Справа № 2а-11266/10/1370
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
Справа № 876/13022/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в
м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2013 року
у справі за позовом Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова до ОСОБА_1, за участю
третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Управління державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області та Закритого
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» про стягнення
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин,-

В С Т А Н О
В И В:

30.11.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в
розмірі 346467 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідач згідно Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» повинен був сплатити
податок з власників транспортних
засобів до бюджету Залізничного району
м. Львова в сумі 346467 грн. за першу
державну реєстрацію автомобілів, однак
доказів про зарахування вказаного
податку в дохід державного бюджету не
було надано, що у свою чергу є підставою
для його стягнення в примусовому
порядку.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2013 року
адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету суму
податкового боргу зі сплати податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в
розмірі 346467 грн.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що в жодному нормативному документі
не зазначено скільки часу необхідно
зберігати квитанцію про сплату
податку з власників транспортних
засобів при першій реєстрації
автомобіля.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
197 КАС, суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів у разі відсутності клопотань
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги колегія суддів суду апеляційної
інстанції визнала можливим розглядати
справу в порядку письмового
провадження.

У відповідності до вимог частини 6
статті 12 та частини 1 статті 41 КАС
України фіксація судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
сума податкового зобов'язання
відповідача із сплати податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів в
розмірі 346467 грн. у встановлені строки
до бюджету не сплачена, тобто
визнається сумою податкового боргу.
Відповідачем не представлено суду
доказів щодо сплати до бюджету
вказаної вище суми податкового боргу.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень. Відповідно до ст. 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів» від
11.12.1991 року порушення якого встановлено
податковим органом, та Закон України
від 25.06.1991 року № 1251-XII «Про систему
оподаткування», Закон України від
21.12.2000 року № 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» втратили чинність з
01 січня 2011 року, згідно з Податковим
кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона
починається з моменту набрання цим
актом чинності і припиняється з
втратою ним чинності, тобто до події,
факту застосовується той закон або
інший нормативно-правовий акт, під час
дії якого вони настали або мали місце
(рішення Конституційного Суду України
від 09.02.1999 року № 1-рп/99).

Спірні правовідносини виникли до 01.01.2011
року, а тому положення Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» та « Про систему
оподаткування», « Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» застосовуються
Судом при вирішенні спору.

Закон України від 25.06.1991 року № 1251-XII
«Про систему оподаткування» визначає
ставки, механізм справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів), за
винятком особливих видів мита та збору
у вигляді цільової надбавки до діючого
тарифу на електричну та теплову
енергію, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ для споживачів усіх форм
власності, і пільги щодо оподаткування
не можуть встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів про оподаткування.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону під
податком і збором (обов'язковим
платежем) до бюджетів та до державних
цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня або державного
цільового фонду, здійснюваний
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
оподаткування.

Згідно зі ст. 14 цього ж Закону до
загальнодержавних належать, зокрема,
такі податки і збори (обов'язкові
платежі), як податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів.

Відповідно до ст. 20 цього ж Закону
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів)
здійснюється державними податковими
органами та іншими державними органами
в межах повноважень, визначених
законами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, платниками податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів є
громадяни України, іноземні громадяни
та особи без громадянства (далі -
фізичні особи), які здійснюють першу
реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
статті 2 цього ж Закону є об'єктами
оподаткування.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону
об'єктами оподаткування є, зокрема,
автомобілі вантажні - код 8704.

Згідно зі ст. 3 цього ж Закону перша
реєстрація в Україні - це реєстрація
транспортного засобу в Україні, яка
здійснюється уповноваженими
державними органами України вперше
щодо цього транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Закону податок
з власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
сплачується фізичними особами - перед
проведенням першої реєстрації в
Україні, реєстрацією, перереєстрацією
транспортних засобів, а також перед
технічним оглядом транспортних
засобів щорічно або один раз за два
роки, але не пізніше першого півріччя
року, в якому провадиться технічний
огляд.

Згідно з ч. 6 ст. 5 цього ж Закону фізичні
особи - платники податку зобов'язані
пред'являти органам, що здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію, зняття з обліку або
технічний огляд транспортних засобів,
квитанції або платіжні доручення про
сплату податку за попередній (у разі
здійснення сплати) та за поточний роки,
а платники, звільнені від сплати цього
податку, - відповідний документ, що дає
право на користування цими пільгами.

Згідно з ч. 5 ст. 6 цього ж Закону сума
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, обчислюється за ставками,
визначеними у статті 3 цього ж Закону. У
разі виявлення юридичних чи фізичних
осіб, які не сплачували податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
вони зобов'язані сплатити податок не
більш як за три попередні роки.
Перерахування неправильно сплаченого
податку допускається не більш як за три
попередні роки. Органи, що здійснюють
державну реєстрацію транспортних
засобів, зобов'язані щомісячно
повідомляти податкові органи про
транспортні засоби, зареєстровані або
зняті з реєстрації протягом
попереднього місяця, за формою,
затвердженою центральним податковим
органом України, та їх власників.

Відповідно до ст. 7 цього ж Закону у разі
приховування (заниження) об'єктів
оподаткування з власників
транспортних засобів стягуються сума
несплаченого податку, а також пеня або
штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного
кодексу України від 21.06.2001 року податки,
збори (обов'язкові платежі) та інші
доходи державного бюджету визнаються
зарахованими в доход державного
бюджету з моменту зарахування на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету.

Згідно Інструкції «Про проведення
державної реєстрації, перереєстрації
та обліку транспортних засобів,
оформлення і видачі реєстраційних
документів, номерних знаків на них та
здійснення перевірок
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділів Державтоінспекції МВС
України» затвердженої наказом МВС
України №335 від 10.04.2002р. та відповідно
до постанови КМУ від 14.04.1997р. №341 «Про
Положення про ДАІ МВС» працівниками
ВРЕР ДАІ здійснюється контроль за
внесенням обов'язкових платежів
власниками транспортних засобів і
ставиться відмітка працівником на
заяві із зазначенням номерів квитанцій
про сплату обов'язкових платежів. У
зв'язку із цим, спеціалісту ВРЕР ДАІ
ГУМВС України у Львівській області
перед проведенням реєстрації
транспортного засобу в обов'язковому
порядку повинна бути пред'явлена
квитанція про сплату відповідних
податків. У разі відсутності квитанції
про сплату податків з власників
транспортних засобів, реєстрація
автомобіля не відбувається. Отже, Суд
дійшов переконання, що питання про
надання дозволу на реєстрацію
транспортних засобів відноситься
виключно до компетенції працівників
ВРЕР.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідач є
власником транспортних засобів марки
15.10.2009 р. - MAN, н/з НОМЕР_1, 2002 р. в.; 17.09.2009 р. -
VOLKSWAGEN LT46, н/з НОМЕР_9, 2001 р. в.; 09.2009 р. -
Mercedes-Benz, н/з НОМЕР_2, 1996 р. в.; 14.10.2009 р. - MAN
8.22 L2000, н/з НОМЕР_3, 2001 р. в.; 09.2009 р. - DAIMLER
Chryrsler, н/з НОМЕР_4, 1992 р. в.; .09.2009 р. - VOLKSWAGEN
LT46 , н/з НОМЕР_5, 2002 р. в.; 01.12.2009 р. - Mercedes-Benz
814D, н/з НОМЕР_6, 1997 р. в.; 14.10.2009 р. - Mercedes-Benz
Sprinter 4 12D , н/з НОМЕР_7, 1998 р. в.; 17.09.2009 р. -
Mercedes-Benz 1317, н/з НОМЕР_8, 1998 р. в., які
відповідно до ст. 2 Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів», є об'єктом оподаткування.

В матеріалах реєстраційних справ на
зазначені транспортні засоби наявні
заява, посвідчення про реєстрацію,
сертифікат відповідності,
товаросупровідні документи на
автомобіль, висновок спеціаліста,
накладні, посвідчення про реєстрацію
ТЗ, копії квитанцій про сплату податку
на суму 28740 грн., на суму 24 610 грн., на суму
559 грн., на суму 5973 грн., на суму 42500 грн.,
на суму 42500 грн., на суму 17272 грн., на суму
61800 грн., на суму 32060 грн., на суму 48090 грн.,
на суму 28740 грн., 2290 грн., 22990 грн., 2950 грн.,
на суму 109640 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним
позовом зазначає, що незважаючи на
наявність в матеріалах реєстраційних
справ транспортних засобів квитанцій
про сплату ОСОБА_3 податку, сума податку
в розмірі 346467 грн. фактично не надійшли
на рахунок відповідного бюджету.
Оригінали квитанції відсутні.

Стосовно доводів позивача про те, що
податок з власників транспортних
засобів на загальну суму 346467 грн. не
надійшов на рахунок відповідного
місцевого бюджету, то суд звертає увагу
на те, що поняття «сплата податку» та
«надходження коштів на рахунок» не є
тотожними поняттями. Сплата податку є
обов'язком платника податку, а
надходження коштів на рахунок є
результатом діяльності установ, які в
установленому законом порядку
уповноважені на здійснення діяльності
у сфері обігу грошових коштів, відтак,
відповідач не може нести обов'язку
подвійної сплати вищевказаного
податку, оскільки суми цього податку
повинні бути стягнуті з осіб, які
вчинили кримінально карні діяння.

Згідно з пунктами 8, 9 Правил ввезення
транспортних засобів на територію
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 31
травня 1994 року № 341 (чинних на час
виникнення спірних відносин), усі ТЗ, що
ввозяться на територію України,
підлягають митному оформленню в
порядку, встановленому чинним
законодавством. Увезені в Україну ТЗ
реєструються в органах ДАІ на підставі
належним чином оформлених і виданих
митними органами вантажних митних
декларацій (для юридичних осіб),
посвідчень про реєстрацію ТЗ (для
громадян) або завірених митними
органами довідок-рахунків (для
юридичних осіб та громадян). У разі коли
ТЗ експлуатувалися за межами України і
були зареєстровані у відповідних
органах іноземної держави,
обов'язковим є подання до органів ДАІ
реєстраційних документів цієї держави.
Згідно з пунктом 30 Правил ТЗ
(складові частини, що мають
ідентифікаційні номери), ввезені в
Україну фізичними особами, підлягають
реєстрації на підставі заяв власників
і виданих митними органами посвідчень
на їх реєстрацію в підрозділах ДАІ із
зазначенням відомостей про сплату
мита, заборону відчуження, дати
зворотного вивезення.

Виходячи із вимог законодавства, яке на
момент виникнення спірних
правовідносин регулювало питання
сплати податку з власників
транспортних засобів та самохідних
машин і механізмів (частини 6 статті 5
Закону №1963-XII та пунктів 3, 8 Правил), суд
дійшов переконання, що реєстрація на
ім'я ОСОБА_1 транспортних засобів
відбулася після перевірки посадовими
особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС
України у Львівській області сплати
особою необхідних платежів, в тому
числі податку з власників транспортних
засобів, після чого у встановленому
порядку про це були зроблені
відповідні відмітки на заяві.

Вказана позиція суду узгоджується по
суті із позицією Верховного суду
України, викладеною у постанові від
22.10.2013 року (справа № 21-104а13).

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно з
статтею 86 КАС України оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у
апеляційній скарзі, дають
адміністративному суду апеляційної
інстанції підстав для постановлення
висновків, які спростовують правову
позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки
спростовують і дають підстав для
висновку, що судом першої інстанції при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
та порушено норми процесуального
права.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2013 року
у справі №2а-11266/10/1370 скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В.П. Сапіга

Судді
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко