Справа № 819/562/14-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/562/14-a

"12" травня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Хрущ В. Л.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в місті
Тернополі справу за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Тернопільській
області про визнання протиправними
дій по оформленню постанов №035516 та
№035521 від 03.03.2014 року та актів від 17.01.2014
року, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління
Укртрансінспекції у Тернопільській
області про визнання протиправними
дій відповідача по оформленню постанов
№035516 та №035521 від 03.03.2014 року.

В судовому засіданні 24.04.2014 року
представником позивача було подано
заяву про збільшення позовних вимог, в
якій, окрім вимог про визнання
протиправними дій відповідача по
оформленню постанов №035516 та №035521 від
03.03.2014 року та актів від 17.01.2014 року,
порушив питання про скасування
постанов №035516 та №035521 від 03.03.2014 року.

Зважаючи на те, що вимоги про
скасування постанов №035516 та №035521 від
03.03.2014 року - є майновими вимогами, - суд,
з врахуванням позиції обох сторін
ухвалив відкласти розгляд даної справи
та заяви позивача про збільшення
позовних вимог, надавши позивачу (в
особі його представника) термін для
усунення недоліків позовної заяви зі
збільшеними позовними вимогами -
шляхом сплати судового збору у розмірі,
передбаченому частиною 3 статті 4
Закону України "Про судовий збір": 10
відсотків розміру ставки судового
збору яка повинна бути сплачена під час
подання адміністративного позову
майнового характеру, - тобто, 182,70 грн.
за заявлення таких вимог. При цьому
позивачу (в особі його представника)
роз'яснено, що у разі несплати вказаної
суми судового збору за заявлення
майнових вимог про скасування постанов
№035516 та №035521 від 03.03.2014 року, - суд
розглядатиме справу в межах тих
позовних вимог, які були заявлені під
час подачі первісної позовної заяви,
за якою і відкрито провадження у
справі. Окрім того, позивачу також
роз'яснено,що в разі сплати судового
збору у вищезазначеному розмірі, решта
суми судового збору після розгляду
справи в залежності від постановленого
судом рішення - буде стягнута з нього
або відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

В судове засідання 12.05.2014 року сторони
не з'явились, хоча про розгляд справи
були повідомлені належним чином.

Водночас, від відповідача до вказаного
засідання надійшло клопотання про
розгляд даної справи в порядку
письмового провадження.

Від позивача після судового засідання
жодних заяв та клопотань до суду - не
надходило, в тому числі і заяв, поданих
на усунення недоліків заяви позивача
про збільшення позовних вимог, поданої
24.04.2014 року.

З огляду на зазначене,розгляд даної
справи є можливим лише в частині
позовних вимог про визнання
протиправними дій по оформленню
постанов №035516 та №035521 від 03.03.2014 року
та актів від 17.01.2014 року.

При цьому, з огляду на відсутність
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених статтею
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
однак, з урахуванням того, що у судове
засідання не прибули всі особи, які
беруть участь у справі, - розгляд
справи здійснювався у письмовому
провадженні, без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
згідно з частиною 1 статті 41 КАС
України.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд, приходить до висновку,
що даний позов задоволенню не
підлягає, - з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту в Україні
регулюються Законом України "Про
автомобільний транспорт".

Статтею 2 вказаного Закону визначено,
що законодавство про автомобільний
транспорт складається із цього
Закону, законів України "Про транспорт",
«Про дорожній рух", чинних міжнародних
договорів та інших нормативно-правових
актів у сфері автомобільних
перевезень.

Процедуру здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту (далі - суб'єкти
господарювання), вимог законодавства
про автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, наявністю
відповідних ліцензій і ліцензійних
карток, виконанням ними ліцензійних
умов, а також процедуру здійснення
державного нагляду за забезпеченням
такими суб'єктами господарювання
безпеки автомобільних перевезень
визначає Порядок здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затверджений Постановою
Кабінету міністрів України №1567 від
08.11.2006 року (далі - Порядок-№1567).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку №1567
- органами державного контролю на
автомобільному транспорті є
Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

Державний контроль на автомобільному
транспорті здійснюється посадовими
особами органу державного контролю
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок.

У відповідності до пункту 14 Порядку
№1567 - рейдова перевірка транспортних
засобів проводиться в будь-який час на
окремо визначених ділянках дороги,
маршрутах руху, автовокзалах,
автостанціях, автобусних зупинках,
місцях посадки та висадки пасажирів,
стоянках таксі і транспортних засобів,
місцях навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 (із
змінами, внесеними згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.05.2013 року №422) під час проведення
рейдової перевірки перевіряється:

- наявність визначених
статтями 39 і 48 Закону документів, на
підставі яких здійснюються
перевезення автомобільним
транспортом;

- додержання вимог статей 53,
56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська
угода);

- відповідність зовнішнього і
внутрішнього спорядження
(екіпірування) транспортного засобу
встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним
таксометром;

- відповідність кількості
пасажирів, що перевозяться, відомостям,
зазначеним у реєстраційних документах,
або нормам, передбаченим технічною
характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса
затвердженого розкладу та маршруту
руху;

- наявність у всіх пасажирів
квитків на проїзд та квитанцій на
перевезення багажу, а у разі пільгового
проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму
праці та відпочинку, а також вимоги
щодо наявності в автобусі двох водіїв у
разі перевезення пасажирів на відстань
500 і більше кілометрів або перевезення
організованих груп дітей за маршрутом,
який виходить за межі населеного
пункту та має протяжність понад 250
кілометрів;

- виконання водієм інших
вимог Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту та Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, інших нормативно-правових
актів.

Пунктом 17 Порядку №1567 визначено, що
рейдова перевірка проводиться із
зупиненням транспортних засобів або
без їх зупинення. Зупинення
транспортних засобів здійснюється
відповідно до вимог пункту 15 Правил
дорожнього руху та Порядку зупинення
транспортного засобу, що здійснює
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів, посадовими особами
Укртрансінспекції.

Статтею 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт» передбачено,
що автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Документами для регулярних
пасажирських перевезень є:

- для автомобільного перевізника -
ліцензія, договір із органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування чи їх дозвіл, паспорт
маршруту, документ, що засвідчує
використання автобуса на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, квитково-касовий
лист, схема маршруту, розклад руху,
таблиця вартості проїзду (крім міських
перевезень), інші документи,
передбачені законодавством України;

- для пасажира - квиток на проїзд в
автобусі та на перевезення багажу (для
пільгового проїзду - посвідчення особи
встановленого зразка).

Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку №1567 -
у разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки
транспортного засобу (відсутність
порушення або зазначення номера
складеного акта) посадова особа робить
запис у дорожньому листі (за наявності
такого) із зазначенням дати, часу, місця
перевірки, свого прізвища, місця роботи
і посади, номера службового
посвідчення та ставить свій підпис.

У разі відмови уповноваженої особи
суб'єкта господарювання або водія від
підписання акта перевірки суб'єкта
господарювання або акта перевірки
транспортного засобу посадові особи,
що провели перевірку, роблять про це
запис.

Так судом встановлено, що 17.01.2014 року
старшими державними інспекторами
Укртрансінспекції у Тернопільській
області , на підставі направлення на
перевірку №008622 від 16.01.2014 року
проведено перевірку двох транспортних
засобів, належних ФОП ОСОБА_1:

- транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з.
НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2;

- транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з.
НОМЕР_2, під керуванням самого позивача,
ФОП ОСОБА_1

За наслідками вказаних перевірок
складено акти проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
від 17.01.2014 року за №038106 та №038039
відповідно, в яких відображено, що в
ході перевірок обох транспортних
засобів, належних позивачу,
встановлено, що під час надання послуг
з регулярних перевезень пасажирів по
відповідних маршрутах, - у водіїв були
відсутні обліково-касові листки чим
порушено вимоги статті 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт».
Крім того, як видно з обох актів, - у
салоні обох автобусів була відсутня
візуальна інформація про перевізника
та страховика, чим порушено ч.5 статті
133-1 КУпАП.

Як видно з акту №038106 від 17.01.2014 року, -
водій належного позивачу
транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з.
НОМЕР_1 ОСОБА_2 - був ознайомлений з
даним актом під підпис, і будь-яких
заперечень до даного акту - не мав
(а.с.12).

Як видно з акту №038039 від 17.01.2014 року, -
позивач, як водій належного йому
транспортного засобу ПАЗ 4234 д.н.з.
НОМЕР_2, з актом ознайомлений, проте, від
надання пояснень та підпису акту
відмовився, про що посадові особи, що
провели перевірку, зробили відповідний
запис (а.с.11).

Вищезазначене свідчить про те, що ані
водій ОСОБА_2, ані сам позивач після
ознайомлення з актами перевірки - не
мали жодних пояснень з приводу
порушень, відображених в актах, та
жодних заперечень з приводу їх
складання посадовими особами під час
здійснення перевірки, в тому числі і
претензій з приводу ненадання
направлення на перевірку, - не мали.

В той же час, суд звертає увагу на те, що
жодних доказів наявності у позивача та
його водія обліково-касових листків,
передбачених статтею 39 Закону України
«Про автомобільний транспорт», як на
момент проведення перевірки, так і на
час розгляду справи про порушення, -
позивачем не надано, а судом - не
встановлено. Крім того, відсутні
докази існування таких
обліково-касових листків і станом на
час розгляду даної справи.

Таким чином, що факт відсутності
порушення вимог законодавства про
автомобільний транспорт, які
відображені в актах №038106 та №038039 від
17.01.2014 року, - не доведена.

Зважаючи на викладене, суд приходить
до висновку, що посадові особи, які
здійснювали перевірку належних
позивачу транспортних засобів на
предмет додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, діяли у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України, а
тому підстави для визнання
протиправними їх дій по оформленню
вищезазначених актів - відсутні.

Оцінюючи ж дії щодо оформлення
постанов №035516 та №035521 від 03.03.2014 року,
на відповідність критеріям,
закріпленим у частині третій статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, які, хоч і адресовані суду, але
одночасно є і вимогами для суб'єкта
владних повноважень, певною мірою
відображаючи принципи
адміністративної процедури, якої
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владні
суб'єкти, - суд вважає за необхідне
звернути увагу на наступні положення
чинного законодавства.

Відповідно до пункту 25 (із змінами,
внесеними згідно з постановою КМУ від
25.02.2009 року №206) Порядку №1567- справа про
порушення розглядається в органі
державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення.

При цьому, у відповідності до положення
пунктів 26 - 27 Порядку №1567 справа про
порушення розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи
суб'єкта господарювання справа про
порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
фінансових санкцій, яка оформляється
згідно з додатком 5.

На підставі наявних у справі
матеріалів встановлено, що
повідомлення про складені акти та про
те, що розгляд справ про порушення, на
яке запрошено і позивача, відбудеться
28.01.2014 року о 10 год. 00 хв. (за адресою
м.Тернопіль, вул.Вояків дивізії
«Галичина», 7, в управлінні
Укртрансінспекції у Тернопільській
області), - на адресу позивача
направлені 20.01.2014 року (за р/н 90/5/02-14) та
отримані ним 22.01.2014 року, про що
свідчить наявне у справі повідомлення
про вручення позивачу рекомендованого
поштового відправлення (а.с.20).

Вищезазначене спростовує твердження
позивача про те, що неналежне
повідомлення його про розгляд справи
про порушення та позбавлення права
скористатись з метою захисту свої прав
послугами адвоката.

Також, з матеріалів справи видно, що
28.01.2014 року, тобто, у визначену дату та
час, позивач з'явився до
територіального управління управління
Укртрансінспекції у Тернопільській
області для участі у розгляді справи
про порушення законодавства на
автомобільному транспорті.

Факт прибуття позивача у цей день до
Територіального управління
Головавтотрансінспекції у
Тернопільській області для розгляду
справи про порушення - підтверджено
обома сторонами в судовому засіданні.

Як вже зазначалось, - пунктом 25 Порядку
№1567 на відповідача, як на
контролюючий орган, - покладено
обов'язок своєчасно розглядати справи
про виявлені порушення протягом двох
місяців.

З наведеного вище слідує, що
відповідачем розгляд самої справи про
порушення проведено в присутності
позивача у двомісячний строк,
визначений Порядком №1567.

Щодо тверджень позивача про порушення
порядку застосування до нього
фінансових санкцій за результатами
розгляду справ про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, - суд зазначає наступне.

Статтею 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» встановлено
відповідальність за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт та розміри
адміністративно-господарських
штрафів, які накладаються за конкретні
види порушень.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини
1 першої вказаної статті за надання
послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48
цього Закону, до автомобільних
перевізників застосовується штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що постановами №035516
та №035521 від 03.03.2014 року до позивача були
застосовані штрафні санкції саме у
тому розмірі, які передбачені за
відсутність у позивача та його водія
квитково-касових листі, обов'язкова
наявність яких під час здійснення
регулярних перевезень встановлена
статтею 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт»,- по 1700 грн.

Що ж стосується посилань позивача про
порушення п.5 статті 133-1 КУпАП, за яке
передбачена відповідальність у розмір
від 10 до 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян (170-340 грн.), то суд
звертає увагу на те, що частиною 3
статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» встановлено,
що при вчиненні однією особою двох або
більше правопорушень
адміністративно-господарський штраф
накладається за кожне правопорушення
окремо.

Таким чином, наявність постанов №035516
та №035521 від 03.03.2014 року, якими до
позивача застосовано штраф за
порушення вимог статті 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
- не виключає можливості застосування
до нього і штрафних санкцій за інші
порушення (п.5 статті 133-1 КУпАП),
допущені у ході перевірки.

Разом з тим, вирішення питання про
необхідність застосування до позивача
такої відповідальності - відноситься
до дискреційних повноважень
відповідача, і саме відповідач вправі
вирішувати питання про наявність чи
відсутність підстав для застосування
до позивача такої відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 69 та частиною
1 статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України - доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
- суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

А частиною 2 наведеної статті
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду даної справи позивач
належними доказами не підтвердив
правомірності своїх вимог, натомість,
відповідач - довів, що при вчиненні
оскаржуваних дій щодо оформлення актів
від 17.01.2014 року та постанов №035516 та
№035521 від 03.03.2014 року, - посадові особи
відповідача діяли в межах наданих
повноважень, не порушуючи при цьому
прав позивача, а тому правові підстави
для визнання неправомірними дій щодо
складення таких актів та постанов -
відсутні.

Решта доводів сторін, окрім тих, про які
зазначено вище, вищенаведених
висновків суду - не спростовують та в
основу судового рішення за наслідками
розгляду даної адміністративної
справи - покладені бути не можуть,
оскільки надані на їх підтвердження
документи не містять жодної
інформації, яка б дозволяла віднести їх
до предмету доказування, та визнати
належними та допустимими доказами у
даній справі, враховуючи безпосередній
предмет спору, а відтак, - не повинні
прийматися до уваги судом в контексті
вимог щодо належності та допустимості
доказів, які можуть бути враховані при
розгляді конкретної адміністративної
справи, закріплених статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відтак, беручи до уваги усе
вищевикладене, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінюючи наявні у
матеріалах справи письмові докази, які
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, в їх
сукупності, суд вважає, що наявні
матеріали справи - не дають суду
підстав для висновку про
протиправність дій з боку посадових
осіб відповідача, що, в свою чергу,
свідчить про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Враховуючи вимоги статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
- судові витрати у цій справі
покладаються на позивача та стягненню
з відповідача - не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 41, 69-71, 94, 128,
153, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Тернопільській
області про визнання протиправними
дій по оформленню постанов №035516 та
№035521 від 03.03.2014 року та актів від 17.01.2014
року - відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.