Справа № 822/3870/14
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3870/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретаріГорячій Д.Л. за
участі:представників
сторінрозглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
"Старокостянтинівський завод
ковальсько-пресового устаткування"
до Красилівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в особі
Старокостянтинівського відділення
про визнання протиправними, скасування
податкового повідомлення-рішення та
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач звернувся в
суд з позовом до Красилівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в особі
Старокостянтинівського відділення, в
якому просить визнати протиправними та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 23.07.2014 року
№, рішення №№, від
23.07.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що податкове повідомлення-рішення є
незаконним, оскільки період, охоплений
відповідачем для проведення перевірки,
частково припав на період дії
мораторію, встановленого
Господарським судом у справі про
банкрутство. Також судом було укладено
мирову угоду, згідно якої було
розстрочено вимоги
Старокостянтинівської ОДПІ на суму
302949,28 грн. на 48 місяців. Також вказує на
те, що перевірка була проведена за
період з 01.07.2010 року, тобто з порушенням
строку давності, встановленого ст.102
Податкового кодексу України.

Щодо оскаржуваних рішень про
застосування штрафних санкцій
відмітив, що відповідач не мав
повноважень щодо їх застосування,
оскільки здійснення функцій щодо
адміністрування єдиного внеску він
набув лише 04.07.2013 року.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив позов задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала та просила в його
задоволенні відмовити. Зазначила, що
станом на 01.06.2014 року залишок не
перерахованого відповідачем ПДФО
склав 405522,39 грн. Податковим органом
було враховано положення мирової угоди
(згідно якої було розстрочено 140669,41 грн.
податкового боргу по податку на доходи
фізичних осіб, а не 302949,28 грн.). Штрафні
санкції згідно податкового
повідомлення-рішення було нараховано
правомірно та у відповідності до
положень ст.102 Податкового кодексу
України.

Що стосується оскаржуваних рішень про
застосування штрафних санкцій, то такі
нараховані за результатами виявлених
та зафіксованих порушень. При цьому
посилання позивача на відсутність
повноважень у податкового органу щодо
їх застосування є безпідставними та не
ґрунтуються на нормах законодавства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог.

Судом встановлено, що посадовими
особами відповідача була проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка публічного акціонерного
товариства "Старокостянтинівський
завод ковальсько-пресового
устаткування" з питань дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
доходи фізичних осіб за період з 01.07.2010
року по 31.05.2014 року, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 01.05.2013 року по 31.05.2014 року. За
результатами даної перевірки складено
акт №1144-1702-05748938 від 10.07.2014 року.

Зазначеним актом встановлено, зокрема,
не перерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 264852,98
грн., заниження суми нарахованого
єдиного внеску та утриманого єдиного
внеску на загальну суму 133037,02 грн.,
недотримання пропорційності сплати
єдиного внеску (авансових платежів)
одночасно з виплатою сум заробітної
плати (доходу) на суму 178549 грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від
23.07.2014 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується податковими
агентами із доходів платника податку у
вигляді з/п в сумі 422091,87 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 264852,98
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 157238,89 грн.;

- рішення № від 23.07.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску - в розмірі 56217,49 грн.;

- рішення № від 23.07.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
несплату, неповну або несвоєчасну
сплату суми єдиного внеску одночасно з
видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів) - в розмірі 17854,90 грн.

Щодо оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, суд зазначає
наступне.

Так, проведеною відповідачем
перевіркою встановлено, що за період з
01.07.2010 року по 31.05.2014 року позивачем
нараховано ПДФО в сумі 276845,45 грн.,
перераховано до бюджету - 30204,70 грн.

При цьому ухвалою Господарського суду
Хмельницької області від 31.10.2011 року по
справі №2/5025/586/11 було затверджено
мирову угоду від 28.09.2011 року про
розстрочення на 48 місяців не
перерахованого ПАТ "СТАРПРЕС" до
бюджету ПДФО в сумі 140669,41 грн.

Станом на 01.06.2014 року залишок
неперерахованого податку без
розстроченої суми становить 264852,98 грн.
(405522,39 - 140669,41).

В акті перевірки (с.14-15 акту) наведений
графік сплати до бюджету відповідного
податку. В даному акті містяться
наступні дані: залишок на початок
перевіряємого періоду - 158881,64 грн. (в
який входить розстрочена сума в
розмірі 140669,41 грн.), нараховано податку
з липня 2010 по травень 2014 року - 276845,45
грн., сплачено за цей період - 30204,70 грн.

Аналізуючи наведений графік суд
приходить до висновку, що виставлена в
податковому повідомленні-рішенні сума
за основним платежем в розмірі 264852,98
грн. є сумою боргу за період жовтень 2010
року - травень 2014 року.

При цьому суд звертає увагу на строки
давності визначення і стягнення
податковим органом сум податкових
зобов'язань, які були встановлені ст. 15
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III та з 01.01.2011 року - ст.102
Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п.15.1.1 Закону №2181-III за
винятком випадків, визначених
підпунктом 15.1.2 цього пункту,
податковий орган має право самостійно
визначити суму податкових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Законом, не пізніше
закінчення 1095 дня, наступного за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації, а у
разі, коли така податкова декларація
була надана пізніше, - за днем її
фактичного подання. Якщо протягом
зазначеного строку податковий орган не
визначає суму податкових зобов'язань,
платник податків вважається вільним
від такого податкового зобов'язання, а
спір стосовно такої декларації не
підлягає розгляду в адміністративному
або судовому порядку.

Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що нарахована та несплачена
платником податків з жовтня 2010 року по
травень 2014 року сума ПДФО з заробітної
плати станом на момент прийняття
податкового повідомлення-рішення
частково знаходилась за межами
встановленого ст. 15 Закону та п. 102.1 ст.
102 ПК України строку давності - 1095
календарних днів.

Таким чином, в порушення
вищезазначених норм відповідачем
визначення грошового зобов'язання за
основним платежем в такому податковому
повідомленні-рішенні відбулось з
порушенням строку давності.

Щодо визначення податковим органом
суми грошового зобов'язання за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 157238,89 грн., суд звертає увагу на
наступне.

Відповідно до п.127.1. ст.127 ПК України не
нарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків, тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом
1095 днів, - тягнуть за собою накладення
штрафу у розмірі 50 відсотків суми
податку, що підлягає нарахуванню та/або
сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього
пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє
та більше, - тягнуть за собою накладення
штрафу у розмірі 75 відсотків суми
податку, що підлягає нарахуванню та/або
сплаті до бюджету.

Згідно розрахунку штрафних санкцій
відповідно до п.127.1 ст.127 ПК України
відповідачем встановлено
неперерахування ПДФО до бюджету з
дотриманням граничного терміну за
звітний період серпень, 2011 року -
травень, 2014 року.

Суд вважає безпідставними доводи про
нарахування штрафних санкцій за
період, протягом якого діяв мораторій.
Так, ухвалою Господарського суду від
04.04.2011 року Господарським судом
Хмельницької області було порушено
провадження у справі про банкрутство
позивача та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Даний мораторій був скасований ухвалою
від 31.10.2011 року в зв'язку з
затвердженням мирової угоди.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
№2343-XII мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів, зокрема, не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

З матеріалів справи суд робить
висновок, що штрафна санкція
нарахована на грошові зобов'язання
щодо сплати податків, які виникли після
введення мораторію (з серпня, 2011 року),
тому мораторій не зупиняє виконання
боржником таких зобов'язань, та,
відповідно, не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення. Тому
період, за який податковим органом
нарахована штрафна санкція, визначений
правомірно.

При цьому суд звертає увагу на
наступне.

Штрафна санкція згідно розрахунку
нарахована в розмірі 25% від суми не
перерахованого ПДФО до бюджету за
серпень,2011 року, 50% - за вересень,2011 року
та 75% - з жовтня,2011 року по травень, 2014
року.

Як вже зазначалось вище, відповідно до
п.127.1 ст.127 ПК України штрафна санкція
застосовується за не нарахування,
неутримання та/або несплату
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків.

При цьому, згідно з п.61.1 ст.61 ПК України,
податковий контроль - система заходів,
що вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.62.1 ст.62 ПК України,
податковий контроль здійснюється,
зокрема, шляхом перевірок та звірок
відповідно до вимог цього Кодексу, а
також перевірок щодо дотримання
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
у порядку, встановленому законами
України, що регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Згідно з пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
щодо утримання податків у джерела
виплати, в тому числі податкового
агента, свідчать про порушення правил
нарахування, утримання та сплати до
відповідних бюджетів податків і
зборів, передбачених цим Кодексом, у
тому числі податку на доходи фізичних
осіб таким податковим агентом

Відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт.

Отже, факт порушення податкового
законодавства може бути встановлений
не інакше як за результатами перевірки
платника податків, за результатами
якої складається акт.

Підвищені розміри штрафів у разі
повторного виявлення податкових
порушень (50 %, 75 %) застосовуються не за
сам факт виявлення будь-яких порушень,
а за повторне вчинення діянь за
обставин, передбачених, зокрема,
підпунктом 54.3.5 пункту 54.4 статті 54 ПК
України.

Однак відповідачем не надано доказів,
що до ПАТ "Старокостянтинівський завод
ковальсько-пресового устаткування"
протягом 1095 днів були застосовані
штрафні санкції згідно зі ст.127 ПК
України.

Враховуючи наведене суд не
погоджується з податковим органом,
яким штрафна (фінансова) санкція у
розмірі 50% та 75 % застосована за кожен
факт утримання та не перерахування до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб.

Отже, відповідачем неправомірно
застосовано штрафну санкцію по
утриманому і не перерахованому до
бюджету податку на доходи фізичних
осіб в розмірі 50 % та 75% за період з
вересня 2011 року по травень 2014 року.

Встановивши невідповідність частини
рішення суб'єкта владних повноважень
вимогам чинного законодавства,
наслідком такого є визнання акта
частково протиправним, при умові, що цю
частину може бути ідентифіковано та що
без неї оспорюваний акт в іншій частині
не втрачає свою цілісність, значення.
Разом з цим, суд, надаючи правову оцінку
підставам відповідальності і розміру
штрафної (фінансової) санкції,
застосованої податковим органом, не
вправі підміняти собою такий орган та
приймати рішення щодо зміни підстав
застосування штрафної (фінансової)
санкції та визначення її розміру

В даному випадку частину оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, яку
суд вважає неправомірним, виокремити
неможливо, а тому податкове
повідомлення-рішення № підлягає
скасуванню повністю.

Скасування рішення податкового органу
повністю у такій ситуації дає йому
можливість визначити в установленому
законодавством порядку правильне
рішення, зокрема, через прийняття
нового рішення.

Щодо правомірності оскаржуваних
рішень № та № від 23.07.2014
року, суд зазначає наступне.

Рішенням № від 23.07.2014 року
застосовано штрафні санкції в розмірі
56217,49 грн. за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів своєчасно не нарахованого
єдиного внеску.

Так, відповідно до п.п.3 п.11 ст.25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI (далі -
Закон №2464-VI) за донарахування органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначеної суми за кожний
повний або неповний звітний період, за
який донараховано таку суму, але не
більш як 50 відсотків суми
донарахованого єдиного внеску.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 09.09.2013 №455 затверджено
Інструкцію про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі -
Інструкція).

Згідно розділу VII даної Інструкції для
розрахунку зазначеного штрафу
кількість звітних періодів
розраховується, починаючи з місяця, на
який припадає термін подання звітності
за період, за який донараховано
(обчислено) суми єдиного внеску, та
закінчуючи місяцем, на який припадає
отримання таким платником акта
перевірки від органу доходів і зборів
або в якому він подав звітність, де
зазначено такі донараховані суми.

Якщо за результатами перевірки
виявлено в окремих місяцях суми
донарахованого (своєчасно не
обчисленого) єдиного внеску, то за
кожне таке донарахування (кожний
місяць) відповідно до Закону
накладається штраф у таких порядку та
розмірах:

для дотримання вимог щодо
максимального розміру (50 відсотків)
штрафу:

визначається сукупно сума
донарахувань за всіма звітними
періодами, в яких вони виявлені;

визначається сукупно сума штрафу за
всіма звітними періодами, у яких
виявлені донарахування та за якими
нараховано такі штрафи;

здійснюється обрахування
максимального розміру штрафу від
сукупної суми донарахувань та
порівнюється із фактично нарахованою
сумою штрафів, визначеною сукупно за
всі звітні періоди, в яких донараховано
суми єдиного внеску.

Рішенням № від 23.07.2014 року
застосовано штрафні санкції в розмірі
17854,90 грн. за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату суми єдиного внеску
одночасно з видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів).

Так, відповідно до п.п.6 п.11 ст.25 Закону
№2464-VI орган доходів і зборів
застосовує до платника єдиного внеску
за несплату, неповну сплату або
несвоєчасну сплату суми єдиного внеску
одночасно з видачею сум виплат, на які
нараховується єдиний внесок (авансових
платежів), накладається штраф у розмірі
10 відсотків таких несплачених або
несвоєчасно сплачених сум.

Суд враховує, що порушення Закону №2464-VI
щодо неповноти нарахування та
несвоєчасності сплати єдиного внеску
позивачем не заперечуються. Однак при
цьому відповідач зазначає, що у
податкового органу були відсутні
повноваження щодо застосування
санкцій, оскільки здійснювати функції
адміністрування єдиного внеску він
почав лише з 01 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих положень
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з проведенням адміністративної
реформи" №406-VII процедури
адміністрування, які здійснюють органи
доходів і зборів, встановлені цим
Законом, поширюються на періоди до
набрання чинності цим Законом.

Заходи адміністрування органами
доходів і зборів здійснюються не
раніше дня набрання чинності Законом
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи".
Даний закон набрав чинності з 11 серпня
2013 року.

Таким чином, податковий орган мав усі
законні підстави для прийняття рішень
№ та № від 23.07.2014 року.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте всупереч наведеним положенням,
відповідачем, який є суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
податкового повідомлення-рішення від
23.07.2014 року №, що оскаржується.

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 158-163 КАС України,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Красилівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в особі
Старокостянтинівського відділення від
23.07.2014 року №.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 24
жовтня 2014 року

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк"Згідно з
оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк