціального захисту
населення Котовської міської ради
Одеської області щодо нарахування та
виплати їй державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 01 вересня
2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в меншому
розмірі, ніж це передбачено
законодавством та зобов'язати
Управління соціального захисту
населення Котовської міської ради
Одеської області здійснити їй
перерахунок та виплатити недоплачену
державну допомогу по догляду за
дитиною, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі прожиткового мінімуму,
встановленого законом для
непрацездатних осіб, за період з 01
вересня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період; на стягненні з
відповідача на користь позивачки
судовий збір.

Постановою Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 06 червня 2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просила
його скасувати та ухвалити нове
рішення, адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши доповідача, розглянувши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим перебувала
у відпустці по догляду за дитиною
відповідного віку та отримувала у
період з вересня 2010 року по серпень 2013
року грошову допомогу від держави, як
застрахована особа, у розмірі 130 грн.,
яку здійснював відповідач. При цьому
позивачка вважала, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленим законом прожиткового
мінімуму для дітей до 6 років. Тобто,
зазначена допомога повинна була
відповідачем у визначений період
сплачуватись у більшому розмірі, ніж 130
грн. щомісяця, згідно ст.15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», що і спіткало звернутися до
суду, наполягаючи на перерахунку
зазначеного розмірі соціальної
допомоги за визначений період часу.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що вичерпався термін позовної
давності.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду встановленого
цим Кодексом або іншими Законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для залишення без
розгляду адміністративного позову,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач пропустив строк звернення до
суду за захистом своїх прав за період
до 08 липня 2013 року (дата подання позову
мінус 6 місяців), у зв'язку з чим, позовні
вимоги за цей період належало залишити
без розгляду на підставі ч.1 ст. 100 КАС
України, а не відмовляти у задоволенні
позовних вимог, як помилково було
зроблено судом першої інстанції.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№ 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у справі, що розглядається
спір виник щодо виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин колегія суддів дійшла
висновку, що на відносини щодо виплати
допомоги такій особі у зазначеному
періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2012 року (№ ЄДРСРУ 28332590).

При цьому колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на ст. 268 ЦК України
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 268 ЦК України позовна давність
не поширюється на вимогу власника або
іншої особи про визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади АРК або органу місцевого
самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове право.

Незважаючи на характер правопорушення,
у згаданій нормі права йдеться про
порушення права у сфері
публічно-правових відносин.

Норми процесуального права, якими
врегульовані публічно-правові
відносини, містяться в КАС України.
Зокрема, статтями 99, 100 цього Кодексу
визначені строки звернення до
адміністративного суду та наслідки
пропущення таких строків.

Визначене абзацом другим частини
другої статі 99 КАС України правило, що
цим Кодексом та іншими законами можуть
також встановлюватись інші строки для
звернення до адміністративного суду,
стосується лише суб'єктів владних
повноважень.

Наслідки спливу позовної давності,
визначені статтею 267 ЦК України, на
публічно-правові відносини не
поширюються.

Виходячи з наведеного відсутні
підстави для застосування інших, ніж
визначені статтями 99, 100 КАС України,
правил щодо строків звернення до
адміністративного суду, зокрема тих, що
зазначені статтею 268 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15 жовтня 2013 року (№ ЄДРСРУ 36171760).

Таким чином колегія суддів доходить
висновку про обґрунтованість частини
позовних вимог, яка заявлена в межах
строку звернення до суду, та
необхідність її задоволення, а також,
необхідність залишення без розгляду
частини позовних вимог, яка заявлена з
пропущенням 6-ти місячного строку
звернення до суду.

За таких обставин судом першої
інстанції порушено норми
процесуального та матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому постановлене судове
рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підлягає скасуванню з
ухваленням нової постанови про
задоволення частини позовних вимог,
яка заявлена в межах строку звернення
до суду, та залишенням без розгляду
частини позовних вимог, яка заявлена з
пропущенням строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п. 4 ч.1
ст. 202; ч.1 ст. 203; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254
КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 06 червня 2014
року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
соціального захисту населення
Котовської міської ради Одеської
області щодо відмови перерахувати та
виплатити державну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Зобов'язати Управління соціального
захисту населення Котовської міської
ради Одеської області здійснити ОСОБА_1
перерахунок державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 09.07.2013 р. по
ІНФОРМАЦІЯ_2, з урахуванням проведених
виплат.

Залишити без розгляду позовні вимоги
за період з 01.09.2010 року по 08.07.2013 року
включно.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням до Вищого адміністративного
суду України в порядку статті 212 КАС
України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян