Справа № 2а-1004/10/1170
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/77108/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Олександрійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
07.09.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.07.2012

у справі № 2а-1004/10/1170

за позовом Комунального підприємства
«Олександрія-Водоканал»

до Олександрійської об'єднаної
державної податкової інспекції

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 07.09.2010,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2012,
задоволено позовні вимоги
Комунального підприємства
«Олександрія-Водоканал» (надалі -
позивач, КП «Олександрія-Водоканал») до
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції,
правонаступником якої є
Олександрійська об'єднана державна
податкова інспекція Кіровоградської
області Державної податкової служби
(надалі - відповідач, Олександрійська
ОДПІ), про скасування податкового
повідомлення-рішення від 15.03.2010 №
/3.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 07.09.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.07.2012 і відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Олександрійською ОДПІ
було проведено планову виїзну
перевірку КП «Олександрія-Водоканал» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2007 по
30.06.2009, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2007 по
30.06.2009.

За результатами вказаної перевірки
Олександрійською ОДПІ було складено
акт від 01.09.2009 № 291/23-10/13765426, в якому
встановлено, зокрема, порушення п. 4.9
ст.4 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість»
(надалі - Закон України «Про податок на
додану вартість») та заниження
податкового зобов'язання на суму 54 947
грн. внаслідок ненарахування податку
на додану вартість від операції по
списанню основного засобу І групи за
самостійним рішенням платника;
порушення пп. 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та завищення податкового
кредиту всього на 101 560 грн., у тому
числі: за 2007 рік - 28 662 грн., за 2008 рік - 42 543
грн., за 2009 рік - 15 026 грн. внаслідок
віднесення до податкового кредиту суми
вартості понаднормативних втрат води.

На підставі вищевказаного акта
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення, відповідно до
якого КП «Олександрія-Водоканал»
донараховано 98 294 грн. податку на додану
вартість та 49 147 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного
оскарження винесено податкові
повідомлення-рішення № /1 від
02.10.2010, № /2 від 18.12.2009, № /3 від
15.03.2009 аналогічного змісту.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в редакції, що була чинною на
момент виникнення спірних
правовідносин, якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону встановлено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Якщо у подальшому такі товари
(послуги) починають використовуватися
в операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Рішенням виконавчого комітету
Олександрійської міської ради від
19.01.2006 № 27 «Про затвердження
технологічних нормативів використання
води КП «Олександрія-Водоканал»,
враховуючи клопотання КП
«Олександрія-Водоканал», розрахунки
відповідно до «Галузевих
технологічних нормативів використання
питної води на підприємствах
водопровідно-каналізаційного
господарства», затверджених наказом
Держбуду України від 17.02.2004 № 33,
висновок науково-технічного аудиту
(експертизи) щодо відповідності
розрахунків індивідуальних
технологічних нормативів використання
питної води у
водопровідно-каналізаційному
господарстві КП
«Олександрія-Водоканал», було вирішено
затвердити загальний поточний
індивідуальний технологічний норматив
використання питної води для КП
«Олександрія-Водоканал» у розмірі 42,68 %
від подачі води місту та селищам, у тому
числі: втрати та необліковані витрати
питної води - 40,2 % від подачі води місту
та селищам.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку
розроблення та затвердження
технологічних нормативів використання
питної води, затверджених наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
15.11.2004 № 205, поточні ІТНВПВ
розробляються кожним підприємством
житлово-комунального господарства за
методиками розробки поточних ІТНВПВ та
(або) за галузевими ТНВПВ, погоджуються
з місцевими органами виконавчої влади
з питань охорони навколишнього
природного середовища та водного
господарства та енергозбереження і
затверджуються органами місцевого
самоврядування на термін до 5 років.
Підставою для перегляду поточних
ІТНВПВ або внесення до них змін можуть
бути: зміни в чинному законодавстві;
закінчення терміну дії поточних
ІТНВПВ; зміна технології виробництва,
зміни в технічному стані та кількості
мереж і споруд водопостачання та
водовідведення, оснащенні абонентів
засобами обліку; висновки Державної
інспекції з енергозбереження про
фактичний стан обліку і неефективного
використання питної води.

Таким чином, враховуючи, що встановлені
поточні індивідуальні технологічні
нормативи використання питної води
були в подальшому затверджені органом
місцевого самоврядування на 5 років та
погоджені з територіальним органом
Мінприроди України від 23.12.2005 і
територіальним органом Держводгоспу
України від 23.07.2005, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку про те, що КП
«Олександрія-Водоканал» при
декларуванні податку на додану
вартість за період з 01.04.2007 по 30.06.2009 до
податкового кредиту правомірно
включило суму ПДВ, нараховану у складі
вартості придбаної води, з метою
подальшого використання в
оподаткованих операціях в межах
господарської діяльності та в межах
поточних індивідуальних технологічних
нормативів використання питної води.

Стосовно порушення позивачем п. 4.9 ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість», внаслідок чого занижено
податкове зобов'язання на суму 54 947 грн.
у зв'язку з ненарахуванням податку на
додану вартість від операції по
списанню основного засобу І групи за
самостійним рішенням платника, колегія
суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акта перевірки, КП
«Олександрія-Водоканал» направлено
лист № 426/05 від 02.03.2007 на ім'я
Олександрійського міського голови, в
якому просить надати дозвіл на
списання частини водопроводу в с.
Березівка Костянтинівського
водозабору. Згідно прийнятого рішення
позивачем списано основний засіб І
групи, інв. № 332-1, сталевий водопровід
d-1020 мм, довжиною 3231 п.м., первісною
вартістю 551 450,97 грн., залишкова вартість
- 274 734,67 грн. (знос - 50,17 %). В порушення п. 4.9
ст. 4 Закону України «Про податок на
додану вартість» КП
«Олександрія-Водоканал» не нарахувало
податок на додану вартість від
операції по списанню основного засобу
І групи за самостійним рішенням
платника, чим занизило податкові
зобов'язання з ПДВ за квітень 2007 року на
суму 54 947 грн. (274 734,67 грн. х 20 %).

Відповідно до п. 4.9 ст. 4 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, якщо основні виробничі
фонди або невиробничі фонди
ліквідуються за самостійним рішенням
платника податку чи безоплатно
передаються особі, не зареєстрованій
платником податку, а також у разі
переведення основних фондів до складу
невиробничих фондів така ліквідація,
безоплатна передача чи переведення
розглядаються для цілей оподаткування
як поставка таких основних виробничих
фондів або невиробничих фондів за
звичайними цінами, що діють на момент
такої поставки, а для основних фондів
групи 1 - за звичайними цінами, але не
менше їх балансової вартості.

Правила цього пункту не поширюються на
випадки, коли основні виробничі фонди
або невиробничі фонди ліквідуються у
зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням
внаслідок дії обставин непереборної
сили, в інших випадках, коли така
ліквідація здійснюється без згоди
платника податку, в тому числі в разі
викрадення основних фондів, або коли
платник податку надає органу державної
податкової служби відповідний
документ про знищення, розібрання або
перетворення основного фонду іншими
способами, внаслідок чого основний
фонд не може використовуватися у
майбутньому за первісним призначенням.

Як вбачається з акта опису активів,
самостійно виділених платником
податків для продажу від 07.05.2007 № 6/4557-221,
затвердженого заступником начальника
Олександрійської ОДПІ, КП
«Олександрія-Водоканал» було виділено
брухт труби сталевої д-1020 мм, отриманої
від списання частини водопроводу (акт
на списання основних засобів складено
10.04.2007), який розташований в районі с.
Березівка (від Костянтинівського
водозабору до Олександрійської
насосної станції), в кількості 701,1 т., з
метою погашення податкового боргу з
податку на додану вартість.

Тобто, після списання водопроводу
проведено реалізацію металобрухту,
внаслідок чого водопровід не міг
використовуватися у майбутньому за
первісним призначенням.

За наведених підстав, суди попередніх
інстанцій, з чим погоджується колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, дійшли висновку про
недоведеність факту порушення
податкового законодавства з боку
позивача та про незаконність спірного
податкового повідомлення-рішення від
15.03.2010 № /3, яке підлягає
скасуванню в повному обсязі.

Наведене доводами касаційної скарги не
спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу
Олександрійської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
залишити без задоволення.

2. Постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
07.09.2010 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.07.2012 у справі № 2а-1004/10/1170 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис)
Т.М. Шипуліна