Справа № 826/13804/13-а
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Маслія В.І. (суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року у адміністративній справі за позовом Міністерства аграрної політики та продовольства України до Державної фінансової інспекції України, треті особи: ЗАТ «Інститут інноваційного провайдингу УААН», Національний науковий центр «Інститут механізації та електрофікації сільського господарства», про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и л а:

Міністерство аграрної політики та продовольства України звернулося до суду позовом до Державної фінансової інспекції України про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 3, 8 вимоги Державної фінансової інспекції України про усунення порушень від 16.08.2013 р. №07-14/887 (згідно заяви про зміну позовних вимог від 01.11.2013 р.).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2013 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано пункти 2, 3, 8 вимоги Державної фінансової інспекції України про усунення порушень від 16.08.2013 року № 07-14/887.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.11.2013 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції Міністерство аграрної політики та продовольства України звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просило її скасувати, та залишити в силі постанову суду першої інстанції

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, посадовими особами Державної фінансової інспекції України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України за 2011-2012 роки та завершений звітний період 2013 року.

Результати ревізії відображено в акті від 23.07.2013 року № 07-21/45.

16.08.2013 року Державною фінансовою інспекцією України було направлено Міністерству аграрної політики та продовольства України розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами від 16.08.2013 року №3.

16.08.2013 року Державною фінансовою інспекцією України було направлено Міністерству аграрної політики та продовольства України вимогу від №07-14/887 про усунення порушень.

Не погоджуючись з п.п. 2, 3, 8 вимоги, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу» (в редакції на час ухвалення судового рішення) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується Державною фінансовою інспекцією України (правонаступника Державної контрольно-ревізійної служби) через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону України Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Положенням Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Крім того пунктом 35 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, визначено, що виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції служби, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до пункту 46 Порядку якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом служби у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно із пунктом 49 Порядку у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган служби ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Отже, встановивши, що державному підприємству завдано шкоду, управління ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб.

Крім того, пунктом 50 Порядку встановлено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи служби вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно із статтею 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із змісту вказаних положень законодавства вбачається, що відповідач здійснює фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності. Відповідний контроль здійснюється шляхом проведення ревізії. У випадку встановлення порушень законодавства, відповідач має право пред'являти письмову вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства. Між тим, зміст вимоги відповідача повинен узгоджуватися з приписами чинного законодавства, що, зокрема, означає те, що вимога повинна містити вичерпну вказівку підконтрольному суб'єкту щодо вчинення дій, які відповідно до норм законодавства будуть направлені на усунення порушених вимог закону.

Таким чином, про виявлені під час ревізії збитки фінансова інспекція зобов'язана зазначити про це в акті перевірки, однак вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом зобов'язання сторони забезпечити стягнення коштів.

Між тим, відповідно до оскаржуваного п. 2 вимоги від 16.08.2013 року № 07-14/887, відповідач вимагав від позивача стягнення із суб'єктів господарювання та перерахування до державного бюджету збитків, а саме:

-з ЗАТ «Інститут інноваційного провайдингу УААН» - на суму 78 850 грн.;

-з ДП «Агроінвест» - на суму 156 200 грн.:

-з ННЦ «Інститут механізації та електрофікації сільського господарства»НААНУ – на суму 14 462,07 грн.;

-з Інститут водних проблем і меліорації НААНУ – на суму 716 031 грн.;

-з ННЦ «Інститут грунтознавства та агрохімії ім. О.Н. Соколовського» - на суму 256 094,37 грн.;

-з ДП «НВП «Плодвинконсерв» - на суму 885 210 грн.;

-з Придністровської дослідної станції садівництва Інституту садівництва НААНУ – на суму 25 165,61 грн.;

-з Національного інституту винограду і вина «Магарач – на суму 75 000 грн.;

-з ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є.Таїрова – на суму 800 000 грн.

Відповідно до оскаржуваного п. 3 вимоги від 16.08.2013 року № 07-14/887, відповідач вимагав від позивача стягнути з ДП «Агроінвест» та перерахувати до державного бюджету збитків на загальну суму 376 421, 9 грн.

Тобто вказані пункти вимоги пред'явлені позивачу без наявності у відповідача необхідних повноважень.

Відповідачем не підтверджено наявності норми закону (підзаконного акту), якою передбачено відновлення порушених вимог законодавства саме в такий спосіб, або надає йому повноваження вимагати від підконтрольних суб'єктів перерахування грошових коштів, в тому числі, на користь держави.

За висновком колегії суддів, виявлені в ході ревізії збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. При цьому правильність обчислення їх розміру, як і наявність підстав для їх стягнення, перевіряє суд, який розглядає такий позов.

Також, відповідачем не підтверджено наявності норми закону (підзаконного акту), якою передбачено вимога про зобов'язання позивача подати до Міністерства економічного розитку і торгівлі України пропозиції стосовно включення ПАТ «Державної продовольчо-зернової корпорації» до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені позивачем пункти вимоги не узгоджуються з приписами законодавства України, а відтак погоджується з судом першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних пунктів вимоги, та задоволення позовних вимог але з інших підстав.

Згідно з частиною першою статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи викладене, та керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України – задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року – скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2013 року – залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: