Справа № 819/1573/14-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/1573/14-a

"30" вересня 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового
засідання
Субтельної Л. О.,

представників позивача - Козак Н. В.,
Улашкевич Г. Я.,

представника відповідача - Войчишина І.
Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Тернополі
справу за адміністративним позовом
Борщівського районного споживчого
товариства

до: Жилинської сільської ради
Борщівського району Тернопільської
області,

Борщівського районного бюро технічної
інвентаризації,

Реєстраційної служби Борщівського
районного управління юстиції
Тернопільської області,

про: 1) скасування свідоцтва про право
власності серії САЕ №190372 від 06.10.2011
року, виданого Жилинській сільській
раді на нежитлове приміщення торгового
будинку в с. Жилинці по вул.
Центральній, 112а;

2) зобов'язання Реєстраційної служби
Борщівського районного управління
юстиції провести необхідний запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про скасування
свідоцтва про право власності на
торговий будинок в с. Жилинці по вул.
Центральній, 112а, -

ВСТАНОВИВ:

Борщівське районне споживче
товариство (надалі позивач, Борщівське
РайСТ) звернулось до суду із
вищезазначеним позовом, в якому
просить суд:

1) скасувати свідоцтво про право
власності серії САЕ №190372 від 06.10.2011
року, виданого Жилинській сільській
раді на нежитлове приміщення торгового
будинку в с. Жилинці по вул.
Центральній, 112а, видане Жилинській
сільській раді;

2) зобов'язати Реєстраційну службу
Борщівського районного управління
юстиції провести необхідний запис в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про скасування
свідоцтва про право власності на
торговий будинок в с. Жилинці по вул.
Центральній, 112а.

В судовому засіданні
представники позивача позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити
позов з підстав, наведених у ньому.

Представник Жилинської сільської
ради проти задоволення позову
заперечував та просив в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись, зокрема, на те, що на даний
час у спірному приміщенні розташована
сільська рада, тому у разі, якщо позовні
вимоги позивача будуть задоволені, то
невідомо де сільська рада
здійснюватиме свою діяльність.

Представники від інших
відповідачів, Борщівського районного
бюро технічної інвентаризації та
Реєстраційної служби Борщівського
районного управління юстиції
Тернопільської області, в судове
засідання не з'явились. Водночас, до
судового засідання вказані
відповідачі надіслали до суду заяви
про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи вищезазначене, суд у
відповідності до положень статті 128 КАС
України, з урахуванням думки присутніх
учасників адміністративного процесу,
визнав за можливе проводити розгляд
даної справи за відсутності
представників відповідачів, які подали
заяви про розгляд справи без їхньої
участі.

Заслухавши учасників
адміністративного процесу, дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступні обставини.

Так, рішенням Жилинської
сільської ради №48 від 04.07.2011 року було
ухвалено видати Жилинській сільській
раді свідоцтво про право власності на
торговий будинок, розташований в с.
Жилинці по вул. Центральній 112-а.

06.10.2011 року на підставі
вищезазначеного рішення №48 від 04.07.2011
року виконавчим комітетом Жилинської
сільської ради оформлено свідоцтво
серії САЕ №190372 про право власності
Жилинської сільської ради на весь
торговий будинок.

Вищезазначені обставини визнані
обома сторонами у ході розгляду даної
справи.

11.10.2011 року право власності на
нерухоме майно було зареєстровано за
сільською радою в Борщівському
районному БТІ, що підтверджується
витягом про Державну реєстрацію права
власності №316180803 за 11.10.2011року (а.с.15).

Як видно із даного витягу -
підставою для реєстрації за Жилинською
сільською радою права власності на
вказаний об'єкт нерухомого майна, -
стало саме свідоцтво серії САЕ №190372
від 06.10.2011 року, видане на підставі
рішення даної сільської ради №48 від
04.07.2011 року.

Вподальшому, не погоджуючись із
вищезазначеним рішенням Жилинської
сільської ради №48 від 04.07.2011 року та з
виданим нею свідоцтвом про право
власності серії САЕ №190372 від 06.10.2011
року, - Борщівське РайСТ оскаржило їх в
судовому порядку.

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 13.09.2012 року
у справі №6/42/5022-464/2012 позов
Борщівського РайСТ до Жилинської
сільської ради та Борщівського
районного бюро технічної
інвентаризації було задоволено
частково, а саме: визнано недійсним
рішення Жилинської сільської ради №48
від 04.07.2011 року та припинено
провадження у справі в частині
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно (а.с.7-9).

Вказане рішення - набрало
законної сили 08.10.2012 року (а.с.10). Ухвалою
цього ж суду від 14 лютого 2013 року
позивачу роз'яснено, зокрема, що
провадження у справі в частині
позовної вимоги про скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно - було припинене у
зв'язку з непідвідомчістю даної вимоги
суду господарської юрисдикції (а.с.12).

30.04.2014 року Борщівське РайСТ
звернулось до Реєстраційної служби
Борщівського районного управління
юстиції із заявами про скасування
свідоцтва серії САЕ №190372 від 06.10.2011
року про право власності Жилинської
сільської ради на спірне приміщення -
згідно рішення Господарського суду
Тернопільської області від 13 вересня
2012 року у справі №6/42/5022-464/2012.

Однак, листом за вих. №480/2.2-02.2-8 від
16.05.2014 року реєстраційна служба
Борщівського РУЮ повідомила позивачу
про те, що оскільки спірним рішенням
суду не було скасоване свідоцтво про
право власності серії САЕ №190372 від
06.10.2011 року (видане на підставі
визнаного недійсним у судовому порядку
рішення Жилинської сільської ради №48
від 04.07.2011 року), - то підстав для
прийняття заяви про скасування та
скасування права власності за таким
рішенням суду у реєстраційної служби
немає підстав (а.с.14).

Після чого позивач скористався
правом на вирішення існуючого
спірного питання в судовому порядку та
звернувся до суду із даним позовом.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши учасників процесу,
розглянувши доводи, викладені в позові,
надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Борщівського РайСТ слід
задовольнити, - з огляду на наступне.

Вирішуючи дану справу, суд
виходить з того, що відносини, пов'язані
з державною реєстрацією речових прав
на нерухоме майно всіх форм власності,
їх обтяжень, інших прав, які підлягають
реєстрації, та правочинів щодо
нерухомості, а також самі правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та їх обтяжень, внесення змін
про них, їх припинення та скасування -
регулюються Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" вiд
01.07.2004 року № 1952-IV.

Відповідно до положень
статті 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
це офіційне визнання і
підтвердженнядержавою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Так, частиною 1 статті 19 Закону
України №1952 розмежовано ряд підстав
для здійснення державної реєстрації
прав та їх обтяжень, та окремими
підставами визначено:

1) договори, укладені у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, видані відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтва про право власності, видані
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державні акти на право власності або
постійного користування на земельну
ділянку у випадках, встановлених
законом;

5) рішення судів, що набрали законної
сили;

6) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Як вже було зазначено вище,
витягом про Державну реєстрацію права
власності №316180803 за 11.10.2011року
підтверджується те, що підставою для
реєстрації Борщівським районним БТІ за
Жилинською сільською радою права
власності на торговий будинок в с.
Жилинці по вул. Центральній 112-а - було
саме свідоцтво серії САЕ №190372 від
06.10.2011 року, видане на підставі рішення
Жилинської сільської ради №48 від 04.07.2011
року.

Частиною 3 статті 11 КАС України
визначено, що кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

При цьому частиною 2 вказаної
статті передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Звернувшись за судовим захистом
та розпоряджаючись своїми вимогами на
власний розсуд, як це передбачено
положеннями статті 11 КАС України, -
Борщівське РайСТ просить суд захистити
його права, зокрема, шляхом скасування
свідоцтва право власності серії САЕ
№190372 від 06.10.2011 року, виданого на
підставі рішення Жилинської
сільської ради №48 від 04.10.2011 року.

Вищезазначена обставина не може
залишитись поза увагою суду, який в
силу положень чинного процесуального
законодавства, зобов'язаний при
розгляді справи забезпечувати
дотримання усіх принципів здійснення
правосуддя в адміністративних судах
(закріплених статтею 7 КАС України) у їх
сукупності.

Тому вирішуючи позовні вимоги
Борщівського РайСТ в частині
скасування свідоцтва про право
власності від 06.10.2011 року, - суд виходить
з наступного.

Статтею 5 КАС України встановлено,
адміністративне судочинство
здійснюється відповідно до
Конституції України, цього Кодексу
таміжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. При цьому провадження в
адміністративних справах
здійснюється відповідно до закону,
чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Згідно з положеннями статті 124
Конституції України - судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до положень статті 115
ГПК України - рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Частиною 1 статті 71 КАС України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини 1 статті 72
КАС України обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням
Господарського суду Тернопільської
області від 13 вересня 2012 року у справі
№6/42/5022-464/2012, - Борщівське РайСТ є
землекористувачем ділянки, на якій
знаходиться спірний нерухомий об'єкт, і
на момент винесення Жилинською
сільською радо рішення №48 від
04.10.2011 року про видачу раді свідоцтва
про право власності на увесь торговий
будинок в с. Жилинці вул. Центральній
112а - позивач здійснював розпорядчі
функції щодо його частини, а також
претендував на оформлення права
власності. Відтак, ухвалення спірного
рішення зачіпає охоронювані законом
права і інтереси Борщівського РайСт.
Таким чином, обставини встановлені
рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 13.09.2012 року
у справі №6/42/5022-464/2012, - не можуть
залишитись поза увагою суду під час
розгляду даної справи. Більше того, та
обставина, що рішення Жилинської
сільської ради №48 від 04.07.2011 року було
визнане недійсним вищезазначеним
рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 13.09.2012 року
у справі №6/42/5022-464/2012 обставини - є
обов'язковими для врахування судом під
час вирішення даної адміністративної
справи.

Відповідно до положень статті 162
КАС України у разі задоволення
адміністративного позову суд, окрім
визначених у даній нормі способів
задоволення позову, - може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що саме
свідоцтво про право власності не є
правочином або актом органу, його
наслідком не є виникнення, зміна чи
припинення правовідносин. Свідоцтво
про право власності є лише документом,
яким оформляється (підтверджується)
право власності. Поряд з цим, суд
зазначає, що питання правомірності
видачі та дії свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
безпосередньо залежить від законності
рішення органу, на підставі якого
таке свідоцтво видане.

При вирішенні даної справи суд
звертає увагу на те, що в даному випадку
саме свідоцтво про право власності
серії САЕ №190372 від 06.10.2011 року було
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності Жилинської
сільської ради на нерухоме майно.

А тому, враховуючи наведене, суд
приходить до переконання, що оскільки
рішення Жилинської сільської ради №48
від 04.07.2011 року, на підставі якого
видане спірне свідоцтво від 06.10.2011 року,
- було визнане недійсним у судовому
порядку рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 13.09.2012 року
у справі №6/42/5022-464/2012, - то визнання
недійсним такого рішення сільської
ради - є правовою підставою для
визнання недійсним і самого свідоцтва
про право власності серії САЕ №190372 від
06.10.2011 року, виданого на підставі такого
рішення (яке було визнане недійсним).

Вищезазначене свідчить про те, що
в даному випадку позовні вимоги
Борщівського РайСТ відносно свідоцтва
про право власності серії САЕ №190372 від
06.10.2011 року підлягають задоволенню
шляхом обрання судом належного способу
захисту, а саме, шляхом визнання
свідоцтва про право власності серії
САЕ №190372 від 06.10.2011 року - недійсним.

Що ж стосується решти позовних
вимог, то суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів
України № 50 від 05.02.2014 року до Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року №1141 (надалі Порядок
№1141), - внесено ряд змін.

Зокрема, пункт 41 вказаного
Порядку №1141, - доповнено абзацом
другим, наступного змісту: «У разі
скасування на підставі рішення суду
державної реєстрації прав, проведеної
до 1 січня 2013 р. відповідно до
законодавства, що діяло на момент такої
реєстрації, записів про державну
реєстрацію прав, що містяться в
інформаційних системах, документів, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за
відсутності державної реєстрації
таких прав у Державному реєстрі прав
державний реєстратор переносить до
Державного реєстру прав записи про
державну реєстрацію прав, що містяться
в інформаційних системах, та вносить
запис про скасування державної
реєстрації прав.».

Відповідно до абзацу 10 пункту 9
Рішення Конституційного Суду України
від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, -
правосуддя за своєю суттю визнається
таким, лише за умови, що воно відповідає
вимогам справедливості і забезпечує
ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом)
слід розуміти такий, що призводить до
потрібних результатів, наслідків, дає
найбільший ефект. Таким чином,
ефективний спосіб захисту повинен
забезпечити як поновлення порушеного
права, так і бути адекватним наявним
обставинам.

При вирішенні зазначеної справи,
суд виходить з того, що частиною другою
статті 8 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Як свідчить позиція Суду у
багатьох справах, основною складовою
права на суд - є право доступу, в тому
розумінні, що особі має бути
забезпечена можливість звернутись до
суду для вирішення певного питання, і
що з боку держави не повинні чинитись
правові чи практичні перешкоди для
здійснення цього права. Суд також
вважає за необхідне застосувати
частину четверту статті 8 (верховенство
права) Кодексу адміністративного
судочинства України, яка передбачає, що
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
відносини.

Суд підкреслює, що засіб
юридичного захисту має бути
ефективним, як на практиці, так і за
законом. Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, не лише в
частині запобігання порушенню або
припиненню порушення прав конкретної
особи, але й в частині встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

Суд звертає увагу на те, що
проведення державної реєстраціюї
права власності на нерухоме майно -
нежитлове приміщення торгового
будинку в с.Жилинці Борщівського
району Тернопільської області по вул.
Центральній 112-а за Жилинською
сільською радою Борщівського району
Тернопільської області, -
здійснювалось 11.10.2011 року реєстратором
Борщівського РБТІ Слюсарчук Н. Л.
згідно рішення про державну
реєстрацію від 11.10.2011 року та на
підставі свідоцтва про право
власності серії САЕ №190372 від 06.10.2011
року. На даний час підстав для визнання
незаконним та скасування рішення
реєстратора Борщівського РБТІ
Слюсарчук Н. Л. - позивачем не наведено,
а судом - не встановлено. Поряд з цим,
враховуючи наведене, суд приходить до
переконання, що визнання в судовому
порядку недійсним самого свідоцтва
серії САЕ №190372 від 06.10.2011 року, на
підставі якого за Жилинською сільською
радою було зареєстровано відповідне
право власності на спірний об'єкт, -
тягне за собою наслідок у вигляді
скасування реєстрації прав, проведеної
на підставі такого свідоцтва.

Тобто, зважаючи на те, що в ході
розгляду даної справи встановлено, що
свідоцтво, видане на підставі рішення
сільської ради, яке на даний час не є
дійсним, - більше не може створювати
права та обов'язки власника та підлягає
визнанню недійсним в судовому порядку,
- то проведену на підставі вказаного
свідоцтва реєстрацію права власності
слід скасувати, як наслідок визнання
недійсним самого свідоцтва.

Положеннями пункту 41 Порядку №1141
також закріплено, що у результаті
внесення записів про скасування
державної реєстрації прав у
відповідному розділі Державного
реєстру прав державний реєстратор
робить відмітку про скасування
державної реєстрації прав.

Отже, відновлення порушеного
права позивача має відбуватись у
спосіб, передбачений законодавством, а
саме не шляхом вилучення запису, а
шляхом внесення нового - про скасування
державної реєстраціі прав на підставі
рішення суду.

Відповідно до вимог частини 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України - у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Тобто, у разі звернення особи до
суду за захистом (відновленням) наданих
їй законом прав, - саме суд під час
розгляду конкретних правовідносин на
підставі встановлених ним обставин, із
відповідним застосуванням необхідних
матеріально-правових норм, - може
встановити наявність у конкретної
особи відповідного права, та у випадку
необхідності - сприяти у реалізації
такого права у встановленому законом
порядку, зобов'язуючи при цьому
вподальшому суб'єктів владних
повноважень вчинити залежні від них
дії, спрямовані на юридичне
закріплення таких прав.

Тому, реалізуючи передбачені
пунктом 2 частини другої статті 162 КАС
України повноваження,- суд вважає
за необхідне зобов'язати Реєстраційну
службу Борщівського РУЮ у виконання
абзацу 2 пункту 41 Порядку ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року №1141, - внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно відповідний запис про
скасування державної реєстрації прав.

Таке покладення на відповідача -
Реєстраційну службу Борщівського РУЮ
обов'язку вчинити певні дії на підставі
судового рішення, постановленого за
результатами розгляду даної справи, не
буде по своїй суті і втручанням в
дискреційні повноваження відповідного
органу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно, який, в силу
положень чинного законодавства, при
вирішенні спірного питання, яке в
даному випадку передане на вирішення
суду, - на відміну від суду, позбавлений
можливості самостійно встановити
наявність додаткових обставин, які
можуть покладені в основу судового
рішення, на підставі якого і можуть
бути внесені відповідні записи до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно .

Таким чином, з'ясувавши всі
фактичні обставини, що були предметом
розгляду у даній справі, об'єктивно
оцінюючи наявні у матеріалах справи
письмові докази, які мають юридичне
значення для її розгляду і вирішення
спору по суті, в їх сукупності, - суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
Борщівського РайСТ підлягають
задоволенню у спосіб, викладений вище.

Решта доводів сторін, окрім тих, про які
зазначено вище, вищенаведених
висновків суду - не спростовують та в
основу судового рішення за наслідками
розгляду даної адміністративної
справи - покладені бути не можуть,
оскільки надані на їх підтвердження
документи не містять жодної
інформації, яка б дозволяла віднести їх
до предмету доказування, та визнати
належними та допустимими доказами у
даній справі, враховуючи безпосередній
предмет спору, а відтак, - не повинні
прийматися до уваги судом в контексті
вимог щодо належності та допустимості
доказів, які можуть бути враховані при
розгляді конкретної адміністративної
справи, закріплених статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 153, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
Борщівського районного споживчого
товариства - задовольнити.

2. Визнати недійсним свідоцтво про
право власності серії САЕ №190372 від
06.10.2011 року, видане виконавчим
комітетом Жилинської сільської ради
Борщівського району Тернопільської
області.

3. Скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно - нежитлове
приміщення торгового будинку в
с.Жилинці Борщівського району
Тернопільської області по вул.
Центральній 112-а за Жилинською
сільською радою Борщівського району
Тернопільської області, проведену
11.10.2011 року реєстратором Борщівського
районного бюро технічної
інвентаризації Слюсарчук Н. Л. згідно
рішення про державну реєстрацію від
11.10.2011 року на підставі свідоцтва про
право власності серії САЕ №190372 від
06.10.2011 року.

4. Зобов'язати Реєстраційну службу
Борщівського районного управління
юстиції Тернопільської області, згідно
з абзацом другим пункту 41 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 року №1141, - внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно відповідний запис про
скасування державної реєстрації прав.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Постанова в повному обсязі
складена 03.10.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.