Справа № 802/3413/13-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3413/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

секретаря судового засідання:
Слишинської Н.С.

представника позивача:
Мироновської А.О.

представника відповідача:
Терепи С.В., Стасишеної С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства
"Картес"

до: Крижопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
приватне підприємство "Картес" з
адміністративним позовом до
Крижопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області. У позовній заяві підприємство
просило визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 18.04.2013 року № про
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 102783
грн., № про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 134371 грн та податкове
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 141794 грн. за порушення пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. 146.13, п. 146.14 ст. 146 Податкового
кодексу України.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю висновку податкового
органу щодо виявлених порушень
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з товариством з
обмеженою відповідальністю "Радокар"
за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року, що
стало підставою для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень. Крім того,
контролюючий орган зазначив про
завищення позивачем від'ємного
значення податку на прибуток
підприємств.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р.
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2013 р., позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
18.04.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 102783 грн., №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 134371 грн. Рішення
судів першої та апеляційної інстанції
мотивовані тим, що господарські
операції позивача із контрагентом -
ТОВ "Радокар", які виникли на підставі
договору про перевезення вантажів та
надання транспортно-експедиторських
послуг, а також договору найму (оренди)
транспортних засобів з екіпажем носять
реальний характер. Водночас, суди
першої та апеляційної інстанції у
задоволенні позову щодо скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.07.2013 року форми "П" № , яким
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 141794 грн відмовили.

Вищий адміністративний суд України,
розглянувши справу за касаційною
скаргою Крижопільської ОДПІ на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2013 р.
касаційну скаргу залишив без
задоволення, постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
12.09.2013 р. та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2013 р. в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.07.2013 року форми "П" № скасував, а
справу направив на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Підставою для прийняття ухвали
касаційним судом став висновок про
помилковість рішення судів попередніх
інстанцій в частині застосування до
правовідносин пов'язаних із
формуванням від'ємного значення
об'єкта оподаткування податковм на
прибуток норм статті 189 ПК України. Крім
того, Вищий адміністративний суд
України вказав, що судами першої та
апеляційної інстанції не перевірені
належним чином доводи позивача щодо
продажу транспортних засобів за
договірними цінами та не з'ясовані
обставини на які посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № .

Як вбачається із матеріалів справи та
вищевикладених рішень, предметом
нового розгляду у справі є вимога
позивача про скасування податкового
повідомлення - рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № , яким зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 141794 грн. за порушення пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. 146.13, п. 146.14 ст. 146 Податкового
кодексу України.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 15.09.2014 року
прийнято вказану справу до провадження
та призначено справу до судового
розгляду.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № підтримав повністю.
При цьому вказав, що відповідачем
невірно обчислено від'ємне значення
об'єкта оподаткування та
необґрунтовано зобов'язано позивача
включити до доходів суму перевищення
доходу від продажу над залишковою
вартістю основних засобів, оскільки п.
146.13 ст. 146 ПК України регулює порядок
віднесення до доходів та витрат суми
перевищення, а не визначають об'єктом
оподаткування таку суму перевищення та
не зобов'язують платника не
декларувати загальний дохід від
продажу.

У судовому засіданні представники
відповідача проти задоволення
адміністративного позову заперечували
вказавши, що ПП «Картес» завищив суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
суму 141794 грн. У зв'язку із вказаним
відповідач вважає, що ПП «Картес»
повинен включити до доходів різницю
перевищення доходу від продажу над
залишковою вартістю основних засобів в
сумі 34892 грн.

Заслухавши пояснення представників
сторін, надавши оцінку іншим доказам,
що знаходяться у матеріалах справи, суд
приходить до висновку, про наявність
підстав для задоволення вимог
адміністративного позову з огляду на
наступне.

Встановлено, що на підставі направлень
виданих Крижопільською ОДПІ № 128, № 129,
№ 130, № 131, № 132 від 19.02.2013 року та наказів
№ 60 від 28.01.2013 року та № 168 від 04.03.2013
року працівниками податкової
інспекції згідно плану-графіку
проведено планову виїзну перевірку
приватного підприємства "Картес" (далі -
ПП "Картес") з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року.

Результати перевірки оформлено актом
№ 361/2200/33143048 від 18.03.2013 року, згідно
якого встановлено порушення вимог:

- п.п. 14.1.36. п. 14.1. ст. 14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України в
результаті чого платником завищено
від'ємне значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
загальній сумі 454281 грн. та занижено
податок на прибуток, що підлягає сплаті
до бюджету на загальну суму 74120 грн., в
тому числі за 1 квартал 2012 року в сумі 4082
грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 70038 грн.

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України в результаті чого
платником занижено податок на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
на загальну суму 214048 грн. в тому числі
за лютий 2012 року на суму 14841 грн., за
жовтень 2012 року на суму 90336 грн., за
листопад 2012 року на суму 26681 грн., за
грудень 2012 року на суму 82190 грн. (т. 1, а.с.
25-39).

Враховуючи виявлені порушення
Крижопільська ОДПІ прийняла податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 18.04.2013 року, яким позивачу
донараховано податкові зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 68522
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 34261 грн. за порушення
п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198
Податкового кодексу України та
податкове повідомлення-рішення форми
"П" № від 18.04.2013 року, яким
позивачу зменшено від'ємне значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на суму 134371 грн. за порушення
пп. 14.1.36. п. 14.1, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України.

05.04.2013 року позивачем на адресу
відповідача направлено заперечення за
вих. № 93 на акт перевірки № 361/2200/33143048
від 18.03.2013 року, проте згідно відповіді
Крижопільської ОДПІ № 1665/22-15 від 15.04.2013
року заперечення залишено без
задоволення (т. 1, а.с. 61-67).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПП
"Картес" подало 23.05.2013 року до ГУ
Міндоходів у Вінницькій області скаргу
на акт (т. 1, а.с. 68-69).

Під час розгляду скарги була проведена
повторна позапланова виїзна перевірка
за результатами якої складено акт
перевірки ПП "Картес" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року № 24/2200/33143048 від 01.07.2013 року (т.
1, а.с. 70-86).

На підставі вищевказаного акта та за
результатами розгляду скарги ГУ
Міндоходів у Вінницькій області на
адресу підприємства надіслано рішення
про результати розгляду первинної
скарги вих. № 2218/10/10-02-11 від 11.07.2013 року, в
якому зазначено, що податкові
повідомлення-рішення Крижопільської
ОДПІ від 18.04.2013 року № про
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 102783
грн. та № про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 134371 грн. залишено без змін, а
первинну скаргу ПП "Картес" без
задоволення.

Крім того позивачу було направлено
податкове повідомлення-рішення від
25.07.2013 року форми "П" № , яким
зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 141794 грн. за
порушення пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 146.13, п.
146.14 ст. 146 Податкового кодексу України.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р.
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2013 р., позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкові повідомлення-рішення від
18.04.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 102783 грн., №
про зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 134371 грн. Рішення
судів першої та апеляційної інстанції
мотивовані тим, що господарські
операції позивача із контрагентом ТОВ
"Радокар" які виникли на підставі
договору про перевезення вантажів та
надання транспортно-експедиторських
послуг, а також договору найму (оренди)
транспортних засобів з екіпажем носять
реальний характер.

Вищий адміністративний суд України,
розглянувши справу за касаційною
скаргою Крижопільської ОДПІ на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 15.11.2013 р.
касаційну скаргу залишив без
задоволення, постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
12.09.2013 р. та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2013 р. в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
25.07.2013 року форми "П" № скасував, а
справу направив на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Підставою для вказаного рішення став
висновок суду касаційної інстанції про
незаконність постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
12.09.2013 р. та ухвали Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 15.11.2013 р. в частині застосування до
спірних відносин норм статті 189 ПК
України. Крім того, вказав, що судами
першої та апеляційної інстанції не
перевірені належним чином доводи
позивача щодо продажу транспортних
засобів за договірними цінами та не
з'ясовані обставини на які посилається
позивач в обґрунтування своїх вимог в
частині скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року
форми "П" № .

Розглядаючи справу, після направлення
її Вищим адміністративним судом
України на новий розгляд, суд першої
інстанції бере до уваги, що в силу ч. 5
ст. 227 КАС України, висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи.

Надаючи оцінку доводам представника
відповідача з приводу виявлених
порушень пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 146.13, п.
146.14 ст. 146 ПК України, а саме завищення
суми від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 141794 грн. суд звертає увагу на
наступне.

Як вбачається з акту перевірки,
відповідно до оборотно-сальдової
відомості по рахунку 10 «Основні
засоби» за 2012 рік ПП «Картес» у жовтні
2012 року реалізовано транспортні засоби
на загальну суму 971000,00 грн, в т.ч. ПДВ 161
833 грн. (сума без ПДВ 809 167 грн.), що
відображено в рядку 02 Декларації
«Дохід від операційної діяльності
(дохід від реалізації товарів (робіт,
послуг)» в загальній сумі 809 167 грн. Дані
транспортні засоби згідно договору
купівлі-продажу № ПрА/1 від 15.10.2012 року
та № ПрА/2 від 15.10.2012 року було
реалізовано ТОВ «Радокар».

Крім того, в жовтні 2012 року за рішенням
керівника Заінчковського С.В. (акт від
31.10.2012 рок №31/2-тр) - було списано
«Востановительные работы автопоезда
175» залишковою вартістю 66 439 грн,

Із урахуванням викладеного, відповідач
вважав за необхідне платнику включити
до доходів різницю перевищення доходу
від продажу над залишковою вартістю
основних засобів на суму 34892 грн.

Суд не погоджується із вказаною
позицією відповідача з огляду на
наступне.

Згідно із п.п.134.1.1 ст. 134 ПК України,
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового
кодексу доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Згідно пп.135.5.11 п.135.5 ст.135 Податкового
кодексу інші доходи включають доходи,
визначені відповідно до статей 146, 147, 153
і 155 - 161 цього Кодексу;

Як передбачено п.146.13 ст. 146 Податкового
кодексу України, сума перевищення
доходів від продажу або іншого
відчуження над балансовою вартістю
окремих об'єктів основних засобів та
нематеріальних активів включається до
доходів платника податку, а сума
перевищення балансової вартості над
доходами від такого продажу або іншого
відчуження включається до витрат
платника податку.

Сума перевищення доходів від продажу
або іншого відчуження безоплатно
отриманих основних засобів або
нематеріальних активів над вартістю
таких основних засобів або
нематеріальних активів, що була
включена до складу доходів у зв'язку з
отриманням, включається до доходів
платника податку, а сума перевищення
вартості, що була включена до складу
доходів у зв'язку з безоплатним
отриманням над доходами від такого
продажу або іншого відчуження
включається до витрат платника
податку.

Пунктом 146.14 статті 146 Податкового
кодексу України визначено, що дохід від
продажу або іншого відчуження об'єкта
основних засобів та нематеріальних
активів для цілей застосування цієї
статті визначається згідно з договором
про продаж або інше відчуження об'єкта
основних засобів та нематеріальних
активів, але не нижче звичайної ціни
такого об'єкта (активу).

Таким чином, при включенні до складу
доходів суми перевищення договірної
вартості над балансовою вартістю
основних засобів у сумі 34892,00 грн до
витрат повинна була бути віднесена
сума перевищення первісної вартості
над доходами від продажу, яка складає
141795 грн. Суд звертає увагу, що
податковий орган не включив до витрат
платника податку суму перевищення
вартості над доходами від продажу
об'єктів основних засобів.

Крім того, судом встановлено, що
податковим органом обчислення об'єкта
оподаткування здійснювалось із
урахуванням поняття «звичайна ціна».

Відповідно до пп. 39.1.3 п. 39 ст. 39 ПК
України (чинна з 01.01.2013 року), ціна в
контрольованій операції для цілей
оподаткування визнається звичайною,
якщо центральним органом виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, не доведено зворотне або
платником податків використано ціну,
зазначену в договорі про взаємне
узгодження цін під час здійснення
контрольованих операцій, порядок
укладення якого визначено пунктом 39.6
цієї статті, та ціну, зазначену в такому
договорі, не може бути оскаржено в
установленому цим Кодексом порядку.

У свою чергу, звичайна ціна, за
визначенням підпункту 14.1.71 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), це ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору, якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Якщо не доведено зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню ринкових цін.

Як передбачає пункт 8 підрозділу 10
розділу ХX "Перехідні положення"
Податкового кодексу України, у
випадках, визначених цим Кодексом, до
вступу в дію статті 39 цього Кодексу
застосовується пункт 1.20 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

Як зазначено у Листі ДПС України від
11.01.12 №565/6/12-0016 "Про розгляд листа щодо
питання податкового обліку податком на
прибуток операцій з передачі
(безоплатно та на платній основі)
основних засобів:

«Згідно з п.146.14 ст. 146 Кодексу дохід від
продажу або іншого відчуження об'єкта
основних засобів визначається згідно з
договором про продаж або інше
відчуження об'єкта основних засобів,
але не нижче звичайної ціни такого
об'єкта. Слід враховувати, що звичайні
ціни у цьому випадку визначаються
згідно з положеннями п.1.20 ст. 1 Закону
України від 28.12.94 р. № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств",
який діятиме до 01.01.2013 року.»

Відповідно до підпунктів 1.20.1, 1.20.2
пункту 1.20 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) якщо цим
пунктом не встановлено інше, звичайною
вважається ціна товарів (робіт, послуг),
визначена сторонами договору. Якщо не
доведене зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

Підпункт 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" встановлює, що обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладається на податковий орган у
порядку, встановленому законом. При
проведенні перевірки платника податку
податковий орган має право надати
запит, а платник податку зобов'язаний
обґрунтувати рівень договірних цін або
послатися на норми абзацу першого
підпункту 1.20.1 цього пункту.

Таким чином, звичайною ціною товарів
(робі, послуг) є ціна, визначена
сторонами у договорі, якщо податковий
орган не доведе зворотного; поряд із
цим визначальним при визначенні
звичайної ціни товару (робіт, послуг) є
використання інформації про укладені
на момент продажу такого товару
(роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах.

Отже, законодавство, яке діяло на
момент продажу, встановлювало єдиний
порядок визначення ціни - договірний,
бажання однієї сторони купити, а іншої
продати за певною ціною.

Враховуючи викладене, позивачем
правомірно відповідно до чинного
законодавства були відображені суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування виходячи із договірних
цін продажу окремих обєктів основних
засобів.

Водночас, як зазначено позивачем, в
листопаді 2010 р. по незалежним від ПП
«Картес» обставинам автопоїзд VOLVO
потрапив в дорожньо-транспортну
пригоду, в результаті якої отримав
значні ушкодження. Для відновлення
технічного стану транспортного засобу
підприємство було змушене проводити
ремонтні роботи і заміну запчастин та
агрегатів.

Вартість відновлювальних робіт в сумі
90598,05 грн. була віднесена в
бухгалтерському обліку до складу
основних засобів в вигляді окремого
об'єкту під назвою «Востановительные
работы автопоезда 175» по рахунку 105.
Крім цього, транспортні засоби
використовувались та амортизувались
відповідно до встановленого законом
порядку. За підсумками місяця, в якому
був продаж транспортних засобів,
залишкова балансова вартість
відновлювальних робіт в сумі 66 438,53 грн.
була списана згідно наказу керівника
підприємства.

Суд звертає увагу, що згідно п. 146.16
статті 146 ПК України, в разі якщо з
незалежних від платника податку
обставин основні засоби (їх частина)
зруйновані, платник податку у звітному
періоді, в якому виникають такі
обставини, може збільшувати витрати на
суму вартості, яка амортизується, за
вирахуванням сум накопиченої
амортизації окремого об'єкта основних
засобів.

Абзацом 3 п. 144.1 ст. 144 ПК України
амортизації підлягають витрати на
проведення ремонту, реконструкції,
модернізації та інших видів поліпшення
основних засобів, що перевищують 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів, що
підлягають амортизації, на початок
звітного року.

Із матеріалів справи видно, що вартість
відновлювальних робіт в сумі 90598,05 грн.
була віднесена позивачем в
бухгалтерському обліку до складу
основних засобів в вигляді окремого
об'єкту під назвою «Востановительные
работы автопоезда 175» по рахунку 105. В
свою чергу, транспортні засоби
використовувались та амортизувались
відповідно до встановленого законом
порядку. За підсумками місяця, в якому
був продаж транспортних засобів,
залишкова балансова вартість
відновлювальних робіт в сумі 66 438,53 грн.
була списана згідно наказу керівника
підприємства.

Враховуючи вищезазначене, вартість
відновлювальних робіт не може
збільшувати балансову вартість такого
основного засобу і, як наслідок, не може
включатись в податок на прибуток з
продажу транспортних засобів, оскільки
не може збільшуватись вартість
предмета, що зазнав пошкоджень.

З огляду на викладене, згідно
податкового законодавства частину
вартості відновлюваних робіт в сумі
66438,53 грн ушкодженого автопоїзду
правомірно було списано з балансу
підприємства.

Таким чином, суд доходить висновку про
безпідставність та необгрунтованість
висновків податкового органу щодо
включення до складу доходів суми
перевищення звичайної ціни над
балансовою вартістю основних засобів.

Згідно п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто
з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

За наслідками розгляду справи, суд
дійшов висновку, що оскаржуване
податкове повідомлення - рішення
відповідача від 25.07.2013 року №,
яким зменшено суму від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у розмірі 141794 грн., не
відповідає наведеним вище критеріям,
так як підстави для його прийняття не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи судом, що свідчить про
наявність підстав для визнання такого
протиправним та його скасування.

При розподілі судових витрат, які
понесені сторонами, суд керується ч. 1
та 3 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Крижопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 25.07.2013 року.

Стягнути із Державного бюджету України
в користь Приватного підприємства
"Картес" () сплачений при
зверненні до суду судовий збір в сумі
1027 грн. 87 коп. (одна тисяча двадцять сім
гривень 87 коп.)

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Богоніс Михайло
Богданович