Справа № 810/4561/14
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4561/14
інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Міщук М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В.,
Гром Л.М. Коток А.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду у справі за
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені , -

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2014 року Київське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі Фонд або позивач)
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» (далі
Товариство або відповідач), у якому
просило стягнути
адміністративно-господарські санкції
в сумі 9 679 867 грн. 66 коп. та пені 383 323 грн.
05 коп.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
постанови Фонд посилається на те, що
відповідач порушив вимоги статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
тому повинен сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських
санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання позивач та відповідач в
судове засідання не з'явились,
фіксування звукозаписувального засобу
при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство є працедавцем, який
відповідно до статті 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» № 875-XII від 21
березня 1991 року (далі Закон № 875-ХІІ)
зобов'язаний виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

25 лютого 2014 року відповідачем подано до
Фонду звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(форма №10-ПІ), у якому відповідач
зазначив, що середньооблікова
кількість штатних працівників
Товариства становить 31 777 осіб, з них:
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 778;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону №875-XII - 1271
особи.

Оскільки, виходячи із визначеного
законом нормативу по створенню робочих
місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів вільними
залишилися 493 робочих місць, позивачем
зроблено висновок про порушення вимог
закону відносно працевлаштування
інвалідів.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що
Товариство повинно було самостійно
сплатити адміністративно-господарські
санкції у розмірі 9 679 867 грн. 66 коп. та
пеню за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
383 323 грн. 05 коп.

Суму адміністративно-господарських
санкцій позивач підтверджує
відповідними розрахунками виходячи із
середньої річної заробітної плати
працівника на підприємстві
відповідача (Том І а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що в
силу положень статті 18 Закону України
№ 875-ХІІ обов'язок відповідача
створити робочі місця для інвалідів не
кореспондує обов'язку самостійного
пошуку інвалідів з метою подальшого
працевлаштування.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону №
875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Отже, стаття 18 Закону № 875-ХІІ не
встановлює правил, за якими Товариство
було б зобов'язане самостійно
здійснювати пошук інвалідів для їх
працевлаштування.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
№ 875-ХІІ зобов'язання підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
виділяти та створювати робочі місця
для працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною третьою статті 18-1 Закону №
875-ХІІ передбачено, що державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно із частиною 3 статті 19 Закону №
875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць
відповідно до змісту частини 5 статті 19
Закону № 875-ХІІ вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону
№ 875-ХІІ до виконання підприємствами,
установами, організаціями, фізичними
особами, які використовують найману
працю, нормативу робочих місць,
визначеного згідно з частиною першою
цієї статті, може бути зараховано
забезпечення роботою інвалідів на
підприємствах, в організаціях
громадських організацій інвалідів
шляхом створення господарських
об'єднань підприємствами, установами,
організаціями, фізичними особами, які
використовують найману працю, та
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів з
метою координації виробничої, наукової
та іншої діяльності для вирішення
спільних економічних та соціальних
завдань.

Статтею 20 Закону № 875-ХІІ встановлено
обов'язок підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Таким чином, законодавство України
покладає обов'язок працевлаштування
інвалідів на орган державної влади з
питань праці та соціальної політики,
орган місцевого самоврядування та
громадські організації інвалідів за
умови створення робочих місць для
інвалідів та інформування зазначених
органів з метою їх працевлаштування.

Відповідно до загальних положень
Інструкції щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН підприємства, установи
й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від
форми власності та господарювання
повинні за наявності вакансій у
повному обсязі надавати інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакансій) центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації як платника страхових
внесків.

Таким чином, за своїм змістом звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було надано суду
звітність за формою № 3-ПН про
наявність вакансій, у період з січня 2013
року по грудень 2013 року (Том І а.с. 21-230,
Том ІІ а.с. 1-230, Том ІІІ а.с. 1-224).

Зі змісту вказаних звітів вбачається,
що Товариством протягом 2013 року було
створено вакантні місця саме для
інвалідів.

Крім того, відповідачем систематично
надсилались листи до відповідних
центрів зайнятості населення із
переліком наявних вакансій та вимогами
щодо кандидатів на вакантні посади,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Разом з тим, позивачем не надано
доказів того, що на підприємство
відповідача направлені інваліди не
були працевлаштовані, або їм було
відмовлено у працевлаштуванні на
вакантні посади.

Отже, відповідачем були виконані всі
вимоги чинного законодавства щодо
визначення кількості й створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та інформування центру
зайнятості, чим спростовуються доводи
позивача про вину відповідача та
правомірність застосування штрафних
санкцій, передбачених статтею 20 Закону
№ 875-ХІІ.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до вірного висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, зроблених у відповідності з
вищеназваними нормами матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.