Справа № 816/2670/14
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 р.Справа № 816/2670/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.

представників сторін: позивача -
Голікова І.А., відповідача - Вербицької
І.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів у Полтавській області на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.09.2014р. по
справі № 816/2670/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бодекс-Україна"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів у Полтавській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

09 липня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бодекс-Україна" (далі
по тексту - позивач, ТОВ
"Бодекс-Україна") звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі по тексту - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Полтавській області), в якому, у
урахуванням уточнень, просив суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 07.05.2014 року
№/898, яким платнику зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість (далі - ПДВ)
на 569,00 грн. та №/900, яким зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з ПДВ у розмірі 1 140,00 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 570 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.09.2014 року
по справі №816/2670/14 адміністративний
позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 07.05.2014 року №/898 та
№/900.

Стягнуто з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бодекс-Україна"
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у розмірі 182 грн. 70 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність рішення суду дійсним
обставинам справи, просив суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.09.2014 року
по справі №816/2670/14 та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі, а також його
представник у судовому засіданні,
зазначив про порушення, встановлені в
ході перевірки позивача, зафіксовані
належним чином в акті перевірки. Вказав
на те, що ТОВ "Бодекс-Україна" при
здійсненні міжнародних перевезень у
перевіряємий період фактично не
оподатковано послугу по доставці
автомобільного транспорту до місця
завантаження, тоді як оподаткуванню за
нульовою ставкою, у відповідності до
пп. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу
України, підлягають лише операції з
переміщення вантажу з місця
завантаження до місця призначення.
Таким чином, вважає оскаржувані
податкові повідомлення-рішення такими,
що прийняті на законних підставах та
відповідають чинному законодавству.

Позивач, у надісланих запереченнях на
апеляційну скаргу, а також його
представник у судовому засіданні, з
викладених підстав, просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без
змін. Вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судове рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, що не може бути
скасоване з формальних міркувань
відповідача.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
співробітниками Кременчуцької ОДПІ у
термін з 10.04.2014 року по 16.04.2014 року була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка правомірності
нарахування ТОВ "Бодекс-Україна" сум
бюджетного відшкодування ПДВ з бюджету
на рахунок платника у банку за лютий 2014
року.

За результатами даної перевірки
Кременчуцькою ОДПІ 23.04.2014 року був
складений акт №1150/16-03-15-02-08/32860348 (а.с. 12-33
т. 1), висновками якого зафіксовано
порушення платником податків:

- п.185.1 ст. 185, пп. "ж" п.186.3 ст.186, абз. 1 та 2 п.
188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення за січень 2014 року на суму ПДВ
1140,00 грн.;

- п.п. 200.1, 200.4, 200.6 ст. 200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено суму бюджетного
відшкодування за лютий 2014 року на суму
1140,00 грн.

Не погодившись із виявленими
порушеннями, позивач надав заперечення
на вказаний акт перевірки, за
наслідками розгляду якого
Кременчуцька ОДПІ надала відповідь про
обґрунтованість висновків
контролюючого органу (а.с. 46-52 т. 1).

На підставі акту перевірки від 23.04.2014
року №1150/16-03-15-02-08/32860348 Кременчуцькою
ОДПІ 07.05.2014 було винесено податкові
повідомлення-рішення №/898 (а.с. 55
т.1), яким платнику зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість (далі - ПДВ) на 569,00 грн.
та №/900 (а.с. 54 т.1), яким зменшено
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з ПДВ у розмірі 1 140,00 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 570,00 грн.

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх до Головного
управління Міністерства доходів та
зборів у Полтавській області та
Міністерства доходів та зборів України
(а.с. 57-63, 68-76 т. 1).

За наслідками розгляду скарг, Головним
управлінням Міністерства доходів та
зборів у Полтавській області та
Міністерством доходів та зборів
України були винесені рішення (а.с. 64-67,
77-78 т. 1), якими податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а скарги - без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
від 07.05.2014 року №/898 та №/900
ТОВ "Бодекс-Україна" звернулось до суду
з даним позовом про їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що встановлені за
наслідком проведеної перевірки
висновки податкового органу про
порушення позивачем вимог діючого
законодавства не знайшли свого
підтвердження під час судового
розгляду, в зв'язку з чим, спірні
податкові повідомлення-рішення є
незаконними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
фактичною підставою для винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
перевірки про завищення платником
від'ємного значення за січень 2014 року
на суму ПДВ 1 140,00 грн. та завищення суми
бюджетного відшкодування за лютий 2014
року у розмірі 1 140,00 грн. за наслідками
операцій з надання послуги з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом по території України та за
її межами в результаті фактичного
неоподаткування ТОВ "Бодекс-Україна"
послуг по доставці автомобільного
транспорту до місця завантаження.

Колегія суддів вважає такі
висновки відповідача хибними, виходячи
з наступного.

Розділом V Податкового кодексу України
визначено коло платників ПДВ, об'єкти,
база, ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету.

У відповідності до п. 185.1 ст. 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст. 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до ст. 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію
України;

г) вивезення товарів за межі митної
території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

З метою оподаткування цим податком до
операцій з ввезення товарів на митну
територію України та вивезення товарів
за межі митної території України
прирівнюється поміщення товарів у
будь-який митний режим, визначений
Митним кодексом України.

Згідно з пп. "ж" п. 186.3 ст. 186 Податкового
кодексу України місцем постачання
зазначених у цьому пункті послуг
вважається місце, в якому отримувач
послуг зареєстрований як суб'єкт
господарювання або - у разі відсутності
такого місця - місце постійного чи
переважного його проживання. До таких
послуг належать: надання
транспортно-експедиторських послуг.

Абзацами 1, 2 п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України визначено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.

Відповідно до абзацу "а" підпункту 195.1.3
пункту 195.1 статті 195 Податкового
кодексу України за нульовою ставкою
оподатковуються операції з постачання
послуг міжнародного перевезення
пасажирів і багажу та вантажів
залізничним, автомобільним, морським і
річковим та авіаційним транспортом.
Для цілей цього підпункту перевезення
вважається міжнародним, якщо таке
перевезення здійснюється за єдиним
міжнародним перевізним документом.

Згідно з п. 198.3, ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з п. 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з п. 200.6 ст. 200 Податкового
кодексу України платник податку може
прийняти самостійно рішення про
зарахування в повному обсязі належної
йому суми бюджетного відшкодування або
її частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених п. 200.4 цієї статті.
Зазначене рішення відображається
платником податку у податковій
декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. Платник податку зберігає право
на отримання бюджетного відшкодування
коштами у майбутніх звітних
(податкових) періодах.

У відповідності до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Статтею 9 Закону України від 01.07.2004 N 1955-IV
"Про транспортно-експедиторську
діяльність" (надалі - Закон N 1955-IV)
визначено, що факт надання послуги
експедитора при перевезенні
підтверджується єдиним транспортним
документом або комплектом документів
(залізничних, автомобільних,
авіаційних накладних, коносаментів
тощо), які відображають шлях прямування
вантажу від пункту його відправлення
до пункту його призначення. Такими
документами можуть бути: авіаційна
вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна
автомобільна накладна (CMR); накладна
СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of
Lading); накладна ЦІМ (СІМ); вантажна
відомість (Cargo Manifest); інші документи,
визначені законами України. Під єдиним
міжнародним перевізним документом
маються на увазі документи, складені
мовою міжнародного спілкування
залежно від обраного виду транспорту.
Законодавством не передбачено
оформлення міжнародного перевезення
різними документами, в залежності від
відрізка маршруту.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в ході апеляційного
розгляду, що у січні - лютому 2014 року ТОВ
"Бодекс-Україна" надавало послуги з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом по території України та за
її межами на підставі договорів з рядом
контрагенів.

На підтвердження факту надання
вказаних послуг господарюючим
суб'єктом долучено до матеріалів
справи договір про надання
транспортних послуг по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом в
міжміському та міжнародному сполучені
№65-2 від 16.07.2012 (а.с. 109-111 т. 1), укладений з
ТОВ "Універсалпром ЛТД"; договір про
транспортні послуги
(вантажоперевезення в міжнародному
сполученні) №030211 від 01.02.2011 (а.с. 112-113 т.
1), укладений з ТОВ "Асстра Україна";
договір на транспортне обслуговування
№060712 від 06.07.2012 (а.с. 114-117 т. 1), укладений
з ПП "МІКО - Експрес".

За умовами даних договорів перевізник
здійснює перевезення вантажів, наданих
замовником (експедитором), а замовник
(експедитор) бере на себе зобов'язання
оплачувати послуги перевізника.

Як доказ виконання зазначених
договорів перевезення позивач надав:
міжнародні товарно-транспортні
накладні (СМR) (а.с. 167-190 т. 1), заявки про
надання транспортних послуг (а.с. 118-141 т.
1), розрахунково-платіжні відомості (а.с.
142, 143 т. 1), подорожні листи вантажного
автомобіля в міжнародному сполученні
(а.с. 144-166 т. 1) та акти здачі робіт
(надання послуг) (а.с. 191-215 т. 1).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в ході апеляційного
розгляду, реальність наданих позивачем
послуг з перевезення, а також
правильність оформлення первинних
документів, контролюючим органом не
заперечується.

Враховуючи викладене та наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів приходить до висновку про
реальність господарських операцій між
позивачем та його контрагентами у
перевіряє мий період, як таких, що
повністю підтверджені належним чином
оформленими первинними документами.

Колегія суддів вказує на те, що в
подорожніх листах вантажного
автомобіля в міжнародному сполученні
зазначено відстань з пункту
місцезнаходження підприємства до
пункту завантаження, у зв'язку з цим при
визначенні вартості транспортних
послуг ТОВ "Бодекс-Україна", було
враховано суми витрат на подолання
відстані між даними пунктами та
застосовано нульову ставку
оподаткування ПДВ, що відповідач
вважає неправомірним.

Твердження податкового органу щодо
неправомірності таких дій платника
податків колегія суддів вважає
хибними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 306 ГК України
перевезенням вантажів у цьому Кодексі
визнається господарська діяльність,
пов'язана з переміщенням продукції
виробничо-технічного призначення та
виробів народного споживання
залізницями, автомобільними дорогами,
водними та повітряними шляхами, а також
транспортування продукції
трубопроводами.

Згідно положень ч.1 ст. 307 ГК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Пунктом 138.4 статті 138 Податкового
кодексу України визначено, що витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім: нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт наданих послуг.

Відповідно до Положення
бухгалтерського обліку 16,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України № 318 від 31.12.1999р., та п. 3
Методичних ре комендацій з формування
собівартості перевезень (робіт, послуг)
на транспорті, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
05.02.2001р. № 65, собівартість перевезень
(робіт, послуг) - це виражені в грошовій
формі поточні витрати транс портних
підприємств, безпосередньо пов'язані з
підготовкою та здійсненням процесу
перевезень вантажів і пасажирів, а
також виконанням робіт і послуг, що
забезпечують перевезення.

Згідно з п. 30 Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті, до
виробничої собівартості перевезень
включаються: прямі матеріальні
витрати; прямі витрати на оплату праці;
інші прямі витрати; загальновиробничі
витрати.

Пунктом 32 Методичних рекомендацій з
формування собівартості перевезень
(робіт, послуг) на транспорті визначено,
що до статті калькуляції "Прямі
матеріальні витрати" включається
вартість усіх видів пально-мастильних
та інших матеріалів (включаючи
транспортно-заготівельні витрати), що
використані як безпосередньо на
виконання перевезень (робіт, послуг),
так і на технологічні операції в
процесі підготовки рухомого складу до
експлуатації, а також витрати
пально-мастильних матеріалів на
допоміжно-службовий,
учбово-тренувальний та невиробничий
нальоти годин.

У відповідності до п. 4.4 Норм витрат
палива і мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 10.02.1998р. №43, для
бортових вантажних автомобілів і
сідельних тягачів у складі
автопоїздів, автомобілів-фургонів та
вантажопасажирських автомобілів, які
виконують роботу, що обліковується в
тонно-кілометрах, нормативні витрати
палива розраховуються за формулою, яка
передбачає, що при виконанні
вантажними автомобілями роботи для
визначення норми по витратам палива
враховується показник загального
пробігу автомобіля та показник пробігу
з вантажем.

На підставі системного аналізу
зазначених положень законодавства,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
процес надання автомобіля під
завантаження, транспортування,
розвантаження вантажу та доставка
автомобіля від пункту розвантаження до
місця його зберігання є діями, які
супроводжують одну господарську
операцію і без наявності хоча б однієї
із них, господарська операція
відбутись не може.

Таким чином, оподаткуванню підлягають
всі дії з моменту відбуття
транспортного засобу до пункту
завантаження до моменту його
повернення в пункт зберігання або
відбуття від місця розвантаження в
інший пункт завантаження для
здійснення іншої господарської
операції, тобто завантаження,
транспортування та розвантаження
вантажу без доставки транспортного
засобу під завантаження фізично не
можуть відбутися.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що витрати перевізника щодо
подачі транспортного засобу під
завантаження відносяться до
підготовчих операцій при наданні
послуг із транспортування.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним розрахування ТОВ
"Бодекс-Україна" своїх податкових
зобов'язань з ПДВ за перевіряємий
період за наслідками здійснення
міжнародних перевезень та вказує на
неправомірність висновків посадових
осіб податкового органу про порушення
позивачем: п.185.1 ст. 185, пп. "ж" п.186.3 ст.186,
абз. 1 та 2 п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено від'ємне значення за січень 2014
року на суму ПДВ 1140,00 грн. та п.п. 200.1, 200.4,
200.6 ст. 200 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму
бюджетного відшкодування за лютий 2014
року на суму 1140,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач при прийнятті оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень від
07.05.2014 року №/898, яким платнику
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість (далі -
ПДВ) на 569,00 грн. та №/900, яким
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у
розмірі 1 140,00 грн. та нараховано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 570 грн.,
діяв не на підставі та не у спосіб, що
передбачені Податковим кодексом
України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд першої
інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення фактичних
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, п.1 ч.1
ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів у Полтавській
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.09.2014р. по
справі № 816/2670/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С. Повний
текст ухвали виготовлений 20.10.2014 р.