Справа № 2012/2а-871/11
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.Справа № 2012/2а-871/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м. Харкова
на постанову Жовтневого районного суду
м. Харкова від 17.02.2011р. по справі №
2012/2а-871/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м. Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до
Жовтневого районного суду м. Харкова з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова в якому
просив суд:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо нарахування та
виплати основної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи з
порушенням вимог Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи";

- визнати протиправними дії
відповідача щодо нарахування та
виплати підвищення до пенсії як
інваліду війни, згідно встановленої у
відповідний час групи інвалідності
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" у 2002 -2005 роках;

- зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
III групи інвалідності згідно вимог ст.
50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" основної пенсії з
розрахунку не нижче 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, не нижче 50%
від мінімальної пенсії за віком,
розраховуючи з розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленого на рівні
прожиткового мінімуму відповідно до
Закону України "Про прожитковий
мінімум", за період з 01.03.2001 р. по 31.12.2003
р., а з 01.01.2004 р. по 31.12.2007 р. та починаючи з
22.05.2008 р. - виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої встановлений ч. І ст.28 Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність;

- зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату мені,
підвищення до пенсії, як інваліду
війни, згідно встановленої у
відповідний час групи інвалідності
відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", розраховуючи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого на рівні прожиткового
мінімуму відповідно до Закону України
"Про прожитковий мінімум", за період з
01.03.2001 р. по 31.12.2003 р.. а з 01.01.2004 р. по 31.12.2005
р., виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, розмір якої
встановлений ч. 1 ст.28 Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження,
постановою Жовтневого районного суду
м. Харкова від 17.02.2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Харкова щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 основної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи з
порушенням вимог Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Харкова щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як
інваліду війни згідно встановленої у
відповідний час групи інвалідності
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" у 2002-2005 роках.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії 3 групи інвалідності згідно
вимог ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" основної
пенсії з розрахунку не нижче 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю не нижче 50% від мінімальної
пенсії за віком, розраховуючи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого на рівні прожиткового
мінімуму відповідно до Закону України
"Про прожитковий мінімум" за період з
01.03.2001 року по 31.12.2003 року, а з 01.01.2004 року
по 31.12.2007 року, та починаючи з 22.05.2008 року
- виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, розмір якої встановлений ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як
інваліду війни, згідно встановленої у
відповідний час групи інвалідності
відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", розраховуючи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого на рівні прожиткового
мінімуму відповідно до Закону України
"Про прожитковий мінімум" за період з
01.03.2001 року по 31.12.2003 року, а з 01.01.2004 року
по 31.12.2005 року виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог позивачу.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача
та його представника, перевіривши, в
межах апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач є інвалідом 3 групи, віднесений
до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
про що свідчить посвідчення особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи серії НОМЕР_1 від 29.09.1997 року
(а.с. 14) та довідка МСЕК № 024671 від 16.02.2005
року. (а.с. 15).

Крім того, позивач, як інвалід 3 групи,
має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_2 від 14.05.1998 року (а.с. 13).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова та отримує
пенсію по інвалідності та додаткову
пенсію призначену на підставі Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

На звернення позивача Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Миргороді
Полтавської області листом від 08.07.2011
року за вих. №179/Л-02 надано відповідь та
повідомлено заявника, що підстави для
проведення перерахунку пенсії
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" відсутні,
розмір пенсії розрахований згідно
вимог чинного законодавства (а.с. 8)

Не погодившись з діями відповідача,
позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального права, надавши
перевагу ст. 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" над
постановами Кабінету Міністрів
України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від
16.07.2008 року як нормативно-правового
акту, що має вишу юридичну силу.

Також суд першої інстанції дійшов до
висновку, що позивач має право на
отримання підвищення до пенсії, як
інваліду війни 3 групи, відповідно до ч.
4 ст. 13 Закону України " Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" за період з 01.03.2001
року по 31.12.2005 року.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
02.02.2011 року із вимогами щодо захисту
порушених прав, що мали місце починаючи
з 01.03.2001 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Встановлення процесуальних строків
законом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства України
певних процесуальних дій. Інститут
строків в адміністративному процесі
сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Таким чином, дотримання строку
звернення з позовом є однією з умов для
реалізації права на подання позову у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними).

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції,
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду
скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду, колегія суддів дійшла висновку,
що права позивача підлягають захисту з
02.08.2010 року.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі (ч.1 ст.102 КАС України в редакції,
чинній на момент звернення до суду з
даним позовом).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої,
ані апеляційної інстанцій не було
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання незаконною бездіяльності,
зобов`язання здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової
пенсій, підвищення до пенсії за період
за період з 01.03.2001 року по 01.08.2010 року.

Посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 87
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", з якими помилково
погодився суд першої інстанції,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки з аналізу положень зазначеної
статті вбачається, що вони стосуються
сум пенсій, які були нараховані, однак
не одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію, а
позивачу державна та додаткова пенсії
відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а також
підвищення до пенсії, передбачене ч. 4
ст. 13 Закону України " Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", нараховано не
було.

З приводу посилань позивача на
положення п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України,
згідно яких позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, колегія суддів зазначає
наступне.

