Справа № 204/3451/14-а
Суддя: Самсонова В. В.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/3451/2014-а
Провадження № 2а/204/107/2014 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю представника позивача
ОСОБА_1

за участю представника відповідача
Онищук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправною бездіяльності та
спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року позивач звернувся з
даним адміністративним позовом до
суду, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська щодо невиплати
пенсії за віком ОСОБА_3 та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська виплатити пенсію за
віком ОСОБА_3 з 13.11.2013 року. В
обґрунтування позову позивач вказав на
те, що 25 грудня 1997 року ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у АДРЕСА_1. ОСОБА_3
отримував пенсію за віком, надалі
виїхав на постійне місце перебування
до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату
пенсії йому було припинено. Рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року визнано не
конституційними положення п. 2 ч. 1 ст. 49,
другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», та такими, що
втратили чинність з дати прийняття
рішення, зокрема зазначено: «Виходячи
із правової, соціальної природи пенсій
право громадянина на одержання
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.». 19 лютого 2014
року ОСОБА_3 звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська із заявою про
поновлення виплати пенсії за віком.
Управлінням Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська виплату пенсії не
поновлено. В листі за № 709/09/18 від 27.02.2014
року Управлінням Пенсійного фонду
зазначено, що пенсійне забезпечення
громадян України, що проживають за її
межами провадиться на основі договорів
з іншими державами. Позивач вважає
протиправною бездіяльність щодо не
поновлення виплати йому пенсії. За
своїм змістом рішення Конституційного
Суду України надає висновок щодо
неконституційності конкретних
положень Закону, положення якого, в
свою чергу стосуються осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон.
Крім того, Управління Пенсійного фонду
посилається на порядок призначення
пенсії, проте заяву позивачем подано
про поновлення пенсії. Виходячи із
правової та соціальної природи пенсії
право громадянина на отримання раніше
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала та просила задовольнити їх
в повному обсязі. При цьому, посилалася
на обставини викладені в
адміністративному позові.

Представник відповідача Онищук Т.В. в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення даного позову та просила
відмовити позивачу в задоволенні його
вимог в повному обсязі. При цьому,
зазначила, що у 1997 році ОСОБА_3 виїхав на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль. 25 лютого 2014 року представник
позивача - ОСОБА_6 звернулася до
управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська із заявою про
призначення пенсії на гр. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. До заяви про призначення
(перерахунок) пенсії від 19.02.2014 року
було додано наступні документи: копію
картки платника податків № 403-14-00824 від
17.02.2014, оригінал заяви з банку від 17.02.2014
року, копію трудової книжки від 07.12.1951
року, копію закордонного паспорту з
відміткою про місце проживання в
державі Ізраїль, копію довіреності на
ОСОБА_6 від 26.01.2014 року, копію паспорту
представника серія НОМЕР_1 від 10.09.1999
року та копію довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера від 10.01.2000
року. Вищевказані документи були
надіслані на адресу управління ПФУ в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.
Листом № 709/09/18 від 27.02.2014 управлінням
ПФУ в Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська документи було
повернуто без виконання на підставі
статті 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Порядку подання та
оформлення документів для призначення
пенсії відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року №22-1 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846.
Іноземці та особи без громадянства, які
проживають в Україні, мають право на
пенсію нарівні з громадянами України
на умовах, передбачених законодавством
або міждержавними угодами. Пенсійне
забезпечення громадян України, що
проживають за її межами, провадиться на
основі договорів (угод) з іншими
державами. У тих випадках, коли
договорами (угодами) між Україною та
іншими державами передбачено інші
правила, ніж ті, що містяться у цьому
Законі, то застосовуються правила,
встановлені цими договорами (угодами).
З 1997 року ОСОБА_3 постійно проживає за
кордоном в державі Ізраїль. Постійного
місця проживання та реєстрації на
території України не має. Закордонний
паспорт позивача підтверджує той факт,
що він є громадянином Україні», проте
відсутні дані про місце проживання
(реєстрації) в Україні. Також,
зазначила, що Угоди між Україною та
Ізраїлем, яка регулює питання
міжнародного співробітництва в сфері
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування не укладено.
Отже, відповідно до норм діючого
законодавства України, позивач не має
правових підстав для призначення
пенсії.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню по
наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено,
що позивач перебував на пенсійному
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Красногвардійському районі
м. Дніпропетровська та отримував
пенсію за віком, яка була призначена
йому безстроково.

25 грудня 1997 року він виїхав на постійне
проживання до Ізраїлю.

19 лютого 2014 року ОСОБА_3 через свого
представника ОСОБА_6 звернувся до
відповідача з листом про поновлення
виплати йому раніше призначеної пенсії
на підставі Рішення Конституційного
Суду України за № 25-рн/2009 від 07 жовтня
2009 року, з додатками (а.с.5-13), який
відповідач отримав 25.02.2014 року, що
підтверджується повідомленням про
поштове вручення (4).

Листом № 709/09/18 від 27.02.2014 року
відповідач повідомив позивача через
його представника ОСОБА_6, що під час
перебування особи за кордоном пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України. Оскільки порядок для
перерахування коштів громадянам
Ізраїлю відсутній, підстав для
поновлення виплати пенсії немає, крім
того, він не проживає та не
зареєстрований в Україні.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року за №
25рп/2009 у справі №1-32/2009 положення пункту
2 частини першої статті 49 і друге
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV
визнано такими, що не відповідають
Конституції України та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. В зв'язку з
прийняттям зазначеного рішення
Конституційного Суду України відпали
визначені законом України підстави для
припинення виплати пенсії громадянам
України, які виїхали за кордон на
постійне місце проживання до країн, з
якими Україна не має відповідних
міжнародних договорів, а тому такі
громадяни мають право на поновлення
виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року, тобто
з дати набрання чинності Рішення
Конституційного Суду України № 25рп/2009
у справі №1-32/2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції
України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» зазначені
положення визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1
ст. 49 та другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
втратили чинність з 07 жовтня 2009 року,
тобто від дати прийняття рішення
Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати.

З огляду на викладене, суд вважає, що
оскільки положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та
другого речення ст. 51 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, то відповідач,
відмовляючи позивачу у відновленні
виплати йому раніше призначеної пенсії
з 19.02.2014 року діяло не на підставі, поза
межами повноважень та у спосіб, що
суперечить Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Задовольняючи вимоги позивача про
відновлення йому виплати пенсії саме з
19.02.2014 року, суд виходить з того, що
представник позивача звернувся до
відповідача з заявою про поновлення
виплати пенсії саме 19.02.2014 року, крім
того, суд також виходить з положень ст.
46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою врегульовано
виплату пенсії за минулий час та
частиною 1 цієї статті передбачено, що
нараховані суми пенсії, на виплату яких
пенсіонер мав право, але не отримав
своєчасно з власної вини, виплачуються
за минулий час, але не більше ніж за три
роки до дня звернення за отриманням
пенсії. У цьому разі частина суми не
отриманої пенсії, але не більш як за 12
місяців, виплачується одночасно, а
решта суми виплачується щомісяця
рівними частинами, що не перевищують
місячного розміру пенсії. Частина 2 ст.
46 зазначеного вище закону передбачає,
що нараховані суми пенсії, не отримані
з вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Звертаючись до суду з позовом через
свого представника, позивач, не
претендує на отримання пенсії за весь
минулий час з 07.10.2009 року з нарахуванням
компенсації втрати частини доходів,
тим самим вимагаючи застосування лише
положень ч. 1 ст. 46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Задовольняючи вимоги позивача, суд
приймає також до уваги і положення ст. 44
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої заява
про призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в місті Ашдод,
держава Ізраїль, 26.01.2014 року
нотаріально посвідченою довіреністю
уповноважив ОСОБА_1, ОСОБА_6
представляти його інтереси в
управліннях Пенсійного Фонду України,
в усіх державних органах,
підприємствах, організаціях, вчиняти
всі необхідні дії для призначення,
поновлення, нарахування, перерахунку
та виплати, а також одержання належної
йому пенсії, бути його представником у
судових органах України будь-якої
інстанції та юрисдикції з усіма
правами, які надаються законом
позивачу, відповідачу, третій особі,
здійснювати всі процесуальні дії, в
тому числі подавати позови, заяви,
скарги та ін. Зазначена довіреність
видана з правом передоручення строком
на три роки та діє до 26.01.2017 року,
посвідчена нотаріусом держави Ізраїль
ОСОБА_7, має апостиль відповідно до
Гаазької конвенції від 05.10.1961 року
(а.с.8-9).

Отже, вказане вище рішення
Конституційного Суду України є
безумовною підставою для поновлення
виплати пенсії позивачу, а дії
відповідача щодо відмови позивачу у
відновленні нарахування та виплати
пенсії за віком, яку він отримував до
виїзду на постійне місце проживання за
межі України є протиправними.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції
України, норми Конституції є нормами
прямої дії. Вони застосовуються
безпосередньо, незалежно від того, чи
прийнято на їх розвиток відповідні
закони або інші нормативно-правові
акти.

Правовідносини, що виникають в процесі
реалізації права на виплату пенсії,
основані на принципі юридичної
визначеності, що не дозволяє державі, а
відтак і відповідачу, посилатися на
відсутність певного нормативного акта,
який визначає механізм реалізації прав
та свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах.

Згідно з положеннями ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
пенсійне забезпечення. Пенсія за віком,
за вислугу років та інші її види, що
призначаються у зв'язку з трудовою
діяльністю, заслужені попередньою
працею і є однією з форм соціального
захисту. Цим визначається зміст і
характер обов'язку держави стосовно
тих громадян, які набули право на
одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує
громадянам України рівність
конституційних прав незалежно від
місця проживання. Крім того, Україна
гарантує піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»,
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами: рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та виконання
обов'язків стосовно сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач проживаючи в
державі Ізраїль, як громадянин України,
має такі ж самі конституційні права, як
і інші громадяни України, так як
Конституція України і пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії, за
ознакою місця проживання громадянина
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини, кожна людина має право
на вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Отже, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання зі
збереженням усіх конституційних прав.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає необхідним
визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська щодо невиплати
пенсії за віком ОСОБА_3 та зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська поновити виплату
пенсії за віком ОСОБА_3 з 19.02.2014 року.

Вирішуючи питання про судові витрати,
суд виходить з приписів ст. 94 КАС
України, які відповідно, підлягали б
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача в рахунок
повернення сплаченого судового збору.
Проте, позивач, звертаючись до суду
через свого представника судовий збір
не сплачував, виходячи з п. 6-1 ч.1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
вважаючи спір, за вирішенням якого він
звернувся до суду, пов`язаним із
дискримінацією. Суд вважає, що понесені
судові витрати у справі підлягають
віднесенню на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 8, 22, 24, 46, 147, 152 Конституції
України, Рішенням Конституційного
Суду України за № 25рп/2009 від 07 жовтня 2009
року у справі № 1-32/2009, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року
за № 1058-ІV, ст. ст. 2, 11, 17, 18, 94, 158-163, 183-2 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправною бездіяльності та
спонукання до вчинення дій -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська щодо невиплати
пенсії за віком ОСОБА_3.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська поновити
виплату пенсії за віком ОСОБА_3 з 19.02.2014
року.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського адміністративного
апеляційного суду через
Красногвардійський районний суд
протягом десяти днів з дня отримання її
копії. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя
В.В.
Самсонова