Справа № 2а-13133/12/0170/29
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/34220/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27 лютого 2013 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року у справі № 2а-13133/12/0170/29 за позовом
ОСОБА_4 до Міжрайонного управління
Держземагентства у Нижньогірському і
Совєтському районах Автономної
Республіки Крим, третя особа: відкрите
акціонерне товариство НВТІ "Компанія
Економікс" про визнання незаконними
дій та спонукання до виконання певних
дій, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до
Міжрайонного управління
Держземагентства у Нижньогірському і
Совєтському районах Автономної
Республіки Крим, в якому просила
визнати незаконними дії Відділу
Держкомзему у Нижньогірському районі
Автономної Республіки Крим щодо
проведення державної реєстрації
договору оренди землі №267 від 01.08.2010
року, укладеного між відкритим
акціонерним товариством НВТІ "Компаній
Економікс" та ОСОБА_5 та зобов'язати
державного кадастрового реєстратора
Міжрайонного управління
Держземагентсва у Нижньогірському і
Совєтському районах Автономної
Республіки Крим внести відповідні
записи про скасування запису в
Поземельній книзі шляхом внесення в
Державний земельний кадастр
відомостей про скасування запису від
27.06.2012 року під №04472 про державну
реєстрацію договору оренду землі №267
від 01.08.2010 року, укладеного між
відкритим акціонерним товариством
НВТІ "Компаній Економікс" та ОСОБА_5.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивач отримала у спадщину за
заповітом від своєї тітки ОСОБА_5
земельну ділянку площею 3,3094 га,
розташовану на території Дрофинської
сільської ради, право власності яку
зареєстровано за позивачем 13.04.2012 року,
про що зроблено відповідну відмітку на
державному акті про право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №325820 від
16.10.2009 року. Після оформлення спадщини
позивачу стало відомо, що вказана
земельна ділянка перебуває в оренді у
відкритого акціонерного товариства
НВТІ "Компаній Економікс" строком на 5
років, відповідно до договору оренди
землі, укладеного між відкритим
акціонерним товариством НВТІ "Компаній
Економікс" та ОСОБА_5, реєстрація якого
на думку позивача була проведена з
порушенням норм законодавства,
оскільки у договорі відсутні його
суттєві умови та у книгу записів
відповідачем було внесено неналежного,
померлого на момент реєстрації
власника земельної ділянки.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27 лютого 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та задовольнити
позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 16.04.2009 року
Нижньогірською районною державною
адміністрацією видано ОСОБА_5
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 3,3094 га, яка
розташована на території Дрофинської
сільської ради Нижньогірського району
Автономної Республіки Крим, для
ведення особистого селянського
господарства.

14 квітня 2011 року ОСОБА_5 померла, про що
свідчить свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1 від 18.04.2011 року.

Після смерті ОСОБА_5 позивач отримала
свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом від 02.12.2011 року на
земельну ділянку площею 3,3094 га, яка
розташована на території Дрофинської
сільської ради Нижньогірського району
Автономної Республіки Крим та 13.04.2012
року зареєстровано право власності
позивача на зазначену вище земельну
ділянку в Поземельній книзі, про що на
державному акті на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ №325820
зроблено відповідний запис
начальником відділу Держкомзему у
Нижньогірському районі Автономної
Республіки Крим.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що померла ОСОБА_5 з
відкритим акціонерним товариством
НВТІ "Компаній Економікс" уклала
договір оренди землі №267 від 01.08.2010
року, відповідно до якого передала
останньому в строкове платне
користування земельну ділянку площею
3,3094 га, яка розташована на території
Дрофинської сільської ради
Нижньогірського району Автономної
Республіки Крим, строком на 5 років.

Даний договір оренди землі пройшов
державну реєстрацію 27.06.2012 року під
№04472, що підтверджується листом
начальника відділу Держкомзему у
Нижньогірському районі Автономної
Республіки Крим №С-21/10-04/06 від 08.08.2012
року.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що умови
договору оренди повністю відповідають
вимогам законодавства, а у відповідача
не було підстав для відмови у
реєстрації договору.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про
оренду землі" оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про оренду землі" договір оренди землі
- це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду
землі" в редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин,
встановлено, що істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій договір оренди землі №267 від
01.08.2010 року, містить всі істотні умови,
передбачені статтею 15 Закону України
"Про оренду землі", у редакції що діяла
на момент укладання цього договору
оренди землі, а твердження позивача про
те, що у даному договорі відсутні такі
істотні умови, як об'єкт оренди, а саме
кадастровий номер земельної ділянки, є
безпідставним, оскільки цих відомостей
не було передбачено законом, що діяв на
момент укладання договору.

