Справа № 2а-9558/09/2270
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/54917/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.02.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013

у справі № 2-а-9558/09/2270/12 (24663/10)

за позовом Закритого акціонерного
товариства «Тесмо-М»

до Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.02.2010,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2013, частково задоволено позовні
вимоги Закритого акціонерного
товариства «Тесмо-М» (надалі - позивач,
ЗАТ «Тесмо-М») до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у м. Хмельницькому
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області (надалі -
відповідач, ДПІ у м. Хмельницькому):
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0/4320 від 22.05.2009, яким визначено
податкове зобов'язання ЗАТ «Тесмо-М» з
податку на прибуток, в частині
основного платежу в сумі 546 525,00 грн. і в
частині штрафних санкцій в сумі 273 998,00
грн.; визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0/4321 від 22.05.2009. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
25.02.2010 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01.10.2013 і відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами ДПІ
у м.Хмельницькому проведено виїзну
планову документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності
ЗАТ «Тесмо-М» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2006 по
31.12.2008, за результатами якої складено
акт № 4194/23-4/14152635 від 07.05.2009.

В акті визначено порушення позивачем
п.5.1; пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.11.3.1 п.11.3
ст.11 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (надалі - Закон України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»), в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 547 253,00 грн.; пп.3.1.1 п.3.1 ст.3,
пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (надалі - Закон
України «Про податок на додану
вартість»).

На підставі акта перевірки відповідач
прийняв податкові
повідомлення-рішення:

- № /0/4320 від 22.05.2009, яким
підприємству визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 821 615,00 грн., у тому
числі: основний платіж - 547 253,00 грн.,
штрафні санкції - 274 362,00 грн.;

- № /0/4321 від 22.05.2009, яким визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
323,00 грн. у тому числі: основний платіж - 0
грн., штрафні санкції - 323,00 грн.

При прийнятті податкового
повідомлення-рішення № /0/4320
відповідач виходив з того, що позивач в
порушення п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» за період, що
перевірявся, неправомірно відніс до
складу валових витрат підприємства
витрати, понесені при здійсненні
господарських операцій з ПП
«Картельбудпостач» по поставці сталі
листової на загальну суму 2 186 107,00 грн.,
та в порушення пп.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» занизив валові доходи за
рахунок невірного визначення доходу
від реалізації через власний магазин
продовольчих та алкогольних товарів у
сумі 2 912,00 грн.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Згідно п.3.1 ст.3 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
редакції, що була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин,
об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до п.5.1 ст. 5 Закону валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За приписами пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Нормами абзацу 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
вищезгаданого Закону передбачено, що
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до п.5.11 Закону установлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у Законі, не дозволяється.

Згідно ст.1 Закону України від 16.07.1999 №
996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ст.9 Закону).

На підтвердження виконання
господарських операцій з ПП
«Картельбудпостач» по поставці сталі
листової в вересні 2007 року (130 078,00 грн.),
в жовтні 2007 року (491 116,00 грн.) та березні
2008 року (1 564 913,00 грн.) позивачем було
надано належним чином оформлені
договір поставки, видаткові накладні, а
також відповідні розрахункові
документи про сплату грошових коштів
ПП «Картельбудпостач» за поставлені
товари, які підтверджують понесені
витрати позивача.

За умовами укладеного між ЗАТ «Тесмо-М»
та ПП «Картельбудпостач» договору
поставки №б/н від 01.08.2007 доставка
товару здійснюється Постачальником,
вартість доставки включається в ціну
товару (п.2.5 Договору); передача товару
здійснюється за місцем знаходження
Покупця: м.Хмельницький,
вул.Кооперативна, 3/1 (п.2.4 Договору);
кількість поставленої продукції
зазначається у видаткових накладних,
досліджених судами попередніх
інстанцій.

Спростовуючи посилання відповідача, як
на підставу для зменшення розміру
валових витрат, на відсутність у
позивача сертифікатів якості, суди
попередніх інстанцій доречно
наголосили на тому, що продукція, до
якої ставиться обов'язкова вимога
наявності сертифікату якості,
перерахована в Переліку продукції, що
підлягає обов'язковій сертифікації в
Україні, затвердженому наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики № 28 від 01.02.2005. При цьому, було
встановлено, що сталь листова до даного
Переліку не входить.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
не може погодитись із посиланнями
відповідача на нікчемність укладеного
позивачем договору, оскільки, надаючи
оцінку господарським правовідносинам
і безапеляційно вказуючи в акті
перевірки на нікчемність правочину,
податковий орган виходить за межі
своєї компетенції. Висновки про
наявність мети укладання правочину, що
порушує публічний порядок, може
зробити лише суд в межах кримінального
провадження, що має наслідком
винесення вироку суду щодо конкретних
суб'єктів та набуття чинності таким
вироком. Оскільки укладений між ЗАТ
«Тесмо-М» та ПП «Картельбудпостач»
договір не віднесено законом до
нікчемного та відсутні судові рішення
про визнання його недійсним, наведене
свідчить про передчасність висновків
органу владних повноважень про
наявність в діях позивача при
укладанні договору з ПП
«Картельбудпостач» ознак порушення
публічного порядку, удаваності з метою
приховання сплати податків третіх
осіб, отримання податкової вигоди,
порушення конституційних прав,
невідповідність інтересам держави та
суспільства.

З наданих до суду документів (звіти про
витрати матеріалів, вантажні митні
декларації) встановлено, що ЗАТ
«Тесмо-М» в подальшому використало
придбану у ПП «Картельбудпостач» сталь
листову для виготовлення обладнання,
що було реалізовано.

Висновки податкового органу про
порушення контрагентами ПП
«Картельбудпостач» по ланцюгу
постачання порядку формування
податкових зобов'язань не є підставою
для позбавлення позивача права на
збільшення валових витрат за
результатами проведених господарських
операцій, оскільки наведене не може
вважатись підтвердженням наявності
мети ухилення від сплати податків та
отримання податкової вигоди саме
позивачем.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку про те,
що господарські операції з придбання
сталі листової у ПП «Картельбудпостач»
в вересні 2007 року (130 078,00 грн.), в жовтні
2007 року (491 116,00 грн.) та березні 2008 року (1
564 913,00 грн.) підтверджено належними
первинними документами, на підставі
яких позивачем правомірно збільшено
розмір валових витрат, тому податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
м.Хмельницькому № /0/4320 від 22.05.2009
підлягає скасуванню в частині
донарахування податку на прибуток
підприємств та застосування штрафних
санкцій щодо завищення валових витрат.

Що стосується правомірності
встановлення ДПІ у м.Хмельницькому
порушення позивачем пп.11.3.1 п.11.3 ст.11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» щодо заниження
ним валових доходів за рахунок
невірного визначення доходу від
реалізації через власний магазин
продовольчих та алкогольних товарів у
сумі 2 912,00 грн., то судами попередніх
інстанцій було взято до уваги, що зміст
такого порушення викладено в акті
перевірки, а факт його вчинення
позивачем не заперечується. Тому в цій
частині податкове
повідомлення-рішення № /0/4320 від
22.05.2009 прийнято правомірно.

За приписами пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», у разі коли
контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті
«б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4
цього Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
10% від суми недоплати (заниження суми
податкового зобов'язання) за кожний з
податкових періодів, установлених для
такого податку, збору (обов'язкового
платежу), починаючи з податкового
періоду, на який припадає така
недоплата, та закінчуючи податковим
періодом, на який припадає отримання
таким платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Податковим зобов'язанням, згідно з п. 1.2
ст. 1 Закону, є зобов'язання платника
податків сплатити до бюджетів або
державних цільових фондів відповідну
суму коштів у порядку та у строки,
визначені цим Законом або іншими
законами України.

Штрафною санкцією (штрафом), в
розумінні п. 1.5 ст. 1 вказаного Закону є
плата у фіксованій сумі або у вигляді
відсотків від суми податкового
зобов'язання (без урахування пені та
штрафних санкцій), яка справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним правил оподаткування,
визначених відповідними законами.

Аналіз зазначених норм Закону свідчить
про те, що підставою для нарахування
штрафної санкції є визначення
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання платника податків.
Відповідно, на суму податкового
зобов'язання застосовуються штрафна
санкція за кожний податковий період,
установлений для такого податку,
враховуючи вимоги пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами».

Як вбачається з акта перевірки №
4194/23-4/14152635 від 07.05.2009 та розрахунку
штрафних санкцій, відповідачем штрафні
санкції застосовано згідно
податкового повідомлення-рішення №
/0/4321 від 22.05.2009 в розмірі 323,00 грн.
При цьому, податкове зобов'язання
визначено у розмірі 0 грн.

Зазначені дії відповідача суд вважає
неправомірними, оскільки штрафна
санкція відповідно до пп. 17.1.3 ст. 17.1 ст.
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначається,
виходячи із донарахованої суми
податкового зобов'язання.

Оскільки податкове
повідомлення-рішення № /0/4321 від
22.05.2009 не містить донарахування
податкового зобов'язання, то і розмір
штрафних санкцій визначено ДПІ у
м.Хмельницькому неправомірно.

З урахуванням викладеного, доводи
касаційної скарги не дають підстав
вважати, що при прийнятті оскаржуваних
рішень судами першої та апеляційної
інстанцій було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
залишити без задоволення.

2. Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 25.02.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2013 у
справі № 2-а-9558/09/2270/12 (24663/10) залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна