Справа № 556/2011/14-а
Суддя: Закревський Л.В.
Дата ухвалення: 2014-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛОДИМИРЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 556/2011/14-а
Номер рядка звіту 101
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2014 р.

смт.Володимирець

Володимирецький районний суд
Рівненської області у складі:

головуючого судді
Закревського Л.В.

при секретарі судового засідання
Басик Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Володимирець
адміністративний позов ОСОБА_1 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про визнання
протиправними дій відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області про закінчення виконавчого
провадження,-

В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Володимирецького
районного суду з позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про визнання
протиправними дій відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області про закінчення виконавчого
провадження.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що постановою від 05
лютого 2007 року Володимирецький
районний суд Рівненської області
ухвалив рішення, яким зобов'язав
виконавчий комітет Володимирецької
селищної ради забезпечити його
житловим приміщенням позачергово, в
порядку, встановленому чинним
законодавством.

На підставі зазначеного рішення,
позивачем було отримано виконавчий
лист №2-а-41/06 виданий 26.02.2007, який був
пред'явлений до виконання до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області.

22 серпня 2014 року державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області Черпак М.Л. виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження. Відповідно до п. 3 даної
постанови визначено, що така може бути
оскаржена до суду в 10-денний строк з
моменту її одержання.

Про вищевказану постанову ОСОБА_1
дізнався 26 серпня 2014 року, коли отримав
вказану постанову поштою, тому вважає,
що строк на оскарження рішення
державного виконавця ним не
пропущений.

У згаданій вище постанові державний
виконавець зазначає, що боржником не
виконане рішення суду з поважний
причин, а тому виконавче провадження
підлягає закінченню на підставі п.11 ч.І
ст.49, ст.ст.75, 89 Закону України «Про
виконавче провадження».

Тобто вказані норми Закону України
«Про виконавче провадження»
регламентують закінчення виконавчого
провадження у разі невиконання без
поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк рішення
суду через фактичне ухилення від його
виконання з подальшим притягнення
винних осіб до адміністративної чи
кримінальної відповідальності, не
передбачають закінчення виконавчого
провадження через «поважні причини» і
не можуть бути обґрунтуванням
прийняття такого рішення.

Також ч.3 ст.75 Закону України «Про
виконавче провадження» перед
закінченням виконавчого провадження з
наведених у ній підстав передбачає як
обов'язок державного виконавця
спочатку у відповідності до ст.89 цього
Закону двічі накласти штраф на
боржника, а після цього звернутися до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону,
що державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області Черпаком М.Л.
зроблено не було.

Окрім того, із постанови державного
виконавця слідує, що єдиними діями, що
були вчинені ним по виконанню
вказаного рішення суду, є лише
складання акту від 22.08.2014 року, що
суперечить ч.І ст11 Закону України «Про
виконавче провадження», відповідно
якої державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі викладеного позивач
вважає, що державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області Черпаком М.Л.
при винесенні та затвердженні
оскаржуваної постанови невірно
застосовані норми Закону України «Про
виконавче провадження».

Окрім того, мотивація державного
виконавця про відсутність на
конкретний період часу вільних
житлових приміщень не може слугувати
підставою для винесення постанови,
оскільки не заперечує факту наявності
у подальшому у віданні виконкому
Володимирецької селищної ради
необхідного вільного житла та
належного виконання рішення суду у
майбутньому.

Окрім відсутності належного
мотивування підстав винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження, що наведене мною вище,
вважаю, що, виносячи постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 22 серпня 2014 року і одночасно
затвердивши її державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області Черпак М.Л. порушив
вищенаведені вимоги Конституції
України та Закону України про
виконавче провадження, оскільки
затверджувати постанову державного
виконавця може лише начальник відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований, що фактично зроблено
не було.

Позивач вважає, що дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області Черпака М.Л., які виразилися у
винесенні необгрунтованої та
безпідставної постанови про
закінчення виконавчого провадження та
подальшого її затвердження, порушують
його права на забезпечення житлом та
перешкоджають належному виконанню
рішення суду, суперечить вимогам
чинного законодавства, та підлягає
скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явився, але надав суду заяву в якій
просив розгляд справи проводити в його
відсутності позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Представник відповідача управління
ДВС Головного управління юстиції у
Рівненській області, в судове
засідання не з'явилася, але надала суду
письмові заперечення проти позову, в
яких вказала, що позовні вимоги не
визнають та просить відмовити в
задоволенні адміністративного позову
повністю та розглядати справу без
участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою
Володимирецького районного суду
Рівненської області від 05 лютого 2007
року у справі № 2-а-41/06 за позовом ОСОБА_1
зобов'язано виконавчий комітет
Володимирецької селищної ради
забезпечити ОСОБА_1 житловим
приміщенням позачергово, в порядку
встановленому чинним законодавством.

На її виконання Володимирецьким
районним судом видано виконавчий лист,
який позивачем був пред'явлений до
виконання до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області.

Також встановлено, що на примусовому
виконанні Відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС
Головного управління юстиції у
Рівненській області перебував
виконавчий лист № 2-а-41/06 від 26.02.2007 року,
виданий Володимирецьким районним
судом Рівненської області про
зобов'язання виконавчий комітет
Володимирецької селищної ради
забезпечити ОСОБА_1 житловим
приміщенням позачергово, в порядку
встановленому чинним законодавством,
по якому виконавче провадження було
відкрито у встановленому законом
порядку.

22 серпня 2014 року постановою заступника
начальника відділу примусового
виконання рішень УДВС Головного
управління юстиції у Рівненській
області Черпаком М.Л. було закінчено
виконавче провадження на підставі п.11
ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження" по причині невиконання
рішення суду боржником з поважних
причин, а саме: відсутні вільні житлові
приміщення для надання їх особам, які
потребують поліпшення житлових умов.

Як встановлено в судовому засіданні,
вказана постанова була надіслана
відповідачем на адресу позивача ОСОБА_1
та отримана ним 26 серпня 2014 року

Позивач вважає, що дії відповідача є
неправомірними, а оскаржувана
постанова винесена з грубим порушення
законодавства, у зв'язку з чим є
протиправною та такою, що підлягає
скасуванню.

Суд погоджується таким висновком
позивача з огляду на наступне.

Обов'язковість виконання рішень, ухвал,
постанов суду визначена положеннями
ст. 124 Конституції України.

Відповідно до п. 11 ч. 1 та ч. 3 ст. 49 Закону
України „Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.
Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно із ч.3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

При цьому, відповідно ст.11Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Для виконання покладених на нього
обов'язків, має право, але не
обмежуючись, вчиняти дії визначені ч. 3
ст. 11 Закону, зокрема, проводити
перевірку виконання боржником рішень,
що підлягають виконанню; звертається
до суду, який видав виконавчий
документ, із заявою про роз'яснення
рішення, про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання; накладати
арешти на майно, стягнення у вигляді
штрафів; бути ініціатором порушення
кримінальної справи, тощо.

Проте в супереч наведеному відповідач
не вжив всіх належних заходів щодо
примусового виконання рішення, не
перевірив факту належного виконання
боржником постанови суду, зокрема не
перевірив чи вжито боржником заходів
реагування, а саме не подано звернення
до Володимирецької селищної ради про
наявності у подальшому вільного житла
та належного виконання рішення суду у
майбутньому.

До того ж відповідачем належним чином
не було з'ясовано причини невиконання
рішення, а також не притягнуто до
відповідальності боржника.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.49 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Статтею 38 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачені наслідки
закінчення виконавчого провадження. У
разі закінчення виконавчого
провадження скасовуються інші
здійснені державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із закінченням виконавчого
провадження. Закінчене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачене цим
Законом.

Відтак, у випадку закінчення
виконавчого провадження позивач,
позбавлений права повторно пред'явити
виконавчий лист до виконання.

З огляду на те, що житло згідно рішення
суду позивачу не надано, закінчення
виконавчого провадження у даному
випадку є фактично відмовою у
виконанні судового рішення, що є
порушенням ч.5 ст.124 Конституції
України.

Як встановлено в судовому засіданні, в
ході виконання вказаного виконавчого
листа державним виконавцем
встановлено, що в Володимирецької
селищної ради відсутні кошти, які за
своїм призначенням, виділяються на
виконання рішення суду.

Однак суд при винесенні постанови,
враховує, що відповідно до положень ст.
11 Закону України , державний виконавець
здійснює заходи для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішень,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом та цим законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таки осіб.

Оскільки стаття 1 Закону України "Про
виконавче провадження" визначає
виконавче провадження як завершальну
стадію судового провадження,
невиконання судового рішення є
порушенням прав позивача, суд
приходить до висновку , що закінчення
виконавчого провадження з підстав
відсутності коштів в бюджеті
державного органу є незаконним, а тому
позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Таким чином, належних, допустимих,
відповідно ст.ст. 69-70 КАС України,
доказів правомірності винесеного
рішення судом не знайдено.

За вказаних обставин, суд прийшов до
висновку про неправомірності
винесеного рішення, яке підлягає
скасуванню.

На підставі ст. 11, 38,49,75, Закону
України «Про виконавче провадження»,
, керуючись ст.ст.11,17,18, 71,94,160,161,162,163,186
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С
Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області про визнання протиправними дій
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про закінчення
виконавчого провадження - задоволити.

Визнати дії відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області щодо закінчення виконавчого
провадження по виконанню рішення
Володимирецького районного суду від 05
лютого 2007 року по справі № 2-а-41/106
протиправними.

Постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області Черпака М.Л. від 22
серпня 2014 року про закінчення
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа №2-а-41/06 від 26.02.2007
року, визнати незаконною та скасувати.

Зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області відновити виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа №2-а-41/06 від 26.02.2007 року та
продовжити виконавче провадження і
вжити заходів до виконання рішення
суду.

Вступна та резолютивна частина
постанови складена у нарадчій кімнаті
та проголошена у судовому засіданні 22
вересня 2014 року. Постанова у повному
обсязі виготовлена 29 вересня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
постанову. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом 10-ти днів з дня її
проголошення.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя:
Закревський Л.В.