Згідно з статтею 20 Закону України "Про
оренду землі" в редакції, що діяла на
момент укладення договору оренди землі
№267 від 01.08.2010 року, укладений договір
оренди землі підлягає державній
реєстрації. Державна реєстрація
договорів оренди землі проводиться у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до статті 202 Земельного
кодексу України державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється у
складі державного реєстру земель.
Державний реєстр земель складається з
двох частин: а) книги записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі із зазначенням
кадастрових номерів земельних ділянок;
б) Поземельної книги, яка містить
відомості про земельну ділянку.

Статтею 204 Земельного кодексу України
визначено, що державний земельний
кадастр ведеться уповноваженим
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів. Порядок ведення
державного земельного кадастру
встановлюється законом.

Відповідно до пункту 13-4 Порядку
ведення Поземельної, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.09.2009 року №1021, книги
територіальний орган Держземагентства
відмовляє у державній реєстрації
земельної ділянки у разі, коли: 1) заяву
подала особа, яка не може бути
заявником відповідно до цього Порядку;
2) земельна ділянка розташована на
території іншої
адміністративно-територіальної
одиниці; 3) документи подані не в
повному обсязі або не відповідають
вимогам, установленим цим Порядком; 4)
на титульному аркуші документації із
землеустрою, у матеріалах документації
із землеустрою, що містять графічне
зображення земельної ділянки, та/або
документах, що містять відомості про
координати поворотних точок меж
земельної ділянки, їх частин, обмежень,
угідь, відсутня позначка
територіального органу
Держземагентства про кадастровий
номер земельної ділянки (дати його
визначення та внесення відомостей про
земельну ділянку до автоматизованої
системи).

Згідно з пунктом 16-3 Порядку ведення
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 року №1021,
територіальний орган Держземагентства
відмовляє у державній реєстрації
договору оренди земельної ділянки із
земель приватної власності, договору
суборенди земельної ділянки (її
частини), якщо: 1) документи подані не в
повному обсязі; 2) подані документи не
відповідають вимогам, установленим цим
Порядком.

Отже, наведеними нормами закону було
встановлено вичерпаний перелік
підстав для відмови у державній
реєстрації земельної ділянки та
договорів оренди землі.

Як зазначено судами попередніх
інстанцій, матеріали справи не містять
доказів, які б свідчили про наявність
підстав для відмови у державній
реєстрації договору оренди землі №267
від 01.08.2010 року.

Стосовно внесення відповідачем
відомостей до Поземельної книги при
реєстрації договору оренди землі №267
від 01.08.2010 року про власника та
орендодавця земельної ділянки
померлої ОСОБА_5, представник
відповідача пояснив, що на момент
проведення державної реєстрації
договору оренди землі №267 від 01.08.2010
року в них не було відомостей про
смерть орендодавця та її спадкоємців, а
тому в Поземельну книгу власником та
орендодавцем земельної ділянки було
зазначено ОСОБА_5.

Статтею 770 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі зміни власника
речі, переданої у найм, до нового
власника переходять права та обов'язки
наймодавця. Сторони можуть встановити
у договорі найму, що у разі відчуження
наймодавцем речі договір найму
припиняється.

Статтею 32 Закону України "Про оренду
землі" визначено, що перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи, а також
реорганізація юридичної особи -
орендаря не є підставою для зміни умов
або розірвання договору, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Таким чином, колегія судів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що до
позивача, до якої перейшло право
власності на зазначену земельну
ділянку у порядку спадкування за
заповітом, перейшли права та обов'язки
орендодавця за договором оренди землі
№267 від 01.08.2010 року.

Зокрема, як встановлено судами
попередніх інстанцій, пунктами 38, 39
договору оренди землі №267 від 01.08.2010
року передбачено, що дія договору
припиняється шляхом його розірвання
за: взаємною згодою сторін, рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у
наслідок невиконання другою стороною
обов'язків, передбачених договором, та
внаслідок випадкового знищення,
пошкодження орендованої земельної
ділянки, яке істотно перешкоджає її
використанню, а також з інших підстав,
визначених законом. Розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається.

Пунктом 40 договору оренди землі №267 від
01.08.2010 року передбачено, що перехід
права власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи, а також
реорганізація юридичної
особи-орендаря є підставою для зміни
умов або розірвання договору.

Таким чином, позивач не позбавлена
права звернутися до орендаря для зміни
умов або розірвання договору, та у разі
не досягнення згоди вирішити спір у
судовому порядку.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 27
лютого 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша