Справа № 265/4818/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 р. Справа № 265/4818/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1,
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області на
постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від
20.08.2014р. по справі № 265/4818/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Маріуполя Донецької області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату недоотриманих сум пенсії по
інвалідності,-

ВСТАНОВИЛА:

18.07.2014 року позивач, ОСОБА_1, звернулась
до суду із адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області (далі по
тексту - УПФУ у Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області,
відповідач), в якому просив суд :

1. Визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду у
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області з 01.01.2014
року у відмову в перерахунку та виплаті
позивачеві як інваліду 3 групи в
розмірі меншому, ніж це встановлено
ст.ст.49, 50, ч.4 ст.54, ст.ст.67, 71 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої урахуванням ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

2. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області провести
позивачеві перерахунок та виплачувати
основну (державну) пенсію в розмірі не
менше 6 мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі не менше 50 %
мінімальної пенсії за віком по 3 групі
інвалідності з урахуванням фактично
здійснених виплат з 01.01.2014 року,
відповідно до ст.ст. 49, 50, ч.4 ст.54, ст.ст.67,
71 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", як постраждалому
внаслідок аварії на ЧАЕС, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 20.08.2014
року по справі № 265/4818/14-а
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату недоотриманих сум пенсії по
інвалідності - задоволено частково.

Визнано неправомірними дії та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області
провести ОСОБА_1 нарахування та виплату
державної пенсії в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 50% процентів
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.ст.49, 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", з
урахуванням встановленого
законодавством прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність,
за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року
включно, з відрахуванням фактично
проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 20.08.2014 року по справі №
265/4818/14-а, ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги з посиланням на норми Закону
України «Про внесення змін до
Державного бюджету України на 2011 рік»
від 19.06.2011 року, пункту 3 «Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік» та пункту 4
Прикінцевих положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік» стверджує, що відповідачем
правомірно нараховувалась та
виплачувалась позивачеві пенсія
(державна та додаткова) у відповідності
до приписів постанови Кабінету
Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.
Вказує, що пунктом 6-7 Прикінцевих
положень Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" (зі змінами,
внесеними Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік)
встановлено, що норми і положення
статей, зокрема, 50 та 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету
Пенсійного фонду України та бюджетів
інших фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
2014 рік. З огляду на викладене, наполягає
на тому, що УПФУ в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя у спірних
відносинах діяло в межах своїх
повноважень, передбачених чинним
законодавством, та в межах бюджетних
асигнувань.

Позивач, не погодившись із постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
при прийнятті оскаржуваної постанови
норм матеріального та процесуального
права, просить суд апеляційної
інстанції постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 20.08.2014 року по справі №
265/4818/14-а скасувати частково, прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що не погоджується із
висновком суду першої інстанції в
частині обмеження кінцевою датою
періоду перерахунку пенсії - по 02.08.2014
року, оскільки норми ст.ст.49, 50, 54, ч.3
ст.67, ст.71 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" є чинними, а положення
Законів України про Державний бюджет
України на відповідний рік не є
підставами для нарахування позивачеві
пенсії у розмірах, передбачених
постановами Кабінету Міністрів
України.

В надісланих до суду письмових
запереченнях позивач просив суд
апеляційну скаргу УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої -
інстанції - без змін в частині
задоволення позовних вимог.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційних скарг рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії та інвалідом ІІІ
групи по захворюванню, пов'язаному з
виконанням обов'язків по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями посвідчення
серії А № 027482, виданого 08.10.1993 року, та
довідки МСЕК серії 2-18 АА № 002995 від
05.10.1992 року (а.с.5, 6).

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області, та
отримує державну пенсію по
інвалідності, а також додаткову пенсію
згідно Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

14.02.2014 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області із заявою,
в якій просив здійснити нарахування та
виплату йому державної та додаткової
пенсії з 01.01.2014 року відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
однак отримав відповідь від 27.02.2014року,
в якій зазначено, що підстави для
проведення перерахунку пенсії,
починаючи з 01.01.2014 року відповідно до
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
відсутні, розмір пенсії розрахований
згідно вимог чинного законодавства у
порядку та розмірах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.11.2011 року № 1210 (а.с.7).

Не погодившись з відмовою відповідача
щодо перерахунку пенсії, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
державної пенсії в розмірі,
передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", та
додаткової пенсії відповідно до ч.1 ст.
50 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а відповідач неправомірно
відмовив у проведенні перерахунку
даних пенсій за період з 01.01.2014 року по
02.08.2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача на отримання
зазначених пенсій за період з 01.01.2014
року по 02.08.2014 року, а також зобов'язав
відповідача здійснити такий
перерахунок за вказаний період та
забезпечити виплату державної та
додаткової пенсій відповідно до вимог
ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, та вважає постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя від 20.08.2014 року по справі №
265/4818/14-а такою, що прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами частин 1 і 2 статті 2
КАС завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом 18.07.2014 року із
вимогами до суб'єкта владних
повноважень (УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя) щодо захисту її порушених
прав на отримання основної та
додаткової пенсій відповідно до
ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", що мали місце за період з
01.01.2014 року.

З аналізу положень преамбули Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
колегією суддів встановлено, що
виплати, передбачені зазначеним
Законом, є заходами соціального
захисту населення, що постраждало
внаслідок аварії на ЧАЕС, та за своєю
правовою природою є відповідною
соціальною допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів"від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з
матеріалів справи, порушення прав
позивача в частині нарахування та
виплати основної та додаткової пенсії
відбувалося періодично - кожного
місяця при отриманні ним суми пенсії,
починаючи з 01.01.2014 року, а тому кожного
разу при отриманні пенсії позивач був
обізнаний про порушення його прав та
мав змогу звернутись до суду за їх
захистом.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом (18.07.2014 р.), шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом (18.01.2014
р.), період, за який позивач просить суд
захистити його права (з 01.01.2014 року),
колегія суддів приходить до висновку,
що права позивача підлягають захисту в
межах шестимісячного строку, починаючи
з 18.01.2014 року.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно p ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Однак позивачем ані до суду ані першої,
ані апеляційної інстанцій не було
надано доказів поважності пропуску
строку для звернення до
адміністративного суду з позовом щодо
визнання незаконною бездіяльності,
зобов`язання здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової пенсій
за період за період з 01.01.2014 року по
17.01.2014 року.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції не звернув уваги на
пропущення позивачем строку звернення
до суду та безпідставно, з порушенням
норм процесуального права, незважаючи
на відсутність належних доказів
поважності пропуску позивачем строку
звернення до суду, поновив строк
звернення до суду та задовольнив
позовні вимоги за період з 01.01.2014 року
по 17.01.2014 року.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (ст.100 КАС України).

Оскільки, позивачем до судів першої та
апеляційної інстанції не надано
доказів поважності пропуску строку для
звернення до суду з позовом про
визнання дій протиправними,
зобов`язання здійснити перерахунок та
провести відповідні виплати державної
та додаткової пенсій з 01.01.2014 року по
17.01.2014 року, а колегією суддів
апеляційного суду не знайдено підстав
для поновлення такого строку, висновок
суду про поновлення строку звернення
до суду 01.01.2014 року по 17.01.2014 року є
помилковим.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч.2 ст.99 КАС України,
постанова Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя від 20.08.2014
року по справі № 265/4818/14-а в частині
задоволення позовних вимог про
визнання неправомірними дій,
зобов'язання провести перерахунок та
виплату основної пенсії та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
період з 01.01.2014 року по 17.01.2014 року не
може бути визнана законною, а тому
підлягає скасуванню, а позов в
зазначеній частині згідно приписів ст.
100 КАС України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання
дій неправомірними, зобов`язання
провести перерахунок та виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за період з 18.01.2014 року колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(в редакції від 09.07.2007р. згідно з
Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) в усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
третій групі інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
від 09.07.2007р. згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від
22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до
першої категорії, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірах:
інвалідам третьої групи - 50%
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 17.01.2014 року пенсія позивачеві
виплачувалась в розмірі, передбаченому
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.11.2011 року № 1210.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" норми і положення
статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6
статті 116 Конституції України треба
розуміти так, що повноваження Кабінету
Міністрів України щодо розробки
проекту закону про Державний бюджет
України та забезпечення виконання
відповідного закону пов'язані з його
функціями, в тому числі щодо реалізації
політики у сфері соціального захисту
та в інших сферах. Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України. В
аспекті конституційного подання
положення частини другої статті 95,
частини другої статті 124, частини
першої статті 129 Конституції України,
пункту 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України та пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з положеннями
статті 6, частини другої статті 19,
частини першої статті 117 Конституції
України треба розуміти так, що суди під
час вирішення справ про соціальний
захист громадян керуються, зокрема,
принципом законності. Цей принцип
передбачає застосування судами
законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" встановлено, що у 2013
році норми і положення, зокрема, ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного Кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян у 2012, 2013
бюджетних роках делеговано Кабінету
Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1210 від 23.11.2011 року були визначені
мінімальні розміри основної пенсії для
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, а також
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Однак, Законом України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" (в редакції,
чинній до 03.08.2014 року) не було
передбачено обмежень щодо
застосування ст. 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" від 31.07.2014 року, який
набрав чинності 03.08.2014 року, доповнено
Розділ "Прикінцеві положення" ЗУ "Про
державний бюджет України на 2014 рік"
пунктом 6-7, якими встановлено, що норми
і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48,
50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів бюджетів усіх
рівнів, бюджету Пенсійного фонду
України та бюджетів інших фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, з 03.08.2014 року норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного суду України
від 25.01.2012 року у справі № 3-рп/2012 суд
зазначив, що суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України. а
також нормативно - правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Отже, за конституційними нормами,
колегія суддів дійшла висновку, що при
визначенні розміру пенсій позивачеві в
період з 18.01.2014 року по 02.08.2014 року
застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а з 03.08.2014 року вищевказана постанова
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року № 1210.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивач у період з
18.01.2014 року по 02.08.2014 року має право на
отримання основної державної пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі,
який встановлено положеннями ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з цим, слід відмітити, що за
визначенням ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсія - це щомісячні
виплати, які здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк.

Відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону
пенсія призначається довічно або на
період, протягом якого пенсіонер має
право на виплату пенсії відповідно до
цього Закону.

У цьому випадку визначається лише дата,
з якої особа має право на отримання
пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий
термін або строк, на який призначається
пенсія, не може встановлюватись,
оскільки це суперечить самому
визначенню та суті пенсії. Тому виплату
пенсії не може бути обмежено будь-яким
кінцевим терміном або строком,
оскільки це б обмежувало право особи на
отримання державної пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка повинна
виплачуватись постійно, один раз на
місяць протягом невизначеного часу та
без встановлення будь-якого терміну
або строку виплати пенсії.

Такий висновок суду узгоджується з
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 01.10.2013 року
по справі № 21-338а13.

У зв'язку з викладеним, враховуючи, що
позивачем у прохальній частині позову
ставилось питання про здійснення
перерахунку пенсії з 01.01.2014 року,
колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції помилково
встановлено кінцеву дату періоду, за
який пенсія позивача підлягає
перерахунку.

Необхідно зазначити, що вихідним
критерієм розрахунку додаткової
пенсії, передбаченої статтею 50 Закону
№ 796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" вираховується, виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Положення частини 3 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" щодо
застосування розміру мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
частиною 1 цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції невірно визначено період, за
який відповідач повинен здійснити
перерахунок пенсії позивачеві, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції через порушення ним
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3
ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області
задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду м.Маріуполя від 20.08.2014р.
по справі № 265/4818/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
м. Маріуполя Донецької області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області щодо
відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1
відповідно до ст.ст.50, 54, 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з 18.01.2014
року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Маріуполя Донецької області
здійснити ОСОБА_1 перерахунок основної
пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком відповідно до ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 50
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
з урахуванням ст.67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", та
провести відповідні виплати з 18.01.2014
року.

Позовні вимоги про ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Маріуполя Донецької області про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 01.01.2014 року по 17.01.2014 року -
залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.