Справа № 820/9381/14
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.Справа № 820/9381/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря Вовченко І.В.

за участю представника позивача Батюк
А.Г.

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фонду загальнообов`язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
робочого органу Харківського міського
центру зайнятості на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 18.08.2014р.
по справі № 820/9381/14

за позовом Фонду
загальнообов`язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі робочого
органу Харківського міського центру
зайнятості

до ОСОБА_3
Реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції

про стягнення вартості матеріального
забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
робочого органу Харківськогоміського
центру зайнятості, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
ОСОБА_4, (далі відповідач) в якому просив
суд стягнути з відповідача вартість
матеріального забезпечення у сумі 890,19
грн. на користь Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі робочого
органу Харківськогоміського центру
зайнятості.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.08.2014 року
до участі у справі було залучено в
якості третьої особи, яка не заявляла
самостійних вимог на предмет спору -
Реєстраційну службу Харківського
міського правління юстиції.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.08.2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.08.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ,
посилаючись на невірне застосування
норм матеріального права та на доводи
апеляційної скарги.

Представник третьої особи в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не з'явився, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду та доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що

відповідач ОСОБА_3 18.05.2004 року
звернулася до Фрунзенського районного
центру зайнятості за наданням статусу
безробітної для вирішення питання
працевлаштування .

Відповідач була зареєстрована у період
з 25.05.2004 року по 19.05.2005 року у
Харківському міському центрі
зайнятості як особа, що шукає роботу, з
відкриттям персональної картки №
НОМЕР_1, що підтверджується витягом з
наказів про прийняті рішення по
відповідачу.

Наказом від 25.05.2005 року №НТ040525 ОСОБА_3
надано статус безробітної і призначено
виплату допомоги по безробіттю у
розмірі, встановленому законодавством
з 25.05.2004 року по 19.05.2005 року.

З довідки Харківського міського центру
зайнятості вбачається, що відповідачу
здійснено виплати матеріального
забезпечення за період з 23.08.2004 р. по
19.05.2005 р. на загальну суму 890,19 грн.

Посадовими особами позивача 09.04.2014 року
здійснено розслідування страхового
випадку та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
відповідачу ОСОБА_3 у 2004-2005 роках, про що
складено акт розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення від 09.04.2014
року №96 ФОП. Відповідно висновків акту,
статус безробітної ОСОБА_3 був наданий
незаконно, оскільки вона відносилася
до категорії зайнятого населення і не
могла бути визнана безробітною, кошти,
нараховані ОСОБА_3 як допомога по
безробіттю за період з 23.08.2004 року по
19.05.2005 року в сумі 890,19 грн., підлягають
поверненню.

Директором Харківського міського
центру зайнятості прийнято наказ від
09.04.2014 року №633 про повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю
відповідачу ОСОБА_3 за період з 23.08.2004
року по 19.05.2005 року в сумі 890,19 грн.

Відповідачу було направлено позивачем
09.04.2014 року лист-претензію від 09.04.2014
року № ХМЦЗ-02-9455 з вимогою в
добровільному порядку сплатити суму
боргу в розмірі 890,19 грн., а також копію
наказу від 09.04.2014 року №633 та копію акт
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення від 09.04.2014 року №96 ФОП.

Позивач, не погодившись із вказаними
діями відповідача, звернувся до суду із
даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що невідповідності наказу про
повернення коштів від 09.04.2014 року № 633
ст. 58 Конституції України, дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для прийняття директором
Харківського районного центру
зайнятості наказу від 09.04.2014 року №633
про повернення коштів, виплачених як
допомога по безробіттю відповідачу
ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно ст. 36 до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно ч. ст. 1 Закону України "Про
зайнятість населення" № 803-XII в
редакції, яка діяла на момент надання
відповідачу статусу безробітного,
зайнятість - це діяльність громадян,
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Зайнятість населення, що проживає на
території України, забезпечується
державою шляхом проведення активної
соціально-економічної політики,
спрямованої на задоволення його потреб
у добровільному виборі виду
діяльності, стимулювання створення
нових робочих місць і розвитку
підприємництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про зайнятість населення" № 803-XII в
редакції, яка діяла на момент надання
відповідачу статусу безробітного,
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

З 01.01.13 року набрав чинності Закон
України "Про зайнятість населення" №
5067-VI.

Згідно п.1,2, 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про
зайнятість населення" № 5067-VI
безробіття - соціально-економічне
явище, за якого частина осіб не має
змоги реалізувати своє право на працю
та отримання заробітної плати
(винагороди) як джерела існування;
безробітний - особа віком від 15 до 70
років, яка через відсутність роботи не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готова та здатна приступити
до роботи; зайнятість - не заборонена
законодавством діяльність осіб,
пов'язана із задоволенням їх особистих
та суспільних потреб з метою одержання
доходу (заробітної плати) у грошовій
або іншій формі, а також діяльність
членів однієї сім'ї, які здійснюють
господарську діяльність або працюють у
суб'єктів господарювання, заснованих
на їх власності, у тому числі
безоплатно.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України
"Про зайнятість населення" № 5067-VI до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Згідно 3 4. 2, З ст. 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", обов'язковою підставою для
стягнення з застрахованої особи суми
виплаченого забезпечення є умисне
невиконання особою своїх обов'язків та
зловживання ними.

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідач була зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності
05.11.1999 року на підставі діючого на той
час Положення про державну реєстрацію
суб'єктів підприємницької діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.05.98 р. №740
(надалі - Положення №740), п.1 якого
закріплено, що це положення визначає
порядок державної реєстрації та
перереєстрації суб'єктів
підприємницької діяльності незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, за винятком окремих
видів суб'єктів підприємницької
діяльності, для яких законами України
встановлено спеціальні правила
державної реєстрації, а також порядок
скасування державної реєстрації
суб'єктів підприємницької діяльності.
Відповідно до вимог зазначеного
Положення № 740, державна реєстрація
суб'єкта підприємницької діяльності
здійснювалася органом державної
реєстрації шляхом включення його до
Реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності.

З акту розслідування від 09.04.2014 року № 96
ФОП судом встановлено, що під час
реєстрації 25.05.2004 року відповідача
ОСОБА_3 на обліку як безробітної запис
щодо реєстрації її як ФОП в базі ЄІАС
був відсутній.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що відповідач ОСОБА_3 не знала,
що вона станом на час надання статусу
безробітної була зареєстрованою як
суб'єкт підприємницької діяльності,
оскільки вона керувалася даними,
повідомленими їй працівником
Фрунзнського районного центру
зайнятості про відсутність щодо неї
інформації в базі ЄІАС.

Крім того, відповідач вважала, що вона
не є суб'єктом підприємницької
діяльності, оскільки вона фактично з
часу реєстрації 05.11.1999 року фактично
ніякої діяльності не вела. Наведене
підтверджується даними ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області (а.с.
49-52), відповідно яких з 05.11.1999 року до
теперішнього часу декларації
відповідач ОСОБА_3 до ДПІ не надавала,
доходів не отримувала.

Колегія суддів зазначає, що в
подальшому відносини, які виникають у
сфері державної реєстрації юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
врегульовані Законом України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців", який набрав
чинності 1 липня 2004 року.

Так, пунктом 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" (в редакції на момент
прийняття) передбачалося, що державний
реєстратор протягом 2004-2005 років при
надходженні від юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
реєстраційної картки, відповідно до
вимог статті 19 цього Закону,
зобов'язаний провести заміну раніше
виданих їм свідоцтв про державну
реєстрацію на свідоцтва про державну
реєстрацію єдиного зразка.

03.03.2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" щодо спрощення
механізму державної реєстрації
припинення суб'єктів господарювання"
від 01.07. 2010 року №2390-VI. Пунктом 2
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону визначено, що процес
включення до Єдиного державного
реєстру відомостей про юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців,
зареєстрованих до 1 липня 2004 року,
завершується через рік, починаючи з дня
набрання чинності цим Законом. Отже,
процес включення до Єдиного державного
реєстру, відповідно до Закону №2390
закінчився 04.03.2012 року.

Крім того, пунктом 4 Закону №2390
визначено, що свідоцтва про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, оформлені з
використанням бланків старого зразка
та видані до 1 липня 2004 року, після
настання встановленого пунктом 2 цього
розділу строку вважаються недійсними.

Отже у випадку не включення до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відомостей
про особу до 04.03.2012 року, така особа
фактично позбавляється права на
підприємницьку діяльність, оскільки
втрачає чинність свідоцтво про
реєстрацію та відсутні відомості в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що позивачем не надано
доказів того, що відповідач знав про
наявність у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на час
звернення до позивача із заявою про
надання йому статусу безробітного
запису про нього як про суб'єкта
підприємницької діяльності і навмисно,
зловживаючи своїми обов'язками та не
виконуючи їх, не повідомив про цей факт
Центр зайнятості.

Таким чином з боку відповідача
відсутні ознаки умисного невиконання
своїх обов'язків, які встановлені
законодавством для застрахованих осіб,
та, або зловживання ними, оскільки
матеріалами справи не підтверджено, що
відповідач знав, що він є
зареєстрованим в якості фізичної
особи-підприємця та це відображено в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців на
момент подання заяви про надання йому
статусу безробітного та знаходження на
обліку, також не встановлено, що
відповідач отримував дохід за період
знаходження на обліку в центрі
зайнятості та отримання допомоги по
безробіттю.

Отже, колегія суддів, переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1
205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду
загальнообов`язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі робочого
органу Харківського міського центру
зайнятості залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.08.2014р. по
справі № 820/9381/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка
О.М.СуддіБондар В.О. Кононенко З.О.

Повний текст ухвали виготовлено 27.10.2014
року