Справа № 2а-10070/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
Справа №
9104/124425/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 02 грудня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради про визнання дій
незаконними та зобов'язання виплатити
щорічну допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 07.11.2011 року звернулася в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради в якому
просила визнати дії відповідача
незаконними, зобов'язати останнього
виплатити щорічну допомогу на
оздоровлення як чорнобильцю за 2011 рік у
розмірі трьох мінімальних заробітних
плат, з урахуванням фактично
виплачених сум.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 02 грудня 2011
року (прийнятою в порядку скороченого
провадження) позов задоволено, визнано
незаконними дії Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради, зобов'язано відповідача провести
виплату позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2011 рік виходячи з трьох
мінімальних заробітних плат.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Департамент
соціальної політики Луцької міської
ради оскаржив його в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до ст. 63 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат здійснюється з
державного бюджету, а згідно з вимогами
ст. 62 роз'яснено, що порядок
застосування провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковим
для виконання. Цей порядок було
визначено постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005
№ 562.

Також апелянт зазначає, що при
винесенні постанови судом не взято до
уваги ст. 95 Конституції України, яка
встановлює верховенство та
пріоритетність закону про Державний
бюджет України і передбачає, що
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків та ст. 4 Бюджетного кодексу
України, згідно якої при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовується лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, Бюджетного
кодексу України та закону України про
Державний бюджет. У видатковій частині
Державного бюджету України на 2011 рік
передбачено кошти на виплату щорічної
допомоги на оздоровлення, які
покривають витрати на виплату вказаної
допомоги лише в розмірах, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 №562, в розмірі 75,00 гривень.

З врахуванням вище наведеного просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

ОСОБА_1 відноситься до громадян, які
евакуйовані із зони відчуження у 1986
року 2 категорії, що підтверджується
копією посвідчення (а. с. 9).

Згідно ч. 4 ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році виплачується у
розмірі три мінімальні заробітні
плати. При цьому розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати. Така допомога позивачу
виплачена в меншому розмірі і
відповідач при цьому послався на
постанову Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу ніж
постанова Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 та виходячи з засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, дії
відповідача щодо невиплати позивачу
зазначеної допомоги в повному розмірі
є неправомірними, а тому останнього
слід зобов'язати провести перерахунок
та виплатити позивачу щорічну
одноразову допомогу на оздоровлення за
2011 рік з врахуванням виплачених сум
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 1 ч.
1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради - залишити без задоволення, а
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 02 грудня 2011
року у справі № 2а-10070/11- без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин