Справа № 826/8450/14
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8450/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Мельничука В.П., Мацедонської
В.Е., при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 серпня 2014 року адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до Кабінету
Міністрів України про зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
зобов'язання Кабінету Міністрів
України розглянути його скаргу на
наказ Міністерства соціальної
політики України № 549 від 29 грудня 2001
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 серпня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить змінити вказане судове
рішення, задовольнивши його позовні
вимоги.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 29
грудня 2001 р. № 549, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 29 січня
2002 р. за № 68/6356 , затверджено Типове
положення про психоневрологічний
інтернат.

23 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Кабінету Міністрів України із скаргою
у якій просив зобов'язати Міністра
праці та соціальної політики України у
найкоротші строки привести Типове
положення про психоневрологічний
інтернат у відповідність до Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні».

28 травня 2014 року вказану скаргу
відповідач направив до Міністерства
соціальної політики України для
розгляду і надання відповіді, про що
повідомив позивача листом.

Відповідь на цю скаргу Міністерство
соціальної політики України надало
ОСОБА_2 листом № 671/014/184-14 від 20 червня 2014
року.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про звернення громадян» від 02 жовтня
1996 р. № 393/96-ВР (надалі за текстом -
«Закон № 393/96-ВР») громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 цього Закону скарга - це
звернення з вимогою про поновлення
прав і захист законних інтересів
громадян, порушених діями
(бездіяльністю), рішеннями державних
органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

Статтею 12 Закону № 393/96-ВР визначено, що
дія цього Закону не поширюється на
порядок розгляду заяв і скарг громадян,
встановлений кримінальним
процесуальним, цивільно-процесуальним,
трудовим законодавством,
законодавством про захист економічної
конкуренції, законами України «Про
судоустрій і статус суддів» та «Про
доступ до судових рішень», Кодексом
адміністративного судочинства
України, Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України»
Кабінет Міністрів України (Уряд
України) є вищим органом у системі
органів виконавчої влади.

Статтею 2 цього Закону до основних
завдань Кабінету Міністрів України
віднесено: забезпечення державного
суверенітету та економічної
самостійності України, здійснення
внутрішньої та зовнішньої політики
держави, виконання Конституції та
законів України, актів Президента
України; вжиття заходів щодо
забезпечення прав і свобод людини та
громадянина, створення сприятливих
умов для вільного і всебічного
розвитку особистості; забезпечення
проведення бюджетної, фінансової,
цінової, інвестиційної, у тому числі
амортизаційної, податкової,
структурно-галузевої політики;
політики у сферах праці та зайнятості
населення, соціального захисту,
охорони здоров'я, освіти, науки і
культури, охорони природи, екологічної
безпеки і природокористування;
розроблення і виконання
загальнодержавних програм
економічного, науково-технічного,
соціального, культурного розвитку,
охорони довкілля, а також розроблення,
затвердження і виконання інших
державних цільових програм;
забезпечення розвитку і державної
підтримки науково-технічного та
інноваційного потенціалу держави;
забезпечення рівних умов для розвитку
всіх форм власності; здійснення
управління об'єктами державної
власності відповідно до закону;
здійснення заходів щодо забезпечення
обороноздатності та національної
безпеки України, громадського порядку,
боротьби із злочинністю, ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій;
організація і забезпечення
провадження зовнішньоекономічної
діяльності, митної справи; спрямування
та координація роботи міністерств,
інших органів виконавчої влади,
здійснення контролю за їх діяльністю.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення про
Міністерство соціальної політики
України затвердженого Указом
Президента України від 6 квітня 2011 р. №
389/2011 визначено, що Мінсоцполітики
України відповідно до покладених на
нього завдань здійснює
нормативно-правове регулювання у
сферах зайнятості населення та
трудової міграції; трудових відносин;
оплати і умов праці;
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, пенсійного
забезпечення; надання адресної
соціальної допомоги, соціальних послуг
та соціального обслуговування
населення; соціального захисту
ветеранів, дітей, сімей, інвалідів,
людей похилого віку, громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, сімей, які можуть опинитися
або перебувають у складних життєвих
обставинах, та інших соціально
вразливих верств населення; захисту
прав депортованих за національною
ознакою осіб, які повернулися в
Україну; волонтерської діяльності; з
питань сім'ї та дітей; оздоровлення та
відпочинку дітей; забезпечення рівних
прав та можливостей жінок і чоловіків;
попередження насильства в сім'ї,
протидії торгівлі людьми;
відповідального батьківства та
материнства.

Пунктом 1.4 Порядку подання
нормативно-правових актів на державну
реєстрацію до Міністерства юстиції
України та проведення їх державної
реєстрації затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 12
квітня 2005 р. № 34/5 визначено, що
нормативно-правовий акт - це офіційний
письмовий документ, прийнятий
уповноваженим на це суб'єктом
нормотворення у визначеній
законодавством формі та за
встановленою законодавством
процедурою, спрямований на регулювання
суспільних відносин, що містить норми
права, має неперсоніфікований характер
і розрахований на неодноразове
застосування. Прийняття
нормативно-правових актів у вигляді
листів і телеграм не допускається.

Таким чином, оскільки прийняття
нормативно-правових актів у
відповідній сфері віднесено до
компетенції Міністерства соціальної
політики України, то і внесення змін до
них належить до сфери діяльності цього
центрального органу виконавчої влади.

А відтак, суд попередньої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
Кабінет Міністрів України, отримавши
скаргу позивача, обґрунтовано направив
її до Міністерства соціальної політики
України, а отже і про відсутність
підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
В.П.Мельничук

суддя
В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 22
жовтня 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Мельничук В.П.

Мацедонська В.Е.