Справа № 2510/965/2012
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/59917/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Чернігівській області (далі -
головний державний виконавець ВПВР
ГУЮ) у Чернігівській області Ленька
Андрія Миколайовича про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправною та скасування
постанови головного державного
виконавця ВПВР ГУЮ у Чернігівській
області про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 30 грудня 2011
року № 27303005 та зобов'язаня відповідача
поновити виконавче провадження.

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 11
червня 2012 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано
постанову головного державного
виконавця ВПВР ГУЮ у Чернігівській
області Ленька А.М. про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
30 грудня 2011 року. Зобов'язано
відповідача відновити виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа від 26 травня 2011 року № 2-а-2209/2011
згідно з постановою Корюківського
районного суду Чернігівської області
від 19 квітня 2011 року.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нову постанову
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
відсутність коштів на рахунках
боржника чи у держави на виконання
взятих на себе зобов'язань не є
підставою для повернення з цих мотивів
виконавчого листа

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що 26 травня 2011 року
Корюківським районним судом
Чернігівської області видано
виконавчий лист, відповідно до якого
УПСЗН Корюківської РДА Чернігівської
області зобов'язано здійснити виплату
ОСОБА_4 недоотриманої частини щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік у
відповідності до статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат станом на момент виплати та з
урахуванням проведених виплат.
Допущено негайне виконання постанови
суду.

23 червня 2011 року постановою державного
виконавця відкрито виконавче
провадження № 27303005 щодо примусового
виконання зазначеного виконавчого
листа. Проте, посилаючись на часткове
виконання рішення суду та неможливість
виконання його в повному обсязі через
наявність встановленої законом
заборони щодо звернення стягнення на
майно та відсутність у боржника іншого
майна та коштів, 30 грудня 2011 року
головним державним виконавцем ВПВР ГУЮ
у Чернігівській області прийнято
постанову про повернення стягувачу
виконавчого листа. Одночасно
роз'яснено, що відповідно до вимог
Закону України від 21 квітня 1999 року
№ 606-XIV «Про виконавче провадження»
(далі - Закон № 606-ХІV) виконавчий
документ може бути пред'явлений на
виконання повторно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
державний виконавець безпідставно
повернув виконавчий документ
стягувачеві відповідно до пункту 9
частини 1 статті 47 Закону № 606-ХІV.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд зазначив, що державним
виконавцем вжито усіх заходів,
спрямованих на виконання рішення суду
в межах його компетенції, а тому
постанова про повернення виконавчого
документу стягувачеві є правомірною.

Проте, такі висновки суду апеляційної
інстанції є необґрунтованими та не
відповідають обставинам справи.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності субєктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом № 606-ХІV.
Саме відповідно до вимог цього Закону,
в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, належить давати
оцінку діям державного виконавця щодо
вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це
сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 11 вказаного Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із статтею 27 Закону № 606-XIV, у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною 2 статті 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням (стаття 32
Закону № 606-XIV).

Згідно із частиною 2 статті 3 Закону №
606-XIV рішення про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами Державного казначейства
України в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення (далі
- державні органи) регулюється Порядком
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845 (далі -
Порядок).

Відповідно до пунктів 26-27 Порядку
примусове виконання рішень про
стягнення коштів з рахунків боржника
здійснюється після закінчення строку,
передбаченого для самостійного
виконання таких рішень, у разі не
подання боржником повідомлення,
зазначеного у пункті 25 цього Порядку,
або подання повідомлення, що містить
недостовірну інформацію, або
недостатнього обсягу коштів на
рахунках боржника. У разі встановлення
факту наявності у боржника необхідних
для виконання рішення про стягнення
коштів з його рахунків бюджетних
асигнувань або фактичних власних
надходжень державний виконавець подає
органові Казначейства платіжні вимоги
згідно із пунктом 33 цього Порядку.
Державний виконавець накладає арешт на
рахунки боржника, відкриті в органі
Казначейства, які встановлюються у
процесі проведення виконавчих дій.
Орган Казначейства приймає до
виконання постанову державного
виконавця про арешт рахунків боржника,
оформлену в установленому порядку, із
зазначенням найменування боржника,
номерів його рахунків, відкритих в
органі Казначейства, та суми коштів,
яка підлягає арешту та стягненню. Арешт
накладається на реєстраційні і
спеціальні реєстраційні рахунки
боржника. У разі накладення арешту на
окремий рахунок боржника або за
окремим кодом економічної
класифікації видатків бюджету рахунка
боржника державний виконавець у
постанові про арешт рахунків боржника
може зазначити номер такого рахунка чи
коду.

Постанова про арешт рахунків боржника
виконується органом Казначейства
протягом бюджетного періоду, але не
пізніше ніж в останній робочий день
бюджетного періоду з обслуговування
клієнтів, визначеного регламентом
роботи органу Казначейства у період
завершення обслуговування, і
знімається з обліку наступного
робочого дня після закінчення
бюджетного періоду та повертається
державному виконавцеві протягом трьох
робочих днів. При цьому державний
виконавець подає щороку не пізніше 15
грудня до органу Казначейства платіжні
вимоги для стягнення коштів з рахунків
боржника, на які накладено арешт (пункт
28 Порядку).

Пунктом 29 Порядку передбачено, що у
разі відсутності відкритих асигнувань
за відповідними кодами програмної
класифікації видатків та кредитування
державного бюджету (кодами тимчасової
класифікації видатків та кредитування
місцевих бюджетів) і економічної
класифікації видатків бюджету, за
якими здійснюватиметься безспірне
списання коштів з рахунків боржника,
платіжні вимоги для стягнення коштів
із зазначених рахунків повертаються
разом з постановою про арешт рахунків
боржника відповідно до абзацу другого
пункту 28 цього Порядку.

Згідно із підпунктом 5 пунктом 34
Порядку орган Казначейства не здійснює
безспірне списання коштів з рахунків
боржника та повертає протягом трьох
робочих днів органові державної
виконавчої служби без виконання
платіжні вимоги та оригінали або
завірені копії виконавчих документів у
разі, коли відсутні відкриті
асигнування за відповідним кодом
програмної класифікації видатків та
кредитування державного бюджету (кодом
тимчасової класифікації видатків та
кредитування місцевих бюджетів) і
економічної класифікації видатків
бюджету (за загальним фондом та іншими
коштами спеціального фонду бюджету) та
власні надходження боржника (за
спеціальним фондом бюджету).

Відповідно до пункту 40 Порядку у разі
відсутності коштів на рахунках
боржника, необхідних для виконання
рішення про стягнення коштів з таких
рахунків, стягнення звертається на
належне боржникові інше майно, яке не
використовується ним для провадження
основної діяльності.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 47
Закону № 606-XIV виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Як встановлено апеляційним судом,
рішення суду виконано частково,
боржником проведено перерахунок
недоплаченої одноразової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2010 рік в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, однак виплату вказаних коштів не
проведено. Штрафні санкції та інші
заходи примусового виконання судових
рішень, зокрема, призначення нового
строку для виконання рішення суду
державний виконавець не застосовував
через відсутність у боржника
додаткових асигнувань та права
розпоряджатися коштами на рахунках,
пов'язаних з виконанням судових рішень.

Разом з тим, реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань. Так, у справі
«Кечко проти України» Європейський Суд
з прав людини констатував, що не
приймає аргумент Уряду щодо бюджетних
асигнувань, оскільки органи державної
влади не можуть посилатись на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог, оскільки державним виконавцем
ВПВР ГУЮ у Чернігівській області не
вжито усіх передбачених Законом №606-ХІV
заходів, спрямованих на виконання
судового рішення щодо виплати УПСЗН
Корюківської РДА на користь ОСОБА_4
суми боргу. А тому, постанова головного
державного виконавця ВПВР ГУЮ у
Чернігівській області про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
30 грудня 2011 року є неправомірною.

Відповідно до статті 226 КАС України суд
касаційної інстанції має скасувати
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а рішення суду першої інстанції
залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року скасувати, а постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 11 червня 2012
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський М.І. Мойсюк