Справа № 2а/0470/8135/12
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 жовтня 2014 року м. Київ
В/800/4601/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Мороза
В.Ф., Сороки М.О., Стрелець Т.Г.,
перевіривши заяву відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
м.Дніпропетровську Дніпропетровської
області про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 15
липня 2014 року, постановленої за
результатами розгляду касаційної
скарги відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
м.Дніпропетровську Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
серпня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2012
року скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено
частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15 липня 2014 року у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
м.Дніпропетровську Дніпропетровської
області подало до Вищого
адміністративного суду України заяву
про перегляд судових рішень Верховним
Судом України, у якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року, ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 15
липня 2014 року з підстав, передбачених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України, посилаючись на
неоднакове застосування Вищим
адміністративним судом України і
Верховним Судом України з розгляду
адміністративних справ, одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
його думку, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, та прийняти нове
судове рішення.

У заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 15
липня 2014 року у справі № К/800/37552/14
прийнята з неоднаковим застосуванням
одних і тих самих норм матеріального
права, ніж у справах К-6374/09, К/800/3398/13,
К/800/52764/13.

Вивчивши заяву виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
м.Дніпропетровську Дніпропетровської
області та додані до неї матеріали,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав для
допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 15
липня 2014 року у зазначеній справі, з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 236
Кодексу адміністративного судочинства
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають право
подати заяву про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
після їх перегляду в касаційному
порядку.

В пункті 1 частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка визначає підстави для
подання заяви про перегляд судових
рішень, передбачено, що заява про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно

з мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2010 року № 2 "Про судову
практику застосування статей 235 - 240
Кодексу адміністративного судочинства
України" заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, може бути подана
після їх перегляду в касаційному
порядку, тобто лише після прийняття
Вищим адміністративним судом України
постанови чи постановлення ухвали за
наслідками розгляду касаційної скарги
у такій справі.

Відповідно до пункту 4 зазначеної
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України під
неоднаковим застосуванням одних і тих
самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за тотожних
предмета спору, підстав позову та за
аналогічних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Виходячи з положень зазначеної норми,
якщо ухвалення різних за змістом
судових рішень обумовлено наявністю
різних обставин, які були встановлені
судами при розгляді зазначених справ,
то вказане не може свідчити про
неоднакове (різне) застосування судами
норм матеріального права.

Доводи, викладені в заяві, не дають
підстав вважати, що судом касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
неоднаково застосовані одні і ті ж самі
норми права, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень.

Зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 15
липня 2014 року № К/800/37552/14, яка є
предметом оскарження, суддя-доповідач
з посиланням на пункт 5 частини 5
статті 214 Кодексу адміністративного
судочинства України відмовив у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
м.Дніпропетровську Дніпропетровської
області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року, оскільки доводи, викладені в
касаційній скарзі, необґрунтовані, а
оскаржуване рішення законне, тому
підстав для відкриття касаційного
провадження не було.

В ухвалі від 04 лютого 2010 року у справі №
К-6374/09, скасовуючи рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалюючи
нове рішення про відмову у задоволенні
позову управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську про зобов'язання
включити до актів щомісячної звірки
витрати по особовим справам
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме по особовим
справам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та
ОСОБА_13, виплачених за період з 01.03.2007р.
по 31.05.2007р. на загальну суму 2670, 57 грн.,
суд касаційної інстанції зазначив, що
згідно обставин справи відповідач
відмовляється підписати акти
щомісячних звірок щодо проведених
позивачем витрат по виплатах пенсій по
інвалідності, тобто між сторонами
виник спір щодо сум виплат за вказаний
період.

Суд касаційної інстанції прийшов до
висновку, що управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська невірно визначило
спосіб захисту порушених прав,
оскільки ні Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності", ні Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, не передбачений такий
захист прав позивача, як зобов'язання
підписати акт звірки за особовими
справами потерпілих, яким виплачені
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а вказаним Порядком
встановлені порядок та правила
підписання актів звірки розрахунків за
наявності відсутності спору щодо сум
виплат, а витрати, понесені Пенсійним
фондом України у зв'язку з виплатою
пенсій, передбачених статтею 26 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві. Враховуючи
наведене відшкодування витрат
відбувається на централізованому
рівні.

В ухвалі від 21 серпня 2014 року у справі №
К/800/3398/13, залишаючи без змін рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
за результатами розгляду справи за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі
Миколаївської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Корабельному
районі м. Миколаєва про відшкодування
суми витрат на виплату допомоги на
поховання та витрат на виплату та
доставку щомісячної державної
адресної допомоги за лютий 2012 року в
розмірі 29519,42 грн., суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
першої та апеляційної інстанцій про
відмову у задоволенні позову в частині
відшкодування витрат на доставку
допомоги на поховання, які виходили із
того, що на підтвердження причинного
зв'язку смерті з одержаним каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я не
надано доказів, а тому відсутні
підстави для відшкодування
відповідачем позивачу спірних витрат.

Також суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позову в частині
відшкодування витрат на виплату і
доставку адресної допомоги, оскільки
згідно положень статті 6 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", статей 21, 25
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" державна адресна
допомога, передбачена постановою
Кабінету Міністрів України від 26
березня 2008 року №265, не відноситься до
страхових виплат, передбачених
загальнообов'язковим державним
страхуванням від нещасних випадків, а
тому не повинна виплачуватись за
рахунок коштів відповідача.

В ухвалі від 28 серпня 2014 року у справі №
К/800/52764/13, скасовуючи рішення суду
апеляційної інстанції та залишаючи в
силі рішення суду першої інстанції про
часткове задоволення позову у справі
за позовом управління Пенсійного фонду
України в м. Коломиї та Коломийському
районі до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Коломиї та
Коломийському районі про стягнення
витрат на виплату і доставку пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві та державної
адресної допомоги за період з 01.04.2012 р.
по 31.08.2012 р. в сумі 4980,63 грн., суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про безпідставність
позовних вимог про відшкодування цих
витрат за рахунок коштів Фонду
соціального страхування, оскільки
витрати управління Пенсійного фонду
України на виплату і доставку
державної адресної допомоги,
передбаченої постановою Кабінету
Міністрів України від 26 березня 2008 року
№ 265 "Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян", не входять до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків, встановленого
статтею 21 Закону № 1105 та пунктом 4
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 04
березня 2003 року № 5-4/4.

Крім того, суд касаційної інстанції
погодився з висновком суду першої
інстанції, що витрати, понесені ПФУ на
виплату і доставку пенсій по
інвалідності ОСОБА_14 і ОСОБА_15, які
отримали трудове каліцтво, відповідно,
у 1974, 1986 роках на території Російської
РФСР та проживають в Україні,
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань.

З урахуванням наведеного обставини,
встановлені у справі, відносно ухвали
по якій заявлено вимогу про перегляд
Верховним Судом України, не є подібними
до обставин, встановлених у справах, на
рішення у яких посилається заявник.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі не
наведено іншого, ніж у наданих для
порівняння судових рішеннях,
тлумачення норм матеріального права.

Керуючись статтями 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

У Х В А Л И В :

В допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 15
липня 2014 року, постановленої за
результатами розгляду касаційної
скарги відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
м.Дніпропетровську Дніпропетровської
області про зобов'язання вчинити дії
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: