Справа № 808/4854/14
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року 10 год. 20 хв.Справа №
808/4854/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у
складі головуючого - судді Чернової
Ж.М. розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом: Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році в загальному
розмірі 8021,99грн. В своєму позові
позивач зазначив, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 використовує
найману працю працівників та
відповідно до вимог Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» повинен
забезпечувати працевлаштування
інвалідів в установлених
законодавством нормативах. Відповідно
до «Звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік»,
наданого підприємцем,
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів на підприємстві
відповідача повинна складати 1 особу,
фактично складає 0 осіб, тобто є меншою
ніж установлено нормативом (не
працевлаштовано інвалідів), у зв'язку з
чим, відповідачу було нараховано
адміністративно-господарські санкції
у сумі 7701,67грн. та пеню у сумі 320,32грн.
Зазначену суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені відповідач у добровільному
порядку не сплатив, тому позивач
просить стягнути її з відповідача у
примусовому порядку.

Представник позивача Часов Е.В. прибув
у судове засідання, позовні вимоги
підтримує у повному обсязі, просить
позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Однак, до суду
повернулась поштова кореспонденція із
відміткою «за закінченням терміну
зберігання».

За правилами ч.4 ст. 128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 1 ст.41 КАС України суд під час
судового розгляду адміністративної
справи здійснює повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. У разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Проаналізувавши наявні матеріали та
фактичні обставини справи, дослідивши
і оцінивши надані докази в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги є такими, що не підлягають
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
здійснює господарську діяльність на
умовах використання найманої праці, та
має у штаті 12 працівників.

Судом встановлено, що на виконання
вимог Закону 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» відповідачем було
подано позивачу Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма № 10-ПІ). У вказаному звіті
відповідач зазначив, що
середньооблікова кількість штатних
працівників, що працювали у
відповідача, за звітний період складає
12 осіб, таким чином, середньооблікова
кількість інвалідів, відповідно до
нормативу встановленого ч.1 ст.19
Закону, на підприємстві відповідача
повинна складати - 1 особу,
середньооблікова кількість інвалідів
у роботодавця склала 0 осіб, що є менше
ніж встановлено нормативом.

Відповідно до ч.8 ст.69 Господарського
кодексу України, підприємство з правом
найму робочої сили забезпечує
визначену відповідно до закону
кількість робочих місць для
працевлаштування неповнолітніх,
інвалідів, інших категорій громадян,
які потребують соціального захисту.
Відповідальність підприємства за
невиконання даної вимоги
встановлюється законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості
одного робочого місця.

Згідно зі ст. 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Обов'язок підприємства з створення
робочих місць для інвалідів,
інформування підприємством
уповноважених органів щодо наявності
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування осіб, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, не супроводжується
обов'язком підприємства займатись
пошуком інвалідів для їх
працевлаштування на створених робочих
місцях для працівників-інвалідів на
підприємстві, а створення робочих
місць і введення їх в дію має
відбуватись з урахуванням стану
здоров'я, здібностей і професійних
навичок інвалідів, забезпечення прав
яких на працевлаштування та на
оплачувану роботу здійснюється,
відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», шляхом
безпосереднього звернення інвалідів
до підприємств, установ, організацій чи
до державної служби зайнятості.

Листом Південного районного центру
зайнятості за вих. №934 від 20.05.2014, який
міститься в матеріалах справи,
повідомлено, що Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 за період з
грудня 2012 по грудень 2013 року регулярно
інформував службу зайнятості про
наявність робочих місць (вакантних
посад) для працевлаштування інвалідів,
надаючи звіти форми 3-ПН у вказаний
період та направляв листи из проханням
про працевлаштування інвалідів.

Доказів того, що відповідач
відмовлявся від працевлаштування
інвалідів суду не надано.

Отже, відповідачем, прийняті всі
належні заходи щодо працевлаштування
інвалідів, правила здійснення
господарської діяльності не порушені.

Таким чином, вина Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 у невиконані
нормативу по створенню робочих місць
для працевлаштування інвалідів -
відсутня.

За правилами ст.238 ГК України, за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Оскільки порушення законодавства
України про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні з боку
відповідача відсутнє, то до нього не
можуть бути застосовані
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведеності перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

За таких обставин, враховуючи
вищезазначене, суд дійшов висновку, що
заявлені Запорізьким обласним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів Запорізької області вимоги
про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році у сумі 8021,99 грн. не
обґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до п.4 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб`єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2, 4, 7-12, 69-71, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ж.М.Чернова