Справа № 814/4012/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/16239/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про визнання дій
протиправними, скасування постанов,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 звернулись до суду з позовами до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
визнання дій відповідача щодо
прийняття постанов від 12.08.2013р. про
стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
виконавчого збору протиправними та
скасування вказаних постанов.

Ухвалою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22.10.2013р.
справи №814/4012/13-а, №814/4013/13-а та №814/4014/13-а
за позовами відповідно ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 об'єднано в одне провадження для
спільного розгляду.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20.02.2014р., позов задоволено частково:
визнано протиправною і скасовано
постанову державного виконавця
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції від
12.08.2013р. ВП №25568465 про стягнення з ОСОБА_4
виконавчого збору в сумі 29013,44грн.;
визнано протиправною і скасовано
постанову державного виконавця
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції від
12.08.2013р. ВП №25568360 про стягнення з ОСОБА_5
виконавчого збору в сумі 29013,44грн.;
визнано протиправною і скасовано
постанову державного виконавця
Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції від
12.08.2013р. ВП №25568299 про стягнення з ОСОБА_6
виконавчого збору в сумі 29013,44грн.; в
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просив рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Позивач (ОСОБА_4) в письмових
запереченнях на касаційну скаргу проти
доводів та вимог останньої заперечив,
вважаючи їх безпідставними та такими,
що не підлягають задоволенню, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
які він просив залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 31.01.2011р. Ленінським
районним судом м.Миколаєва було видано
4 виконавчих листа у справі за позовом
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення в
солідарному порядку на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованості за
кредитним договором в розмірі 36 725,87
доларів США, що еквівалентно 290 314,37
гривень.

На підставі заяв ПАТ КБ «Приватбанк»
відповідач 01.04.2011р. виніс 4 постанови
про відкриття виконавчих проваджень
(ВП №25568412 - відносно ОСОБА_7, ВП №25568465 -
відносно ОСОБА_4, ВП №25568299 - відносно
ОСОБА_6, ВП №25568360 - відносно ОСОБА_5), в
яких зазначив строк для самостійного
виконання боржниками рішення суду - до
07.04.2011р.

Ухвалою від 18.01.2012р. Апеляційний суд
Миколаївської області постанови
відповідача про відкриття виконавчих
проваджень від 01.04.2011р. скасував.

В подальшому, 19.03.2012р. Ленінський відділ
ДВС Миколаївського МУЮ скасував
постанови про відкриття виконавчих
проваджень від 01.04.2011р. й в той же день
(19.03.2012р.) виніс нові постанови про
відкриття виконавчих проваджень.

12.02.2013р. Ленінським відділом ДВС
Миколаївського МУЮ винесено постанову
ВП №25568412 про стягнення з ОСОБА_7
виконавчого збору в сумі 29013,44грн. (10%
суми, що підлягала стягненню в
солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6).

Крім того, 12.08.2013р. Ленінський відділ
ДВС Миколаївського МУЮ постановив
стягнути з ОСОБА_4 (постанова ВП №25568465),
ОСОБА_6 (постанова ВП №25568299), ОСОБА_5
(постанова ВП №25568360) виконавчий збір в
сумі по 29013,44грн. з кожного й саме
вказані постанови є предметом
оскарження у даній справі.

Також, в той же день, тобто 12.08.2013р.
відповідач з посиланням на п.1 ч.1 ст.47 та
ст.50 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХIV
«Про виконавче провадження», виніс
постанови про повернення виконавчих
документів стягувачеві.

Суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, вирішуючи спір у
даній справі та задовольняючи позовні
вимоги, прийшов до висновку, що,
оскільки відповідно до виданих
Ленінським районним судом м.Миколаєва
виконавчих листів борг з ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підлягав
стягненню солідарно, а відповідно до
ст.28 Закону України «Про виконавче
провадження» розмір виконавчого збору
визначений як 10% суми, що підлягала
стягненню (тобто 29013,44грн.), то
відповідно й винесені державним
виконавцем постанови про стягнення
виконавчого збору в сумі 29013,44грн. з
кожного з позивачів окремо (а не
солідарно) є протиправними й
підлягають скасуванню.

Проте, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
за необхідне вказати на таке.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.28 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом; у зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема, шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

Як вже вказувалось в цій ухвалі,
постановами державного виконавця
Ленінського відділу ДВС
Миколаївського МУЮ від 12.08.2013р.
стягнуто з ОСОБА_4 (постанова ВП №25568465),
ОСОБА_6 (постанова ВП №25568299), ОСОБА_5
(постанова ВП №25568360) виконавчий збір в
сумі по 29013,44грн. з кожного.

При цьому, суди попередніх інстанцій,
прийшовши до висновку про
протиправність вказаних постанов та їх
скасування, не взяли до уваги та не
надали оцінки посиланням відповідача
на те, що після винесення оскаржуваних
постанов державним виконавцем було
виправлено допущені в них описки й
постановлено стягнути виконавчий збір
в сумі 29013,44грн. з боржників (ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5) солідарно.

Дійсно, в матеріалах даної справи
наявні постанови державного виконавця
Ленінського відділу ДВС
Миколаївського МУЮ від 11.10.2013р. про
виправлення описок в постановах про
стягнення виконавчого збору шляхом
зазначення про стягнення такого збору
з боржників у солідарному порядку,
проте, вказані постанови ані судом
першої, ані судом апеляційної
інстанцій не досліджувались й оцінка
ним не надавалась.

А отже, судова колегія Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди попередніх інстанцій, не
дослідивши всіх обставин даної справи,
дійшли передчасного висновку про
задоволення позовних вимог.

Одночасно, судова колегія вважає за
необхідне вказати на те, що за
приписами пункту 5 частини 1 статті 18,
частини шостої статті 181 КАС України
адміністративні справи з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби щодо виконання ними рішень
судів у справах, передбачених пунктами
1 - 4 частини першої статті 18 цього
Кодексу, розглядаються місцевим
загальним судом як адміністративним
судом, який видав виконавчий лист,
незалежно від статусу позивача у
виконавчому провадженні.

При цьому, місцевим загальним судам як
адміністративним судам також
предметно підсудні адміністративні
справи з приводу оскарження постанов
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби про стягнення виконавчого
збору, витрат на проведення виконавчих
дій та накладення штрафу в ході
виконання ними ухвалених цими судами
рішень.

Аналогічна позиція наведена в
Постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби».

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

За правилами частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що допущені судами першої
та апеляційної інстанції порушення
норм процесуального права не можуть
бути усунуті судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
судові рішення підлягають скасуванню,
а справа - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції, якому слід
дослідити вищевказані обставини і
прийняти обґрунтоване і законне судове
рішення.

За таких обставин, керуючись статтями
210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20 лютого 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.