Справа № 804/14805/14
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 жовтня 2014 р. Справа № 804/14805/14

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Рищенко А. Ю., при
секретарі судового засідання -Тоноян
А.К., за участю: позивача -
представників відповідача - Тумакова
А.С., Пономаренко В.М., Прибиток Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Дніпропетровській області,
Ігренського виправного центру №133 про
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпустку, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
звернувся ОСОБА_3 з позовом до
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області, Ігренського виправного центру
№133 про поновлення на роботі, виплату
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпустку.

Ухвалою суду від 29.09.2014 року було
відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового розгляду
після залишення останньої без руху
ухвалою суду від 17.09.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_3 зазначив, що згідно наказу №138
о/с від 19.12.2011 року він був звільнений
начальником управління полковником
внутрішньої служби ОСОБА_6. з
Державного Департаменту з питань
виконання покарань в
Дніпропетровській області (далі -
ДДУПВП в Дніпропетровській області)
14.12.2011 року за п.66 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ. На думку позивача
даний наказ суперечить вимога ст. 15
Закону України «Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України». Адже по-перше, начальником
управління ДДУПВП в Дніпропетровській
області був майор внутрішньої служби
ОСОБА_7 і тільки він міг звільнити його
з ДДУПВП в Дніпропетровській області, а
не полковник ОСОБА_6, по-друге, рішення
кадрової комісії за результатами
службового розслідування приймалось
без участі позивача, по-третє його не
було ознайомлено із матеріалами
перевірки, не запропоновано надати
письмові пояснення, тощо, з метою
захисту своїх законних прав.

Просить суд:

- визнати нечинним, незаконним рішення
ОСОБА_6 - начальника Управління
Державної пенітенціарної служби в
Дніпропетровській області по
проведенню службового розслідування
повністю;

- скасувати наказ про звільнення №138 о/с
від 19.12.2011 року начальника Управління
Державної пенітенціарної служби в
Дніпропетровській області полковника
ОСОБА_6 та визнати його незаконним;

- зобов'язати начальника Управління
Державної пенітенціарної служби в
Дніпропетровській області поновити
його на попередній посаді заступника
начальника установи з нагляду і
безпеки та оперативної роботи
Ігренського виправного центру (№133);

- зобов'язати Управління Державної
пенітенціарної служби в
Дніпропетровській області виплатити
всю заробітну плату з 14.12.2011 року по
15.09.2014 року, а саме: 118800грн., зробити всі
розрахунки згідно ст.ст. 44, 47, 83, 116 КЗпП
України;

- зобов'язати керівництво Ігренського
виправного центру №133 виплатити всю
заробітну плату, яку безпідставно не
виплачували з 14 липня 2011 року по 14
грудня 2011 року, а саме: 18000грн.;

- зобов'язати Управління Державної
пенітенціарної служби у
Дніпропетровській області,
Ігренського виправного центру №133
виплатити грошову компенсацію за
невитрачені відпустки за 2011, 2012, 2013, 2014
року;

- зобов'язати Управління Державної
пенітенціарної служби в
Дніпропетровській області зарахувати
в трудовий стаж весь час з 2011 року по 2014
рік.

Згодом 19.09.2104 року від позивача
надійшла письмова заява про поновлення
строку звернення до суду із даним
адміністративним позовом. Відповідно
до якої останній зазначив про те, що у
період з 15.07.2011 року по 04.07.2013 року він
перебував під вартою в
Дніпропетровському слідчому
ізоляторі. Та в цей час 14.12.2011 року він
був звільнений з органів ДДУПВП в
Дніпропетровській області, проте з
наказом про звільнення його не
ознайомили та весь час перебування під
вартою він вважав, що є відстороненим
від посади на час проведення слідства
та завершення провадження по
кримінальній справі. За результатами
судового розгляду 04.07.2013 року вироком
Кіровського міськрайонного суду м.
Дніпропетровська його було звільнено
з-під варти. Рішенням Апеляційного суду
м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року було
скасовано рішення Кіровського
міськрайонного суду м.
Дніпропетровська від 04.07.2013 року та
залишено раніше обрану міру
запобіжного заходу - підписку про
невиїзд, а справу направлено до
прокуратури Дніпропетровської
області на додаткове розслідування.
Прокуратурою Дніпропетровської
області було відкрито кримінальне
провадження від 13.12.2013 року за
№0000329. Про своє звільнення
позивач дізнався випадково під час
бесіди зі своїм адвокатом, тому одразу
в червні місяці 2014 року звернувся з
інформаційним запитом до керівництва
Управління Державної пенітенціарної
служби у Дніпропетровській області.
Однак, відповідь отримав в серпні 2014
року, після чого одразу звернувся до
адміністративного суду. При цьому,
позивач посилається на положення ч.2, ч.3
ст.99 КАС України та акцентує увагу суду
на встановлений 6-місячний строк
звернення до адміністративного суду.
Просить суд: вважати поважною причину
пропуску строку звернення до суду із
даним адміністративним позовом.

17.10.2014 року позивач надав суду
додаткове клопотання про поновлення
строку звернення до суду із даним
адміністративним позовом. При цьому
повідомив суд вже про те, що про своє
звільнення дізнався 20.08.2014 року із
відповіді Управління Державної
пенітенціарної служби у
Дніпропетровській області, та 26.08.2014
року звернувся із відповідним позовом
до Синельниківського міськрайонного
суду. Проте, ухвалою Синельниківського
міськрайонного суду від 28.08.2014 року у
відкритті провадження у справі йому
було відмовлено, у зв'язку із
належністю публічно-правового спору до
юрисдикції адміністративного суду.
Тому, 15.09.2014 року звернуся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із даним
адміністративним позовом. Просить суд:
виключити з доказів ухвалу
Синельниківського міськрайонного суду
від 25.11.2013 року, справа №191/1572/13-ц, тому
що одержана з порушенням закону;
поновити строк звернення до суду.

Під час судового засідання
представники відповідача заперечували
проти задоволення заяви про поновлення
строку звернення до суду із даним
адміністративним позовом.

Суд, заслухавши думки осіб, що брали
участь у розгляді справи, вивчивши
матеріали справи, приходить до
наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що
18.07.2011 року Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська було винесено
постанову, якою позивачу було обрано
запобіжний захід у вигляді взяття під
варту та взято під варту з зали суду.

04.07.2013 року вироком Кіровського
міськрайонного суду м.
Дніпропетровська його було звільнено
з-під варти. Рішенням Апеляційного суду
м. Дніпропетровська від 19.11.2013 року
вирок Кіровського міськрайонного суду
м. Дніпропетровська від 04.07.2013 року було
скасовано та залишено обрану міру
запобіжного заходу підписку про
невиїзд, справу направлено до
Прокуратури Дніпропетровської області
на додаткове розслідування.

Відповідні копії судових рішень
містяться в матеріалах справи.

19.12.2011 року Управлінням Державного
департаменту України з питань
виконання покарань в
Дніпропетровській області було видано
наказ за №138 о/с «По особовому складу» у
відповідності з Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України про
звільнення у запас Збройних Сил
України за п.66 (за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ) позивача з 14.12.2011 року
на підставі висновку службового
розслідування, рішення кадрової
комісії. В матеріалах справи міститься
копія висновку службового
розслідування від 12.12.2011 року.

Позивач наполягає на тому, що йому не
було відомо про його звільнення у запас
Збройних сил України відповідно до
вищевказаного наказу, не видано
трудової книжки, не зроблено
відповідних розрахунків, звільнення з
ДДУПВП проведено начальником ДПтС.

Під час судового засідання судом було
встановлено, що 25.11.2013 року
Синельниківським міськрайонним судом
Дніпропетровської області було
винесено рішення, справа №191/1572/13-ц, у
цивільній справі за позовом
Синельниківської виправної колонії №94
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, треті особи: Головне
управління Державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області, Орган опіки та піклування
Синельниківської районної державної
адміністрації, виконавчий комітет
Синельниківської міської ради про
виселення та про зняття з
реєстраційного обліку. Вказаним
рішенням суду у задоволенні позову
Синельниківської виправної колонії №94
Управління Державної пенітенціарної
служби України у Дніпропетровській
області було відмовлено повністю.

На підтвердження вказаних даних та з
метою отримання додаткових доказів у
відповідності до положень ст.ст.69, 70 КАС
України, судом було направлено
письмовий запит до Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 15.10.2014 року.

Вищевказане рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25.11.2013 року, справа
№191/1572/13-ц, набрало законної сили - 21.01.2014
року. За даним рішенням суду
вбачається, що витяг з наказу № 138 о/с
від 19.12.2011 року Управління Державної
пенітенціарної служби у
Дніпропетровській області про
звільнення позивача містився у
матеріалах цивільної справи, про що
зазначив суд в описовій частині свого
рішення. На підтвердження цього 17.10.2014
року Синельниківським міськрайонним
судом Дніпропетровської області було
надано на запит суду копію такого
витягу з матеріалів цивільної справи
№191/1572/13-ц. Також останній надав суду
копію листа на підтвердження отримання
ОСОБА_3 копії рішення від 25.11.2013 року, з
якого вбачається, що позивач особисто
отримав копію рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 25.11.2013
року, справа №191/1572/13-ц, як він зазначив
без печатки - 02.12.2013 року. Також копію
даного рішення з печаткою та копію
ухвали апеляційного суду позивач
отримав - 06.03.2014 року. Про це зробив
власноручний підпис. Тим більше, що за
текстом рішення суду від 25.11.2013 року
ОСОБА_3 особисто був присутнім під час
судового засідання при розгляді
цивільної справи №191/1572/13-ц.

Згідно ч.3, ч.4 ст.99 КАС України для
захисту прав, свобод та інтересів особи
цим Кодексом та іншими законами можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Якщо законом передбачена можливість
досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим порядком, то
для звернення до адміністративного
суду встановлюється місячний строк,
який обчислюється з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень.

Проте, спеціальною нормою, що
встановлює строки оскарження
дисциплінарного стягнення в тому числі
до суду, накладеного особам рядового
або начальницького складу, в даному
випадку є саме ст. 21 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого законом України
«Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22.02.2006
року №3460-ІV.

У відповідності до ч.1 ст.21
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
дисциплінарне стягнення може бути
оскаржено протягом трьох місяців з дня
ознайомлення з наказом особи, на яку
воно накладено.

З урахуванням вищевикладених фактів,
що підтверджуються матеріалами справи,
суд приходить до висновку про те, що
позивачу стало відомо про наявність
наказу від 19.12.2011 року за № 138 о/с
Управління Державної пенітенціарної
служби у Дніпропетровській області про
його звільнення з моменту отримання
копії рішення суду від 25.11.2013 року - з
02.12.2013 року. З даної дати суд і обчислює
строк оскарження дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення
позивача з органів внутрішніх справ до
суду. При цьому, ОСОБА_3 мав право на
захист свого порушеного права щодо
проходження ним публічної служби в
органах внутрішніх справ, з огляду на
його звільнення - з 02.12.2013 року у строк
три місяці.

Щодо посилань позивача про не
ознайомлення його з наказом та не
видачу трудової книжки, суд зазначає
наступне. Відповідно до протоколу
виїмки особова справа зі всіма
зазначеними документами була вилучена
і перебуває у матеріалах кримінальної
справи, а тому відповідачі не мали
можливості здійснити зазначені дії. В
той же час позивач дізнався про своє
звільнення та текст наказу під час
розгляду цивільної справи №191/1572/13-ц
досліджувався судом. Крім того, ОСОБА_3,
беручи участь у судовому розгляді
справи, також міг дізнатися про цей
наказ під час досудового та судового
слідства в кримінальній справі.

З огляду на те, що позивач під час
перебування під вартою категорично
відмовлявся особисто отримувати
кореспонденцію (надавати розписку про
отримання) від працівників
Дніпропетровського слідчого
ізолятора, а саме: позовну заяву про
виселення та про зняття з
реєстраційного обліку в квартирі та
додані до неї додатки у кількості 10
арк., надіслану Синельниківським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області, про що було складено акт
Дніпропетровського слідчого ізолятора
про відмову отримувати кореспонденцію
від 25.06.2013 року, то суд виходить із того,
що під час судового розгляду цивільної
справи та отримання позивачем судового
рішення від 25.11.2013 року, йому стало
відомо про наявність наказу про його
звільнення № 138 о/с від 19.12.2011 року, а
саме: з 02.12.2013 року. Тому, суд не приймає
до уваги твердження позивача про те, що
йому стало відомо про його звільнення з
органів внутрішніх справи у червні 2014
року, та 20 серпня 2014 року відповідно
наданих пояснень, не вбачає підстав для
неприйняття такого рішення суду в
якості належного доказу. Адже свої
посилання позивач не підтвердив
належними доказами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, обчислюючи 3-місячний строк
звернення до суду із даним
адміністративним позовом, суд прийшов
до висновку про те, що гранична дата
звернення ОСОБА_3 до суду є 03.03.2014 року.
До Синельниківського міськрайонного
суду останній звернувся лише 26.08.2014
року, ухвала суду про відмову у
відкритті провадження у справі була
винесена 28.08.2014 року, а до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду - 15.09.2014 року. Та
тим самим позивач пропустив
встановлений законом 3-місячний строк
звернення до суду із позовом про
оскарження накладеного
дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що відсутні підстави для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, тому погоджується із
позицією відповідача та вважає, що ним
було пропущено строк звернення до суду
із даним позовом, у зв'язку із чим його
необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.99, 100, 160, 165 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Управління
Державної пенітенціарної служби у
Дніпропетровській області,
Ігренського виправного центру №133 про
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпустку - залишити без
розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом п'яти
днів з дня отримання з одночасним
направленням апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку
передбаченому 254 КАС України.

Суддя
А.Ю.
Рищенко