Справа № 755/22096/14-а
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"30" вересня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретарів - Бурлай О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Управляння Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання виконати постанови суду
та вжиття заходів примусового
виконання рішень, накладення стягнення
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві та Управління пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м. Києва
в якому просить визнати неправомірними
дії Управління ДВС ГУЮ у м. Києві та
зобов'язати управління виконати
постанови суду і вжити заходів
примусового виконання рішень, а також
просить накласти стягнення на грошові
кошти Управляння Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м.
Києва. Вимоги позовної заяви
мотивовано тим, що постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 01.10.2009 року, зокрема, зобов'язано УПФ
України в Дніпровському районі м. Києва
встановити позивачу, як учаснику
ліквідації наслідків катастрофи на
ЧАЕС, державну пенсію в розмірі не
нижче 8 мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію, в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком,
зробити перерахунок та виплату пенсії
з 07.05.2007 року, з урахуванням проведених
позивачеві за цей період виплат.
Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 18.04.2011 року зазначена постанова
Дніпровського районного суду м. Києва
змінена, зобов'язано УПФ України в
Дніпровському районі м. Києва провести
перерахунок та виплату позивачу
державної пенсії згідно вимог ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі не нижче 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, згідно вимог ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку 75%
мінімальної пенсії за віком за період з
07.05.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
з урахуванням проведених виплат.
Постановою державного виконавця ВДВС
ГУЮ у м. Києві від 11.07.2011 року було
відкрито виконавче провадження та
надано боржнику строк для
добровільного виконання постанов суду
протягом семи днів з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження. Позивач зазначає, що
державний виконавець двічі, а саме
09.12.2011 року та 11.05.2012 року звертався до
УПФУ в Дніпровському районі м. Києва з
вимогою негайно повідомити про
виконання виданого на підставі
постанов суду виконавчого листа та
надати копії документів щодо
фактичного його виконання відповідно
до резолютивної частини рішення суду.
Однак 19.12.2011 року УПФУ в Дніпровському
районі м. Києва повідомило, що в
постанові Апеляційного суду м. Києва
міститься описка, а саме не вірно
зазначено рік винесення постанови
Дніпровського районного суду м. Києва,
тому після отримання ухвали
Апеляційного суду м. Києва про
виправлення описки, в управління
з'явиться можливість виконати рішення
суду, що і буде зроблено в найкоротший
термін. 16.11.2012 року Апеляційний суд м.
Києва постановив ухвалу про
виправлення описки, однак до
теперішнього часу постанови судів не
виконані. В 2013 року позивач звернувся з
листом до Адміністрації Президента
України, який був спрямований за
належністю до Головного управління
пенсійного фонду України в м. Києві. За
результатами розгляду звернення
позивач отримав відповідь від 12.04.2013
року, що кошти за рішенням суду у
розмірі 180210,84 грн. нараховані, але
бюджетні призначення на виплату:
пенсій та підвищень, визначених у інших
розмірах, ніж та, що встановлені
постановою КМУ №2110 від 23.11.2011 року,
відсутні. Позивач не погоджується з
діями державної виконавчої служби з
виконання постанов суду та вважає, що
державний виконавець наділений
достатніми повноваженнями у
відповідності до положень Закону
України «Про виконавче провадження» і
не використав вичерпних заходів щодо
виконання постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 01.10.2009 року
та постанови Апеляційного суду м. Києва
від 18.04.2011 року.
В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги своєї позовної заяви з підстав
викладених у ній і просить позов
Представник відповідача Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
Представник відповідача Управляння
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м. Києва в судове
засідання не з'явився. До суду надійшли
письмові заперечення відповідача
проти позову за змістом яких,
відповідач просить відмовити у
задоволенні позовних вимог
посилаючись на те, що кошти в
Державному бюджеті та бюджеті
Пенсійного фонду України на 2012-2014 роки
враховані в розмірах, передбачених
постановами Кабінету Міністрів
України від 06.07.2011 року №745 та від 23.11.2011
року №1210. Управлінням здійснено
нарахування коштів позивачу за
рішенням суду у розмірі 180210,84 грн. і при
наявності фінансування, виплата
донарахованих коштів буде проведена у
встановленому чинним законодавством
порядку.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
всі наявні у справі докази в їх
сукупності, приходить до висновку про
те, що позовна заява підлягає до
часткового задоволення, з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 01.10.2009 року задоволено позов ОСОБА_1
та, зокрема, зобов'язано УПФУ в
Дніпровському районі м. Києва
встановити ОСОБА_1, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
який став інвалідом ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи, державну
пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, зробити
перерахунок та виплату пенсії з 07.05.2007
року, з урахуванням проведених
позивачеві за цей період виплат (а.с. 5-9).

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 18.04.2011 року постанову Дніпровського
районного суду м. Києва від 01.10.2009 року
змінено, зокрема, зобов'язано УПФУ в
Дніпровському районі м. Києва провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
державної пенсії згідно вимог ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі не нижче 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, згідно вимог ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з розрахунку 75%
мінімальної пенсії за віком за період з
07.05.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
з урахуванням проведених виплат (а.с.
10-13).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
16.11.2011 року виправлено описку у
постанові Апеляційного суду м. Києва
від 18.04.2011 року, а саме зазначено, що в
резолютивній частині постанови
замість « 01.10.2010 року» читати « 01.10.2009
року» (а.с. 14-15).

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 11.07.2011 року відкрито
виконавче провадження №28423656 з
примусового виконання виконавчого
листа №2-а-1688/1/09 виданого Дніпровським
районним судом м. Києва 01.07.2011 року та
боржнику наданий термін на добровільне
виконання рішення суду у семиденний
термін з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження (а.с.
17).

09.12.2011 року державний виконавець
направив на адресу УПФУ в
Дніпровському районі м. Києва вимогу
про негайне повідомлення щодо
виконання вищезазначеного виконавчого
листа з наданням копій документів про
фактичне виконання відповідно до
резолютивної частини рішення суду (а.с.
20).

11.05.2012 року державний виконавець знов
направив на адресу УПФУ в
Дніпровському районі м. Києва вимогу
про негайне повідомлення щодо
виконання вищезазначеного виконавчого
листа з наданням копій документів про
фактичне виконання відповідно до
резолютивної частини рішення суду (а.с.
21).

Своїм листом від 19.12.2011 року УПФУ в
Дніпровському районі м. Києва
повідомило державного виконавця про
те, що в резолютивній частині постанови
Апеляційного суду м. Києва від 18.04.2011
року міститься описка, тому після
отримання ухвали Апеляційного суду м.
Києва про виправлення описки, в
управлінні з'явиться можливість
виконати рішення суду, що і буде
зроблено в найкоротший термін (а.с. 22).

За змістом листа ГУ ПФУ в м. Києві від
12.04.2013 року, за рішенням суду позивачу
нараховані кошти у розмірі 180210,84 грн.,
однак бюджетні призначення на виплату:
пенсій та підвищень, визначених у інших
розмірах, ніж ті, що встановлені
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.11.2011 року №1210, відсутні (а.с. 26-27).

Відповідно до положень статті 1 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані, зокрема, на примусове
виконання рішень судів, які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших Законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу. Інші органи,
установи, організації і посадові особи
провадять окремі виконавчі дії у
випадках, передбачених законом, у тому
числі відповідно до статті 5 цього
Закону, на вимогу чи за дорученням
державного виконавця. При цьому вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Як визначено у частині першій та шостій
статі 181 Кодексу адміністративного
судочинства України, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законами не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, що
відповідає конституційному положенню
щодо обов'язковості виконання судових
рішень на всій території України (ст. 124
Конституції України).

Згідно до положень ст. 21 Закону України
«Про виконавче провадження», на
підрозділ примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції
покладається виконання рішень, за
якими: 1) боржниками є територіальні
підрозділи центральних органів
виконавчої влади, місцеві суди, міські,
районні або селищні ради чи районні
державні адміністрації та їх
структурні підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи; 2) сума зобов'язання
становить від трьох до десяти
мільйонів гривень або еквівалентну
суму в іноземній валюті.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 Кодексу
Адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом. Зміст ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
не містить жодних застережень, які б
надавали можливість за тих чи інших
умов не виконувати судове рішення, яке
набрало законної сили. Зазначена норма
Закону має імперативний характер і
довільному та розширеному тлумаченню
не підлягає.

Виходячи із засад адміністративного
судочинства, судове рішення, як таке,
вже само по собі являється актом
примусу, спрямованим на вчинення тих чи
інших дій в інтересах та на користь
учасників судового провадження.

Примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
покладено на державну виконавчу
службу.

Згідно ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Частиною 1 ст.75 вищезазначеного Закону
передбачено, що після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого ч.2 ст.25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення. Якщо рішення підлягає
негайному виконанню, його виконання
перевіряється не пізніше наступного
робочого дня після відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 зазначеного
Закону у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону у разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

В силу ст. 70 КАС України відповідачем
УДВС ГУЮ у м. Києві не надано належних
та допустимих доказів того, що судове
рішення виконано в повному обсязі, а
також відповідачем не доведено
поважності причин невиконання
судового рішення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону
України «Про виконавче провадження» за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Проте, відповідачем УДВС ГУЮ у м. Києві
не надані докази про звернення до суду
з заявами про відстрочку або
розстрочку виконання рішення суду, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання рішення
суду.

Отже, суд вважає, що відповідач УДВС ГУЮ
у м. Києві не довів поважності причин
невиконання судового рішення.

Таким чином, вимоги про визнання
неправомірними дій Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві з
виконання постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 01.10.2009 року у
справі №2-а-1688/1-2009р. зі змінами
внесеними постановою Апеляційного
суду м. Києва від 18.04.2011 року (справа
№22/2690/20097/11) та зобов'язання Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві виконати
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 01.10.2009 року у справі
№2-а-1688/1-2009р. зі змінами внесеними
постановою Апеляційного суду м. Києва
від 18.04.2011 року (справа №22/2690/20097/11)
вживши необхідних заходів примусового
виконання, є обґрунтованими та
підлягають до задоволення.

При цьому, суд вважає за необхідне
відмовити позивачу у задоволенні
вимоги про накладення стягнення на
грошові кошти Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі м.
Києва, оскільки в межах виконавчого
провадження такі заходи примусового
виконання рішення суду приймаються
виключно державною виконавчої службою
і суд не має права відповідним способом
втручатись у здійснення виконавчого
провадження, враховуючи, що Законом
України «Про виконавче провадження»
передбачена певна послідовність
здійснення виконавчих дій, умови
можливості накладення арешту на
грошові кошти боржника та проведення
перевірки по встановленню обставин
взагалі наявності коштів в боржника і
їх належності саме боржнику,
враховуючи, що Пенсійний фонд є
бюджетною установою.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 14, 69-71, 86, 94, 158-163, 181, 186, 267 КАС
України, Законом України «Про
виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, Управляння Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі м. Києва
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання виконати постанови суду
та вжиття заходів примусового
виконання рішень, накладення стягнення
на грошові кошти - задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії
(бездіяльність) Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві з
виконання постанови Дніпровського
районного суду м. Києва від 01.10.2009 року у
справі №2-а-1688/1-2009р. зі змінами
внесеними постановою Апеляційного
суду м. Києва від 18.04.2011 року (справа
№22/2690/20097/11).

Зобов'язати Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві виконати
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 01.10.2009 року у справі
№2-а-1688/1-2009р. зі змінами внесеними
постановою Апеляційного суду м. Києва
від 18.04.2011 року (справа №22/2690/20097/11)
вживши необхідних заходів примусового
виконання.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпровський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя -