Справа № 804/13111/14
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРябчук О.С. при
секретаріСкупейко І.М. за участю:
представника позивача представника
відповідача Оксень А.В. Рябоконь С.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донбасс-Днепрострой» до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -
27 серпня 2014 р. до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой» (далі - позивач) з
адміністративним позовом до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (далі -
відповідач) з вимогами про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
12.08.2014 р. за платежем податок на додану
вартість на загальну суму 333,00 грн., в
тому числі 222,00 грн. - збільшення суми
податкового зобов'язання, та 111,00 грн. -
за штрафними санкціями.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов в
повному обсязі. В обґрунтування
позовних вимог зазначив наступне.
Позивач виконав усі передбачені
законом умови щодо формування
податкового кредиту та має всі
документальні підтвердження розміру
податкового кредиту. Висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки, ґрунтуються на наявності
порушень податкового законодавства,
допущених контрагентом позивача та
недостатністю первинних документів на
підтвердження отримання товару та
транспортування товару. При цьому, факт
отримання товару підтверджується
витягом з книги реєстрації
довіреностей, а транспортування товару
здійснено силами позивача, оскільки
обсяг придбаного товару є незначним.
Податковим органом не доведено, що
договір, укладений позивачем з
контрагентом Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сокол» порушує
публічний порядок та не спрямований на
реальне настання правових наслідків.
Враховуючи наведене, податкове
повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
12.08.2014 р. суперечить вимогам чинного
законодавства та підлягає скасуванню.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, просив в
задоволенні позову відмовити. В
обґрунтування своєї позиції зазначив
наступне. Позивачем сформовано
податковий кредит за рахунок
контрагента - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокол», який не мав
необхідних ресурсів для здійснення
господарської діяльності. Крім того, до
перевірки позивачем не надано доказів
отримання товару відповідальною
особою підприємства та доказів
транспортування товару від
постачальника до покупця, окремі
первинні документи містять певні
недоліки.Первинні документи позивача
не підтверджують обсяг та зміст
господарської операції. В зв'язку з цим
зроблено висновок про неможливість
здійснення господарської операції
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сокол». Угода між
позивачем та зазначеним контрагентом
укладена з метою штучного створення
податкового кредиту. В зв'язку з
наведеним, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є правомірним,
винесеним у відповідності до вимог
чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
суд приходить до наступного висновку.
Товариство з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой» зареєстровано
06.09.2004 р., включено до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців за
ідентифікаційним кодом 33019123та
перебуває на обліку в
Західно-Донбаській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.
22.07.2014 р. Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну невиїзну перевірку
Товариства з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сокол» за період з
01.06.2014 р. по 30.06.2014 р.
За результатами перевірки складено акт
№ 163/10-04-22-01 -33019123 від 22.07.2014 р.
Перевіркою встановлені, зокрема,
наступні порушення, допущені
Товариством з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой»:
- п. 198.1, п. 198.2,п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України занижено податок на
додану вартість за червень 2012 р. на суму
Порушення законодавства позивачем
обґрунтовані в акті перевірки
За перевіряємий період Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Донбасс-Днепрострой» мало
господарські взаємовідносини з
контрагентом - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сокол», який
допустив порушення податкового
законодавства. Порушення
законодавства контрагентом позивача
обґрунтовано не підтвердженням в акті
перевірки, складеному іншим податковим
органом, реальності здійснення
господарських відносин Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сокол» із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платником податків операцій
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сокол» - по ланцюгу
В акті № 163/10-04-22-01 -33019123 від 22.07.2014
р.контролюючим органом зроблено
висновок, що в ході перевірки не
підтверджено наявність поставок
товарів (послуг) від
підприємств-постачальників у
перевіреному періоді, що свідчить про
те, що між Товариством з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой» та його
постачальником здійснені правочини
без мети настання реальних наслідків.
Отже, зазначені правочини відповідно
до ч.ч. 1, 2 ст. 215, ч. 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України є нікчемним, і в силу
ст. 216 Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.
Відповідно до акту перевірки
Товариство з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой» здійснює
наступний вид господарської
діяльності: 41.20будівництво житлових і
нежитлових будівель.
В акті перевірки зазначено про
наявність первинних документів
фінансово-господарської діяльності
підприємства: договору, податкових
накладних, видаткових накладних,
рахунків, книги виписки довіреностей.
На підтвердження реальності
господарської операції позивачем
надано копії наступних документів:
договору, податкових накладних,
видаткових накладних, рахунків на
оплату, платіжних доручень, журналу
реєстрації довіреностей, актів
Представником відповідача в
обґрунтування заперечень на позов
надано: копію акту про результати
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сокол»
щодо підтвердження відомостей,
отриманих від особи, яка мала правові
відносини з платником податків
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будтехцентр» за
квітень, травень, червень 2012 р., звіт про
нарахування єдиного внеску.
Відповідно до наведеного акту
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сокол» здійснює,
зокрема, наступні види господарської
діяльності: 46.43 оптова торгівля
побутовими електротоварами й
електронною апаратурою побутового
призначення для приймання,
записування, відтворювання звуку й
зображення; 46.47 оптова торгівля
меблями, килимами й освітлювальним
приладдям; 46.90 неспеціалізована оптова
Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Податкового
кодексу України Контролюючими
органами є органи доходів і зборів -
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування єдиної
державної податкової, державної митної
політики в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів та
реалізує державну податкову, державну
митну політику, забезпечує формування
та реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.
Згідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно пп. 83.1.1.-83.1.6 п. 83.1. ст. 83
Податкового кодексу України для
посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є:
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.
Відповідно до п.п. 44.1, 44.6 ст. 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання,
крімвипадківвиїмкидокументівабоіншог
овилученняправоохоронними органами),
що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7
цієїстатті), такі документи повинні
бути враховані контролюючим органом
під час розгляду ним питання про
Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:а)
постачаннятоварів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186цього
Кодексу, у тому числіоперації з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місцепостачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за меж імитної територіїУкраїни; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
Відповідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платникподатку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сумм податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територіюУкраїни (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезенн янеоборотних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансовоголізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сумм податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.
Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеаріальних ктивів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротн ікапітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного
податкового періоду, а також від того,
чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).
У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» N 996-XIV
від 16.07.1999 р. підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Згідно до п.п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
N 88 від 24.05.1995 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за N 168/704 господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).
Первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці (в межах
компетенції) працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документі обов'язкових реквізитів та
відповідність господарської операції
чинному законодавству у сфері
бухгалтерського обліку, логічна
ув'язка окремих показників.
Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостоюстатті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.
У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в час.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України 9 від 06.11.2009 р.:
«вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду в разі
наявності відповідного спору. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. У цьому разі в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому.
Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину
та наявності рішення суду про
визнання правочину недійсним.
Наслідком визнання правочину
(договору) недійсним не може бути його
розірвання, оскільки це взаємовиключні
Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсност
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину».
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
Оцінюючи усі докази, досліджені судом,
у їх сукупності, суд приходить до
наступного висновку.
Судом встановлено та сторонами не
заперечується, що за перевіряємий
період Товариство з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой» мало
господарські взаємовідносини з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сокол».
Податковим органом не надано доказів,
що на момент здійснення господарської
операції, контрагент позивача -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сокол», не було
зареєстровано як платник податку на
Товар, придбаний у зазначеного
контрагента, відповідає виду
господарської діяльності позивача,
зазначеному в акті перевірки.
Представником позивача надано копії
первинних документів на підтвердження
реальності господарських операцій,
здійснених з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сокол».
Про наявність первинних документів
фінансово-господарської діяльності
підприємства зазначено, також, в акті
В акті перевірки порушення податкового
законодавства позивачем обґрунтовані
порушенням податкового законодавства
контрагентом позивача, недостатністю
первинних документів та недоліками
певних первинних документів.
Норми чинного законодавства, яке
регулює порядок формування
податкового кредиту, не передбачають
позбавлення платника податків права на
формування податкового кредиту в разі
порушення його контрагентами вимог
податкового законодавства. Відповідно
до ст. 67 Конституції України кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. Згідно ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.
Відповідно до Листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 р. № 1936/11/13-11: «документи та інші
дані, що спростовують реальність
здійснення господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце».
Наявність податкових, видаткових
накладних та здійснення розрахунків за
товар сторонами не заперечується. При
цьому, з матеріалів справи вбачається,
що обсяг придбаного товару є не
значним, придбані товарно-матеріальні
цінності не є такими, які для
здійснення передачі від продавця до
покупця потребують залучення великої
кількості працівників, спеціального
Оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене
відповідачем на підставі акту
перевірки, висновками якого правочини
позивача з контрагентами визнані
Відповідно до положень ст. 204
Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом.
В розглядуваній справі, як вже
зазначалося, нікчемність правочину
встановлена в акті перевірки платника
податків, складеному податковим
органом за наслідками проведеної
перевірки. При цьому, акт перевірки є
засобом документування дій посадової
особи контролюючого органу під час
проведення перевірки і містить
суб'єктивні висновки такої особи щодо
наявності допущених платником податку
З аналізу положень постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р.
вбачається, що навіть за наявності
ознак нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в дохід
держави коштів, отриманих на підставі
нікчемних правочинів.
Відповідно до пп. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
При цьому положеннями Податкового
кодексу України не передбачено право
податкового органу самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини, укладені
платниками податків.
У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 Цивільного кодексу
України міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
Наявність мети, включеної до складу
правопорушення, підлягає обов'язковому
Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) абоза
довіреністю. Наявність мети зазначеної
в диспозиції ст. 228 Цивільного кодексу
України у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями Кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину.Такі обставини можуть бути
доведені лише обвинувальним вироком.
Відповідачем не надано доказів
порушення конституційних прав чи
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного володіння ним
внаслідок укладання та виконання
позивачем та контрагентом позивача
Таким чином, відповідачем не доведено
наявності мети, завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства, а
також існування умислу у позивача чи
його контрагента, як обов'язкової
ознаки для визнання правочину
недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
Відповідачем також не було
обґрунтовано належним чином і доведено
у встановленому законом порядку, що
угода порушує публічний порядок,
суперечить моральним засадам
суспільства та спрямована на
заволодіння майном держави.
Крім того, посилання відповідача на
ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України
є безпідставним, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.
Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий адміністративний
Таким чином, податкове
повідомлення-рішенняЗахідно-Донбасько
ї об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки винесено
відповідачем на підставі, в межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування всіх обставин, які мають
значення для прийняття рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги Товариства з обмеженою
«Донбасс-Днепрострой» обґрунтованими
та такими, які підлягають задоволенню в
Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова або службова особа), тому
судові витрати в розмірі 182,70 грн.
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Донбасс-Днепрострой».

Керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 69, 71, 86, 158-163, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донбасс-Днепрострой» до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
12.08.2014 р. за платежем податок на додану
вартість на загальну суму 333,00 грн., в
тому числі 222,00 грн. - збільшення суми
податкового зобов'язання, та 111,00 грн. -
за штрафними санкціями.

Судові витрати в розмірі 182,70 грн.
стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донбасс-Днепрострой».

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
27 жовтня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 27.10.14
Суддя З оригіналом згідно Помічник
судді О.С. Рябчук

О.С.Рябчук М.М.Бухтіярова