Питання відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, регулюється ст. 1195 ЦК
України, частиною 1 якої передбачено, що
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відносини між сторонами у цій справі
склалися з інших підстав та мають іншу
юридичну природу (є публічно-правовими,
а не цивільного характеру), а тому
положення ст. 268 ЦК України на них не
розповсюджуються.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України (в
редакції, яка діяла на момент прийняття
рішення), адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Оскільки, позивачем до судів першої та
апеляційної інстанції не надано
доказів поважності пропуску строку для
звернення до суду з позовом про
визнання дій незаконними, зобов`язання
здійснити перерахунок та провести
відповідні виплати державної та
додаткової пенсій, підвищення до
пенсії за період з з 01.03.2001 року по 01.08.2010
року, висновок суду про поновлення
строку звернення до суду за вказаний
період є помилковим.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що судом при ухваленні рішення
порушено приписи ст.ст. 99, 100 КАС
України, а тому постанова суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог за період з 01.03.2001 року
по 01.08.2010 року підлягає скасуванню, з
залишенням цієї частини позовної
заяви без розгляду.

Переглянувши рішення суду першої
інстанції в частині позовних вимог, що
стосується періоду з 02.08.2010 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи визначений Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 ЗУ "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 28.02.1991р. передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно ч.4 статті 54 Закону №796, в
редакції, яка діяла до прийняття Закону
України "Про державний бюджет України
на 2008 рік" № 107-VІ від 28.12.2007, тобто до
01.01.2008 року, у всіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по
3-й групі інвалідності - 6 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 вищезазначеного Закону
особам, віднесеним до 1 категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам 3 групи - в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком. І як
передбачає ст. 53 того самого Закону,
виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до п.28 розділу 11 ЗУ "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" статтю 54 ЗУ "Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" викладено у такій редакції:
у всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими - для учасників
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у
1986 році: по ІІІ групі інвалідності 180%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; у 1987 - 1990
роках: по ІІІ групі інвалідності 140%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; статтю 50 ЗУ
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" викладено в
новій редакції - особам, віднесеним до 1
категорії, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірах: інвалідам ІІІ
групи - 15% прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
визначається на момент виплати
додаткової пенсії згідно із законом
про Державний бюджет України і не може
коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 64 Конституції України
встановлено, що Конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені.

Рішенням Конституційного суду України
№ 10-рп від 22 травня 2008 року положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України",
якими внесено зміни до ст. ст. 50, 54 ЗУ
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, тобто є неконституційними.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України,
Закони та інші правові акти за рішенням
Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності. Закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Матеріальна чи
моральна шкода, завдана фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними,
відшкодовується державою у
встановленому законом порядку.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" та Законом України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
дію статей 50 і 54 ЗУ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не було зупинено.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ "Про Державний
бюджет України на 2010 рік", розміри
державних соціальних гарантій на 2010 р.,
що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цими
Законами та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 р. № 530 врегульовано деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян, зокрема громадян,
які отримують пенсії, відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Так, ст. 4 зазначеної постанови
передбачена щомісячна додаткова
пенсія інвалідам IІІ групи у розмірі - 15%
від розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, під
час вирішення цього спору судом першої
інстанції правомірно застосовано
норми Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а не Постанови КМУ № 530 від
28.05.2008 року та постанови № 654 від 16.07.2008
року.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

При цьому, положення ч. 3 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не є
перешкодою для застосування
зазначеної величини (мінімального
розміру пенсії за віком) для розрахунку
інших пов'язаних із нею пенсій чи
доплат, оскільки ч.1 цієї статті
передбачено лише один мінімальний
розмір пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивач, починаючи з
02.08.2010 року має право на отримання
пенсії в розмірі, не нижчому 6
мінімальних пенсій за віком, та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 17.02.2011 року в частині позовних вимог
за період з 02.08.2010 року відповідає
вимогам ст. 159 КАС України, а тому
відсутні підстави для її скасування в
цій частині та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, п. 4 ч.4 ст.
198, ст. 200, ст. 203, п.4 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Харкова - задовольнити
частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Харкова від 17.02.2011 року по справі №
2012/2а-871/14 скасувати в частині визнання
протиправними дій управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Харкова щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як
інваліду війни згідно встановленої у
відповідний час групи інвалідності
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" у 2002-2005 роках;
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1, як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії 3 групи інвалідності, згідно
вимог ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" основної
пенсії з розрахунку не нижче 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю не нижче 50% від мінімальної
пенсії за віком, розраховуючи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого на рівні прожиткового
мінімуму відповідно до Закону України
"Про прожитковий мінімум", виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, за період з
01.03.2001 року по 31.12.2003 року, а з 01.01.2004 року
по 31.12.2007 року, та починаючи з 22.05.2008 року
по 01.08.2010 року включно; зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
підвищення до пенсії як інваліду війни,
згідно встановленої у відповідний час
групи інвалідності відповідно до ч. 4
ст. 13 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", розраховуючи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого на рівні прожиткового
мінімуму відповідно до Закону України
"Про прожитковий мінімум" за період з
01.03.2001 року по 31.12.2003 року, а з 01.01.2004 року
по 31.12.2005 року, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Адміністративній позов ОСОБА_1 в
зазначеній частині позовних вимог -
залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Жовтневого
районного суду м. Харкова від 17.02.2011
року по справі № 2012/2а-871/14 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.

Повний текст ухвали виготовлений
27.10.2014 р.