Справа № 2а/2218/11102/11
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчук
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка
Ю.П.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представників сторін:

представника відповідача - Молявчик
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Хмельницькому на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 24 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного Фонду України у м.
Хмельницькому, Пенсійного фонду
України про визнання протиправною
бездіяльності та спонукання до
вчинення дій ,

В С Т А Н О В И В :

20.06.2011 року позивач - ОСОБА_3 звернулась
до Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Хмельницькому, Пенсійного фонду
України про визнання протиправною
бездіяльності та спонукання до
вчинення дій.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 24.07.2014 року позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Управління Пенсійного
Фонду України у м. Хмельницькому
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 24.07.2014 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги в повному обсязі,
решта сторін в судове засідання не
з'явились, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити з наступних
підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач отримував пенсію за віком з
01.10.1975 року. 28.07.1990 року за заявою
позивача йому було виплачено пенсію за
шість місяців у зв'язку із виїздом на
постійне місце проживання за кордон.

Подальшу виплату позивачу пенсії було
припинено на підставі ст. 117 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
громадян в СРСР".

28.12.2010 року позивач звернувся до
Пенсійного фонду України із заявою про
поновлення виплати пенсії, на що
отримав відмову.

На думку позивача такі дії Пенсійного
фонду є протиправними та порушують
його законні права та охоронювані
інтереси, що стало причиною звернення
до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови виходив з
обгрунтованості позовних вимог
позивача, а відтак наявності підстав
для задоволення адміністративного
позову.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
передбачено, що виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Статтею 51 цього Закону врегульовано, що
у разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

При цьому рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частині першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-ІV і
втратили чинність з дня ухвалення.

Разом з тим Конституційний Суд України
зазначив, що визнання оспорюваних
положень Закону неконституційними має
наслідки лише для пенсіонерів, які
проживають (перебувають) у державах, з
якими Україною не укладено
відповідного договору, і не
перешкоджає подальшому унормуванню
питань соціального захисту
пенсіонерів укладення міжнародних
договорів з цими державами та виплаті
пенсій у порядку встановленому чинними
міжнародними договорами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку щодо
протиправності припинення виплати
призначеної позивачу пенсії, оскільки
це суперечить законодавству України.

Постановою Правління Пенсійного фонду
України "Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено поновлення
виплати раніше призначеної пенсії за
наявними в справі матеріалами, щодо
припинення виплати пенсії пенсіонерам
на час постійного проживання за
кордоном у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення і якщо згода на
обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України, були визнані такими що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними). Відповідно
вказаного Порядку на орган, що
призначає пенсію, покладено обов'язок
розгляду питань про призначення
пенсії, відстрочку часу її призначення,
перерахунок та відновлення виплати
раніше призначеної пенсії, а також про
переведення з одного виду пенсії на
інший при зверненні особи з
відповідною заявою.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною 3 ст.35 та ст. 46 цього Закону.

При цьому, колегія суддів не бере до
уваги висловлені в судовому засіданні
доводи апелянта щодо того, що позивач
звернувся до Пенсійного фонду України
попри те, що мав звернутись до
територіального підрозділу, з огляду
на наступне.

Відповідно до указу Президента України
"Про Положення про Пенсійний фонд
України" Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра соціальної
політики України.

Однією із основних завдань Пенсійного
фонду України є реалізація державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску.

Пенсійний фонд України з метою
організації своєї діяльності
узагальнює практику застосування
законодавства з питань, що належать до
його компетенції, розробляє пропозиції
щодо вдосконалення законодавчих актів,
актів Президента України, Кабінету
Міністрів України, нормативно-правових
актів Міністерства та в установленому
порядку подає їх Міністру та
організовує розгляд звернень громадян
з питань, пов'язаних із діяльністю
Пенсійного фонду України.

Таким чином, колегія суддів робить
висновок про те, що Пенсійний фонд
України надавши відповідь на звернення
позивача, висловив позицію органів
пенсійного забезпечення, в тому числі
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Хмельницькому та окреслив норми
законодавства, якими вони керуються
при розгляді даного питання.

Отже, наведені в апеляційній скарзі
доводи не викликають сумнівів щодо
правильності висновків суду першої
інстанції та застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а постанову суду -без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України у м.
Хмельницькому залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 24 липня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Загороднюк А.Г.

Полотнянко Ю.П.