Справа № 808/6260/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року о 10 год. 20 хв.Справа №
808/6260/14 Провадження №ДО/808/193/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання
Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом Державної податкової
інспекції у м. Краматорську Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області

до Відділу державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції

про визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду (далі
- суд) надійшов адміністративний позов
Державної податкової інспекції у м.
Краматорську Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі -
ДПІ у м. Краматорську, позивач) до
Відділу державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції (далі - ВДВС Краматорського МУЮ,
відповідач), в якому позивач просить:
визнати дії відповідача щодо відмови у
відкритті виконавчого провадження
протиправними; скасувати постанову
відповідача про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 04.06.2014 за
№43577052; зобов'язати відповідача
прийняти до виконання виконавчий лист
Донецького окружного
адміністративного суду №805/17743/13-а,
виданий 09.04.2014.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідно до
пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу
України ДПІ у м. Краматорську
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення суми податкового боргу у
загальному розмірі 2040,00 грн.
Постановою суду від 26.12.2013 по справі
№805/17743/13-а позов задоволений у повному
обсязі. Судове рішення набрало
законної сили 18.02.2014. З відповідною
заявою про відкриття виконавчого
провадження до ВДВС Краматорського МУЮ
позивачем був направлений виконавчий
лист по справі № 805/17743/13-а, які були
отримані відповідачем, що підтверджено
вхідним штампом. Державним виконавцем
04.06.2014 було прийнято постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 8
частини 1 статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження" з посиланням
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження. Вважає, що
відмова державного виконавця у
відкритті виконавчого провадження є
протиправною та такою, що прийнята без
врахування особливостей процедури
стягнення податкового боргу з платника
податків - фізичної особи, які
визначені у листі ВАСУ від 4 травня 2012
року № 1198/12/12-12.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, клопотань та
заяв від відповідача на адресу суду не
надходило, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, клопотань та
заяв від відповідача на адресу суду не
надходило, про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно з ч. 1 ст.41 КАС України суд під час
судового розгляду адміністративної
справи здійснює повне фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу. У разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

З огляду на викладене, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності сторін на підставі наявних
у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

09.04.2014 Донецьким окружним
адміністративним судом видано
виконавчий лист у справі №808/17743/13-а за
позовом Державної податкової
інспекції у м. Краматорську Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з
податку на доходи фізичних осіб у сумі
1020 грн. та з єдиного податку у сумі 1020
грн. загалом у сумі 2040 грн. (а.с.4).

Позивач направив відповідачу заяву про
відкриття виконавчого провадження
№11150/10-013-5 від 27.05.2014. ВДВС
Краматорського МУЮ отримало 03.06.2014 цю
заяву, про що свідчить відтиск штампу
вхідної кореспонденції (а.с.5).

24.07.2014 відповідачем на адресу ДПІ у м.
Краматорську надіслано Постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження №43577052 від 04.06.2014 (а.с.6), яку
позивач отримав 24.07.2014, про що свідчить
відтиск штампу вхідної кореспонденції
(вх.№14220/10) (а.с.6).

Вважаючи такі дії ВДВС Краматорського
МУЮ протиправними, не погоджуючись з
вказаною постановою ДПІ у м.
Краматорську звернулось до суду з їх
оскарженням.

Відповідно до розпорядження голови
Вищого адміністративного суду України
№193 від 02.09.2014 "Про забезпечення
розгляду адміністративних справ,
підсудних адміністративним судам,
розташованим у районі проведення
антитерористичної операції"
установлено, що розгляд
адміністративних справ, підсудних
Донецькому окружному
адміністративному суду здійснюється
Запорізьким окружним адміністративним
судом.

Керуючись вказаним розпорядженням
позивач звернувся з позовом до
Запорізького окружного
адміністративного суду.

Оцінивши надані документи та
матеріали, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дії відповідача щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження протиправними та
скасування постанови відповідача про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 04.06.2014 за №43577052 - суд
зазначає наступне.

Примусове виконання рішень в Україні
відповідно до Законів України "Про
державну виконавчу службу" № 202/98-ВР від
24 березня 1998 року (надалі - Закон
України №202/98-ВР) та "Про виконавче
провадження" № 606-XIV від 21 квітня 1999 року
(надалі - Закон України №606-XIV)
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до Закону України №202/98-ВР
примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
підрозділу примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, районних,
міських (міст обласного значення),
районних у містах відділів державної
виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України №606-XIV.

Державний виконавець, як посадова
особа державної виконавчої служби за
статтею 7 Закону України №202/98-ВР
зобов'язаний сумлінно виконувати
службові обов'язки, не допускати в
своїй діяльності порушення прав
громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України, а з огляду на статтю 6
Закону України №606-XIV - використовувати
надані йому права у точній
відповідності до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України
№606-XIV виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 17 Закону України
№606-XIV примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
19 Закону України №606-XIV державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, зокрема, за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення. Згідно з вимогами
частин 1, 2 статті 25 Закону України №606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Як закріплено частинами 1, 2 статті 31
Закону України №606-XIV копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі. За
умови авансування стягувачем у
порядку, передбаченому цим Законом,
витрат на організацію та проведення
виконавчих дій документи виконавчого
провадження можуть надсилатися його
учасникам рекомендованими листами.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87
Податкового кодексу України орган
стягнення звертається до суду з
позовом про стягнення суми податкового
боргу платника податку - фізичної
особи. Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Судом встановлено, що Донецьким
окружним адміністративним судом 09.04.2014
по справі №805/17743/13-а виданий виконавчий
лист про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
заборгованості з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 1020 грн. та з
єдиного податку у сумі 1020 грн. загалом у
сумі 2040 грн. (а.с.4) на підставі постанови
від 26.12.2013, яка набрала законної сили
18.02.2014.

Разом із заявою від 27.05.2014 №11150/10-013-55
позивачем на адресу відповідача
направлено виконавчий лист по справі
№805/17743/13-а, які були отримані ВДВС
Краматорського МУЮ 03.06.2014, що
підтверджено вхідним штампом.

04.06.2014 державним виконавцем ВДВС
Краматорського РУЮ прийнята постанова
на підставі пункту 8 частини 1 статті 26
Закону України №606-XIV про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) щодо стягнення
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
користь Держави за виконавчим листом №
805/17743/13-а, копію якої разом з виконавчим
листом було направлено на адресу
позивача листом від 24.07.2014 №4-14-13553.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
26 Закону України №606-XIV державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі,
зокрема, наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

З постанови відповідача про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
04.06.2014 видно, що підставою для відмови в
прийнятті до провадження виконавчого
документа стало те, що чинне
законодавство передбачає окремий
порядок примусового виконання судових
рішень про стягнення коштів в рахунок
погашення податкового боргу.

Зазначений порядок регулюється
статтями 95-99 Податкового кодексу
України.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
контролюючим органам, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Отже Податковим кодексом України
встановлено особливий порядок
виконання судових рішень про стягнення
коштів з платника податків у рахунок
погашення податкового боргу. Органами
стягнення за таким рішеннями, які
здійснюють процедуру їх примусового
виконання, є контролюючі органи, тобто
позивач у справі. При цьому органи
державної виконавчої служби до цієї
процедури не залучаються, тому не має
причин для відкриття виконавчого
провадження в порядку, передбаченому
Законом України №606-XIV.

У зв'язку з виникненням у судовій
практиці питань, пов'язаних із
стягненням податкового боргу з
платників податків-фізичних осіб, на
підставі пункту 4 частини 1 статті 32
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" Вищий адміністративний суд
України інформаційним листом від 4
травня 2012 року № 1198/12/12-12 повідомив
наступне.

Порядок стягнення податкового боргу
платників податків регулюється
статтями 95-99 Податкового кодексу
України. Зазначені норми визначають
перелік заходів, що можуть вживатися
податковим органом до платника
податків із метою погашення
податкового боргу, зокрема стягнення
коштів, які перебувають у власності
платника податків, а також продаж майна
платника податків, що перебуває в
податковій заставі (пункт 95.1 статті 95
Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 95.2 статті 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів та продаж майна платника
податків провадяться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання (вручення) такому платнику
податкової вимоги. Відповідно до
пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу
України орган стягнення звертається до
суду з позовом про стягнення суми
податкового боргу платника
податку-фізичної особи. Стягнення
податкового боргу за рішенням суду
здійснюється державною виконавчою
службою відповідно до закону про
виконавче провадження. Таким чином,
пунктом 87.11 статті 87 Податкового
кодексу України встановлено особливий
порядок стягнення податкового боргу
платників податків-фізичних осіб у
порівнянні з порядком погашення
податкового боргу юридичних осіб. За
змістом пункту 87.11 статті 87 Податкового
кодексу України процедура стягнення
податкового боргу з фізичної особи
може ініціюватися виключно через
звернення органу стягнення з
відповідним позовом. Тому вирішення
справ за позовом податкового органу
про стягнення податкового боргу з
платника податків-фізичної особи
повинно здійснюватися за загальними
правилами позовного провадження.
Звернутися з поданням у порядку статті
183-3 Кодексу адміністративного
судочинства України в розглядуваному
випадку податковий орган не має права.
У порядку позовного провадження
розглядаються вимоги про стягнення
податкового боргу в цілому. При цьому
окремі процедури стягнення коштів за
податковим боргом та продажу майна, що
перебуває в податковій заставі, не
застосовуються. Виконання рішення суду
про стягнення податкового боргу з
фізичної особи-платника податків
здійснюється не податковими органами,
а державною виконавчою службою
відповідно до закону про виконавче
провадження. Водночас пунктом 87.11
статті 87 Податкового кодексу України
не встановлено особливостей щодо
моменту, з якого у податкового органу
виникає право на стягнення податкового
боргу. Зокрема, не передбачено
особливостей щодо направлення
платникові податку-фізичній особі
податкової вимоги як умови для
виникнення права на примусове
стягнення податкового боргу,
передбаченої пунктом 95.2 статті 95
Податкового кодексу України. Отже,
фізичним особам податкова вимога
надсилається в тому самому порядку і з
тих самих підстав, що і платникам
податку-юридичним особам. Зазначене
випливає зі змісту статті 59
Податкового кодексу України, яка
передбачає уніфіковані правила
направлення податкових вимог усім
платникам податків. При цьому правове
значення факту надіслання податкових
вимог не розрізняється залежно від
того, фізичній чи юридичній особі
надсилається відповідна податкова
вимога. Таке правове значення в
будь-якому разі полягає в тому, що право
на стягнення податкового боргу виникає
у податкового органу через 60
календарних днів з моменту надіслання
такому платнику податкової вимоги, як
це передбачено пунктом 95.2 статті 95
Податкового кодексу України. Таким
чином, право на звернення з позовом про
стягнення податкового боргу з фізичної
особи-платника податків виникає через
60 календарних днів з моменту
надіслання такому платнику податкової
вимоги.

З урахуванням викладеного норми статей
95-99 Податкового кодексу України можуть
застосовуватися до процедури
стягнення податкового боргу з фізичних
осіб лише в тій частині, що не
суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87
Податкового кодексу України.

Частиною 2 статті 82 Закону України
№606-XIV встановлено, що боржник має право
оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87
Податкового кодексу України орган
стягнення звертається до суду з
позовом про стягнення суми податкового
боргу платника податку - фізичної
особи. Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем прийнято
спірну постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 04.06.2014 з
порушенням норм чинного законодавства,
зокрема пункту 87.11 статті 87 Податкового
кодексу України, яким передбачено, що
стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження, та
частини 1 статті 25 Закону України №606-XIV,
якою встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

З огляду на викладене суд вважає
позовні вимоги про визнання
протиправними дії відповідача щодо
відмови у відкритті виконавчого
провадження протиправними та
скасування постанови відповідача про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 04.06.2014 за №43577052 -
законними, обґрунтованими та такими що
підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідача прийняти до виконання
виконавчий лист Донецького окружного
адміністративного суду №805/17743/13-а,
виданий 09.04.2014 суддів вважає, що ця
вимога не підлягає задоволенню,
оскільки така функція є закріпленою
законом за відповідачем, тобто є його
виключною компетенцією, а відтак суд не
наділений повноваженнями своїм
рішенням замінювати орган, до
виключної компетенції якого
відноситься ця функція.

Тому, суд дійшов висновку, що в цій
частині позовних вимог позов не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Враховуючи все вищевикладене суд
дійшов висновку, що Відділ державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції при
прийнятті рішення про відмову у
відкритті виконавчого провадження на
підставі виконавчого листа, виданого
09.04.2014 Донецьким окружним
адміністративним судом у справі
№808/17743/13-а за заявою Державної
податкової інспекції у м. Краматорську
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області - діяв всупереч
вимог законодавства, тому такі дії є
необґрунтованими та протиправними,
отже Постанова Відділу державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції від 04
червня 2014 року ВП №43577052 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 158-163, 167,
181 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державної
податкової інспекції у м. Краматорську
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області - задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії Відділу
державної виконавчої служби
Краматорського міського управління
юстиції щодо відмови у відкритті
виконавчого провадження.

Скасувати постанову Відділу державної
виконавчої служби Краматорського
міського управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 04 червня 2014 року за
№43577052.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В. Шара