Справа № К/9991/8609/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/8609/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про перерахунок
пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 листопада 2010 року,-

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2010 року позивач звернувся з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м.
Дніпропетровська (далі Управління ПФУ)
про перерахунок пенсії, виплата якої
передбачена статтями 50, 54 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ), а також відповідно до
пункту 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 27 грудня 2005 року №1293 (далі -
Постанова №1293).

Стверджуючи, що розміри призначених і
виплачуваних йому пенсій не відповідає
розмірам передбаченим цим Законом, і на
відмову відповідача привести їх у
відповідність з його вимогами, позивач
просив зобов'язати усунути зазначені
порушення провівши вказані
перерахунки з 1 січня 2007 року.

Рішенням Амур-Нижньодпіровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 31 серпня 2010 року
позов задоволено частково, зобов'язано
відповідача здійснити позивачу
перерахунок державної та додаткової
пенсії, передбачених статтями 50 та 54
Закону № 796-ХІІ у період з 1 січня по 31
грудня 2007 року, 22 травня по 31 грудня 2008
року, 1 січня по 31 грудня 2009 року та 1
січня по 30 червня 2010 року, збільшивши її
з 1 січня 2007 року у 2,5 рази
згідно вимог Постанови №1293. В решті
позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 листопада 2010 року рішення суду
першої інстанції, у частині
зобов'язання збільшити пенсію позивача
у 2,5 рази згідно вимог Постанови №1293,
скасовано і у цій частині у задоволенні
позову відмовлено. В решті рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
рішення скасувати і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи у наведеній
частині позову апеляційний суд, на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що правових підстав для збільшення
пенсії позивача у 2,5 рази у розумінні
положень Постанови №1293. не має.

Так, спірні правовідносини регулюються
Законом № 796-ХІІ і Постановою №1293.

Частиною 1 і 4 статті 54 Закону № 796-ХІІ
визначено, що пенсії по інвалідності,
що настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку, одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: по I групі
інвалідності - 10 мінімальних пенсій за
віком; II групі інвалідності -
8 мінімальних пенсій за віком; III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам 2 групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком. Виплата додаткової пенсії
відповідно до статті 53 зазначеного
Закону здійснюється повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Законами України «Про державний бюджет
України» на відповідні роки
визначається розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Постановою №1293 «Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з метою
здійснення подальших заходів щодо
диференціації розмірів пенсій було
прийнято рішення про збільшення
розміру пенсії призначеної відповідно
до статті 54 Закону № 796-ХІІ: у 3,5 рази -
пенсію по інвалідності учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році та пенсію
у зв'язку із втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
членам їх сімей; у 2,5 рази - пенсію по
інвалідності учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1987 - 1990 роках, громадянам,
евакуйованим у 1986 році із зони
відчуження, та пенсію у зв'язку із
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи членам їх
сімей.

Пунктом 2 цієї Постанови встановлено,
що мінімальний розмір пенсії,
передбачений частиною четвертою
статті 54 Закону № 796-ХІІ не може бути
нижчим: для інвалідів з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, I групи - 540 гривень, II групи
- 500 гривень, III групи - 467 гривень; для
інших інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, I групи - 440
гривень, II групи - 400 гривень, III групи - 370
гривень.

Таким чином, статтею 54 Закону № 796-ХІІ
розмір пенсії визначається з показника
мінімальної пенсії за віком, в той час
як Постановою №1293 мінімальний розмір
пенсії для цих же категорій осіб
визначається з інших критеріїв, які не
передбачені статтею 54 Закону № 796-ХІІ.

Статтею 46 Конституції України
закріплено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод, основи соціального захисту,
форми і види пенсійного забезпечення.

Враховуючи наведене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що в даному випадку розмір основної
пенсії по інвалідності позивача
встановлений Законом №796-ХІІ і ніякого
підвищення, крім внаслідок зміни
розміру мінімальної пенсії за віком,
ним не передбачено. Тому застосування
положень Постанови № 1293, в частині
визначення розміру пенсії, не
відповідає принципу верховенства
права та засадам пріоритетності
нормативно-правових актів.

При цьому слід врахувати ту обставину,
що Постанова №1293 набула чинності з 1
січня 2006 року, за своїм правовим
змістом щодо застосування має
одноразовий характер.

За таких обставин, правових підстав для
задоволення даної частини повних вимог
у суду не було. Отже рішення суду
апеляційної інстанції відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для скасування судового рішення
колегія суддів не вбачає.

За приписами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 листопада 2010 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало