Справа № 2а-3761/12/0970
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року
№ 876/5372/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області Державної
податкової служби на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року у справі за адміністративним
позовом Колективного підприємства
«ВГК» до Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

05 грудня 2012 року позивач - КП «ВГК»
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача - ДПІ в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області ДПС у якому просив скасувати
податкові повідомлення - рішення від
05.07.2012 № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідач
необґрунтовано, за наслідками
проведеної у травні 2012 року перевірки,
дійшов висновку про безпідставне
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість в сумі 203193,00
грн, сплаченого в ціні отриманих
товарів і послуг, та формування валових
витрат по їх придбанню на суму 1016242,00
грн. Не підтвердженими вважає висновки
щодо удаваності угод, укладених
позивачем із приватними
підприємствами «Асіст», «Альпарі-Т»,
«Астелікс-2007» і ТзОВ «Інтермаксервіс»,
оскільки господарські операції з цими
контрагентами мали реальних характер,
що підтверджується відповідними
первинними документами. Останні
позивачем знищені помилково та вжито
усіх заходів для їх відновлення, а тому
позов просить задовольнити.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
25.02.2013 позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м.
Івано-Франківську ДПС № , №
від 05.07.2012.

Відповідач не погодився із цим судовим
рішенням та подав на нього апеляційну
скаргу, в якій просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що судом
першої інстанції не було взято до уваги
те, що перевіркою встановлено
безпідставне формування позивачем
податкового кредиту із ПДВ в розмірі
203193 грн, сплаченого в ціні отриманих
товарів і послуг та формування валових
витрат по їх придбанню на суму 1016 242 грн,
у період з червня 2008 року по вересень 2010
року по взаємовідносинах із приватними
підприємствами «Асіст», «Альпарі-Т»,
«Астелікс-2007» і ТОВ «Інтермаксервіс»,
шляхом включення підроблених від імені
службових осіб вищевказаних
підприємств первинних документів щодо
реалізації товарів (робіт, послуг) до
податкового та бухгалтерського обліку.
Такі обставини встановлені в ході
досудового слідства, описаних у
постанові про призначення
документальної перевірки, вироком у
кримінальній справі. Судом першої
інстанції зроблені висновки виключно
на документах, що свідчать про
господарську діяльність позивача в
частині реалізації поставлених
товарів покупцям. Однак документи, що
свідчать про реалізацію товару не
можуть підтверджувати обставини
купівлі цього товару, саме у приватних
підприємств «Асіст», «Альпарі-Т»,
«Астелікс-2007» і ТОВ «Інтермаксервіс»,
оскільки у позивача були поставки і від
інших контрагентів, реальність
операцій яких у відповідача в ході
перевірки не виникало сумніву, а судом
першої інстанції цього питання не
досліджувалось. Вироком Октябрського
районного суду м. Полтава від 28.07.2010
громадян ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
визнано винними у вичинені злочину,
передбаченого частиною 3 статті 358
Кримінального кодексу України по
підробленню документів за період з
травня 2006 року по квітень 2010 року, в
тому числі по приватних підприємствах
«Асіст», «Альпарі-Т» і ТОВ
«Інтермаксервіс». За таких обставин, у
позивача відсутнє право на формування
податкового кредиту із податку на
додану вартість та валових витрат з
податку на прибуток підприємств по
операціях з приватними підприємствами
«Асіст», «Альпарі-Т», «Астелікс-2007» і
товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтермаксервіс»,
висновки, викладені в акті перевірки
обґрунтованими, а податкові
повідомлення-рішення № , №
від 05.07.2012 року винесені правомірно.

Враховуючи те, що усі особи, які беруть
участь в справі в судове засідання не
прибули, хоча належним чином
повідомлені про його дату, час та місце,
у відповідності до ст. 197 КАС України,
апеляційний розгляд справи проведено в
порядку письмового провадження, за
наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу належить
задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що в
період з 25.05.2012 по 31.05.2012 Державною
податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську, проведено
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань правильності
визначення, повноти нарахування та
своєчасності сплати позивачем податку
на додану вартість та податку на
прибуток підприємства по
взаємовідносинах з деякими суб'єктами
господарювання, в тому числі
приватними підприємствами «Асіст»,
«Альпарі-Т», «Астелікс-2007» і ТОВ
«Інтермаксервіс» за період з 01.06.2008 по
30.09.2010, результати якої оформлені актом
№ 3881/22-3/22167717 від 08.06.2012.

Відповідно до висновків цього акта,
перевіркою встановлено порушення
позивачем КП «ВГК» вимог пункту 3.1
статті 3, підпунктів 7.2.1., 7.2.6. пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1., 7.4.4., 7.4.5. пункту 7.4,
підпункту 7.5.1. статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
пункту 5.1, підпункту 5.2.1. пункту 5.2,
підпункту 5.3.9. пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
платником занижено податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість за лютий, червень, вересень,
листопад 2009 року, квітень, травень,
липень, вересень 2010 року в загальній
сумі 153 252,00 грн та зменшено від'ємне
значення на загальну суму 61 940,00 грн у
грудні 2008 року, вересні, жовтні 2009 року
і червні 2010 року. Встановлено заниження
податку на прибуток в сумі 56 173,00 грн, у
тому числі заниження - за 3 квартал 2008
року в сумі 69 800,00 грн, за 2 квартал 2009
року в сумі 49 516,00 грн, 3 квартал 2009 року в
сумі 62 847,00 грн, 1 квартал 2010 року в сумі
149 536,00 грн, 2 квартал 2010 року в сумі 35
432,00 грн, а також завищення - за 4 квартал
2008 року в сумі 107 965,00 грн, за 4 квартал 2009
року в сумі 108 694,00 грн і за 3 квартал 2010
року в сумі 94 299,00 грн. (том 1 а.с. 18-48).

На підставі вказаних вище висновків
викладених в акті перевірки,
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення за № від
05.07.2012, яким збільшено позивачу
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 159061 грн і
застосовано штрафну санкцію на суму 39765
грн, а рішенням № 000042203 від 05.07.2012
збільшено податкове зобов'язання по
податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 137168 грн і
застосовано штрафну санкцію на суму 74332
грн (том 1 а.с. 63-64).

Суд першої інстанції задовольнив
адміністративний позов та виходив з
того, що висновки податкового органу
про заниження податку на прибуток та
заниження податку на додану вартість
не обґрунтовані належними та
допустимими доказами. У матеріалах
справи наявні копії відповідних
документів, які підтверджують факт
реальності господарських операцій та
правомірності формування позивачем
податкового кредиту по податку на
додану вартість та валових витрат із
обчислення податку на додану вартість.
При цьому суд першої інстанції визнав
належними і допустимими доказами,
завірені позивачем копії документів
бухгалтерської і податкової звітності,
які помилково, ненавмисно були знищені,
але подані позивачем до суду, як
повторно роздруковані із програми "1 с:
Бухгалтерія". Оскільки підприємством
виконані вимоги пункту 44.5 статті 44
Податкового кодексу України, в частині
вжиття усіх визначених заходів для
поновлення дострокового знищення
документів бухгалтерського і
податкового обліку.

Однак, суд апеляційної інстанції з
такими висновками суду першої
інстанції не погоджується та вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (тут та далі в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин), валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вище вказаного
Закону, до складу валових витрат
включаються, зокрема суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг).

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (п.п. 5.3.9 п. 5.3 cт. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні, визначені Законом
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність» від 16 липня 1999
року N 996-XIV (тут та далі в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Статтею 9 цього Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 ст.7
зазначеного Закону встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.2.1. пункту 7.2
цієї статті Закону, платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками реквізити, які
зазначені у цій статті Закону.

За змістом п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 30.05.1997 року №
165, зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 23.06.1997 року за № 233/2037; у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин, податкову накладну
складає особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі і
якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника ПДВ.

Пунктом 5 цього Порядку визначено, що
податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж вказаною у пункті 2 Порядку.

За правилами заповнення податкової
накладної, встановленими у пункті 18
Порядку, усі складені примірники
податкової накладної підписуються
особою, уповноваженою платником
податку здійснювати поставку товарів
(послуг), та скріплюються печаткою
такого платника податку-продавця.

Системний аналіз наведених вище
нормативно-правових положень дає
підстави прийти до висновку, що платник
податку на прибуток вправі відносити
до валових витрат лише ті збитки, які
були ним понесенні у зв'язку з
організацією безпосередньої
господарської діяльності. При цьому,
необхідною умовою віднесення таких
витрат до валових, є підтвердження їх
належним чином оформленими первинними
документами, які є характерними для тої
чи іншої господарської операції.
Правомірність формування податкового
кредиту з ПДВ, окрім зазначених
документів, має підтверджуватись
належним чином оформленою податковою
накладною.

У частині сьомій ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено
обов'язок підприємства забезпечувати
належне зберігання первинних
документів і регістрів
бухгалтерського обліку протягом
встановленого строку, а також пункту 6.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, згідно з яким первинні
документи та облікові регістри, що
пройшли обробку, бухгалтерські звіти і
баланси до передачі їх до архіву
підприємства, установи повинні
зберігатися в бухгалтерії у
спеціальних приміщеннях або зачинених
шафах під відповідальність осіб,
уповноважених головним бухгалтером.

Відповідно до п. 6.6 цього Положення,
термін зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерських звітів та балансів у
архіві підприємства, установи
визначається згідно з Переліком
типових документів, що утворюються в
діяльності органів державної
представницької і виконавчої влади та
місцевого самоврядування, інших
установ, організацій і підприємств із
зазначенням термінів зберігання
матеріалів, затверджених Головним
архівним управлінням при Кабінеті
Міністрів України.

За змістом п. 2.14 Переліку документів, що
створюються в діяльності органів
державної влади та місцевого
самоврядування, інших установ,
організацій і підприємств, із
зазначенням термінів зберігання
документів, затвердженого наказом
Головархіву України від 20.07.98 № 41 з
метою контролю за
фінансово-господарською діяльністю
підприємств, установ, організацій до
строків зберігання деяких документів
встановлені примітки, зокрема: «За
умови завершення перевірки державними
податковими органами з питань
дотримання податкового законодавства,
а для бюджетних установ та організацій,
а також для госпрозрахункових
підприємств і організацій, які
знаходяться у сфері управління
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, - ревізії. У разі
виникнення суперечок, спорів, слідчих і
судових справ - зберігаються до
ухвалення остаточного рішення».

Згідно із п. 44.5 ст. 44 Податкового
кодексу України у разі втрати,
пошкодження або дострокового знищення
документів, зазначених в пунктах 44.1 і
44.3 цієї статті, платник податків
зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня
такої події письмово повідомити
контролюючий орган за місцем обліку в
порядку, встановленому цим Кодексом
для подання податкової звітності, та
контролюючий орган, яким було
здійснено митне оформлення
відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
контролюючого органу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі наказу колективного
підприємства «ВГК» № 05/25-01 від 25.05.2011
сформовано комісію із проведення
розслідування встановлення факту
нестачі архівних справ (документів)
підприємства. Наслідки роботи такої
комісії оформлені актом про нестачу
архівних справ № 2 від 26.05.2011, яким
встановлено, що в процесі відбору та
знищення документів за період з 01.08.1998
по 30.04.2008 відповідно до наказу
директора КП «ВГК» № 05/16-01 від 16.05.2011 та
акта № 1 про відбір і знищення
документів від 20.05.2011 відбулося
ненавмисне дострокове знищення
документації підприємства за 2008-2010
роки в кількості 21 папки, 9 зошитів і 3
книг (том 1 а.с. 61-62).

На підтвердження вжиття заходів для
відновлення втрачених документів
позивачем подано до суду завірені
копії: Журналу вихідної кореспонденції
підприємства за 2011 рік, під номером №
07-05/5 у якому міститься запис про лист
Державній податковій інспекції в м.
Івано-Франківську від 27.05.2011 «Заява про
втрату первинних документів за період
з 01.05.2008 року по 30.09.2010 року» та Реєстру
згрупованих відправлень
рекомендованими листами від 27.05.2011 про
відправку вказаного листа через
відділення поштового зв'язку № К-211 із
відміткою штампу вказаного відділення
(том 2 а.с. 76, 88), а також листи складені
позивачем 27.05.2011 з метою поновлення
втрачених первинних документів
(податкових і видаткових накладних,
актів приймання-передачі наданих
послуг) на адресу приватних
підприємств «Асіст», «Альпарі-Т»,
«Астелікс-2007» і товариству з обмеженою
відповідальністю «Інтермаксервіс» за
№№ 27-05/1, 27-05/2, 27-05/3 і 27-05/4, а також листи
нагадування від 30.06.2011 року і 23.08.2011 року
(том 2 а.с. 48-71). І як доказ їх
відправлення, позивачем подано
завірену копію Реєстру згрупованих
відправлень рекомендованими листами
від 27.05.201 і 23.08.2011 про відправку
згаданих листів через відділення
поштового зв'язку № К-211 із відміткою
штампу вказаного відділення (том 2 а.с.
88, 89).

Однак, всі ці повідомлення та листи
були відправлені без поштового
повідомлення про вручення, а тому
докази їх отримання приватними
підприємствами «Асіст», «Альпарі-Т»,
«Астелікс-2007» і ТОВ «Інтермаксервіс» у
матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що позивачем несвоєчасно
повідомлено податковий орган про
дострокове знищення документів,
оскільки акт № 1 про відбір та знищення
документів складено від 20.05.2011, а
повідомлення відправлено 27.05.2011, тобто
з пропуском п'ятиденного строку з дня
вчинення такої події.

З наведеного, суд апеляційної
інстанції вважає, що втрата документів
оформлена позивачем з порушенням вимог
п. 6.10 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88.

Суд першої інстанції дійшов хибного
висновку про те, що позивачем, як
платником податків, виконані вимоги п.
44.5 ст. 44 ПК України та вжито усіх
заходів для поновлення дострокового
знищення документів бухгалтерського і
податкового обліку, оскільки це
суперечить п. 44.6 цієї статті, згідно
якого, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам контролюючого органу, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Подані позивачем документи, які, як він
зазначає, повторно роздруковані із
програми « 1 с: Бухгалтерія», не можуть
бути прийняті судом до уваги, оскільки
не містять підписів, печаток та інших
обов'язкових реквізитів, обов'язкових
для первинних документів.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
вироком Октябрського районного суду м.
Полтава від 28.07.2010 громадян ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у
вичинені злочину, передбаченого
частиною 3 статті 358 Кримінального
кодексу України по підробленню
документів за період з травня 2006 року
по квітень 2010 року, в тому числі по
приватних підприємствах «Асіст»,
«Альпарі-Т» і ТОВ «Інтермаксервіс». У
цьому встановлено, що зазначені вище
громадяни створили ряд підприємств,
зокрема, приватних підприємствах
«Асіст», «Альпарі-Т» і ТОВ
«Інтермаксервіс» для надання
комерційним підприємствам послуг по
мінімізації податкових зобов'язань з
метою подальшого ухилення від сплати
податків. Діяльність підприємств
полягала у тому, що вони оформляли
безтоварні операції.

Також, вироком Київського районного
суду м. Полтави від 18.12.2012 № 1-679/2011, який
залишений без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 20.06.2012, встановлено, що ОСОБА_2
придбала ПП «Астелікс-2007» для
прикриття незаконної діяльності,
достовірно знаючи, що це підприємство
ніякою фінансово-господарською
діяльністю займатися не буде. Вказане
підприємство з іншими, здійснювало
імітацію по поставці
товарно-матеріальних цінностей, яких
фактично не було.

Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду
у кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, податковий орган прийшов
до правильного висновку, що позивач
допустив порушення пп. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2,
пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток та порушення пп. 7.2.1, 7.2.6, п. 7.2,
пп. 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 року «Про
податок на додану вартість» в
результаті чого занижено податок на
додану вартість.

За таких обставин, у позивача відсутнє
право на формування податкового
кредиту із податку на додану вартість
та валових витрат з податку на прибуток
підприємств по операціях з приватними
підприємствами «Асіст», «Альпарі-Т»,
«Астелікс-2007» і ТОВ «Інтермаксервіс»,
висновки, викладені в акті перевірки є
обґрунтованими, а податкові
повідомлення-рішення № , №
від 05.07.2012 року винесені правомірно.

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції неповно з'ясовано усі
обставини, які мають значення для
справи, а справу вирішено з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до безпідставного задоволення
позовних вимог.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що оскаржувану постанову слід
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області Державної податкової служби -
задовольнити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 25
лютого 2013 року у справі № 2а-3761/12/1970 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову
Колективного підприємства «ВГК».

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів,
після набрання нею законної сили, може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
О.І. Мікула

В.В. Ніколін