Справа № 826/10290/14
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Кузьменко А.І., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
до третя особаДержавної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві Комунальне підприємство
по утриманню житла Жовтневого району м.
Києвапровизнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_1.) звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - ОСОБА_2 (далі по
тексту - третя особа, ОСОБА_2.) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від 10
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 липня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
її до судового розгляду на 29 липня 2014
У судове засідання 29 липня 2014 року
з'явився представник відповідача.
Позивач та третя особа в судове
засідання не з'явились, що в силу
приписів частини 1 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
стало підставою для відкладення
розгляду справи на 11 серпня 2014 року.
У судовому засіданні 11 серпня 2014 року
ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва у Департаменту
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
Головного управління Державного
агентства земельних ресурсів в м. Києві
витребувано інформацію необхідну для
повного та об'єктивного вирішення
справи та відкладено розгляд справи на
20 серпня 2014 року.
У судове засідання 20 серпня 2014 року
з'явився позивача, представник
відповідача та третя особа.
У зв'язку з ненадходженням на день
розгляду справи витребуваних судом
документів, за результатами розгляду
клопотання представника відповідача
ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 серпня 2014 року
до надходження витребуваних судом
документів та інформації.
Станом на 02 вересня 2014 року до
Окружного адміністративного суду
міста Києва надійшли всі витребувані
документи, що стало підставою для
постановлення 02 вересня 2014 року ухвали
про поновлення провадження у справі та
призначення її до судового розгляду на
10 вересня 2014 року.
У судове засідання 10 вересня 2014 року
жодна зі сторін не з'явилась. Від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, за
результатами розгляду якого суд
відклав розгляд справи на 22 вересня 2014
року та постановив ухвалу про
залучення до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Комунальне підприємство по утриманню
житла Жовтневого району м. Києва та
витребування документів.
У судове засідання 22 вересня 2014 року
з'явились представник позивача, яка
позов підтримала і просила його
задовольнити, та представник
відповідача, який проти задоволення
позову заперечував. Також, під час
судового засідання з числа третіх осіб
виключено ОСОБА_2 в зв'язку зі смертю
останнього. Представник третьої особи -
Комунального підприємства по
утриманню житла Жовтневого району м.
Києва в судове засідання не з'явився,
про день, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.
Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 22
вересня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва встановив наступне.
22 червня 2004 року між Дочірнім
підприємством «Соларіс Трейд
Інвестментс Україна» (продавець) та
ОСОБА_1 (покупець) укладено договір
купівлі - продажу нежитлових приміщень,
згідно з яким продавець передав, а
покупець прийняв у власність нежитлові
приміщення, що складають 7/100 частин від
домоволодіння, а саме підвал: з прим. №1
по прим. №9 площею 174,2 кв.м., І поверх: з
прим. №10 по прим. №17, прим І площею 2,4
кв.м., прим. ІІ площею 1,5 кв.м., всього
площею 148,2 кв.м. Загальна площа
відчужуваних приміщень 322,4 кв.м.,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно реєстраційного посвідчення,
виданого Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 30 червня 2004 року,
зазначені нежитлові приміщення
зареєстровані за позивачем на праві
приватної власності, про що внесено
запис в реєстраційну книгу №д.7П-192 за
реєстрованим №2195-П.
Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців 14 вересня
2011 року ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа, а відповідно до копії свідоцтва
платника єдиного податку серія Б №465139
з 01 січня 2012 року перебуває на
спрощеній системі оподаткування та
сплачує єдиний податок.
У той же час, згідно з підпунктом 54.3.3
пункту 54.3 статті 54, пунктом 286.5 статті 286
Податкового кодексу України ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві винесено податкові
повідомлення - рішення, а саме 10 травня
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем земельний
податок з фізичних осіб у сумі 9948,64 грн.
Посилаючись на безпідставність та
протиправність дій податкового органу
щодо визначення податкового
зобов'язання по земельному податку,
ОСОБА_1 звернулась з відповідним
позовом до суду, в якому зазначила, що в
силу приписів Податкового кодексу
України не є платником податку на
Заперечуючи проти позову ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві зазначила, що позивачу на праві
власності належить частина
нежитлового приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, а тому в силу приписів пункту
286.6 статті 286 та пункту 287.8 статті 287
Податкового кодексу України ОСОБА_1 як
власник нежитлового приміщення
зобов'язана сплачувати земельний
податок за площі під таким приміщенням
з урахуванням пропорційної частки
прибудинкової території з дати
державної реєстрації права власності
Розглядаючи позовні вимоги по суті, суд
вважає за необхідне зазначити про
дотримання позивачем строку звернення
до суду, визначеного пунктом 56.18 статті
56 Податкового кодексу України,
оскільки відповідачем не надано
доказів направлення ОСОБА_1
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень у спосіб, визначений пунктом 58.3
статті 58 Податкового кодексу України, а
саме листом з повідомленням про
вручення та отримання нею такого листа
або його повернення із зазначенням
поштовою службою причини неможливості
Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд приходить до наступного.
Як вбачається зі змісту
адміністративного позову та доданих до
нього документів, оскаржуваними
податковими повідомленнями - рішеннями
ОСОБА_1 визначено грошові зобов'язання
по податку на землю з фізичних осіб за
Починаючи з 1 січня 2011 року набрав
чинності Податковий кодекс України
(далі по тексту - ПК України), яким
регулюються правовідносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів (в т.ч. земельного податку),
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.
Згідно із статтею 269 ПК України
платниками земельного податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.
Статтею 270 названого Кодексу визначено,
що об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні, та земельні частки
(паї), які перебувають у власності.
У пункті 286.1 статті 286 ПК України
закріплено, що підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.
У той же час, відповідно до пункту 287.1
статті 287 цього Кодексу власники землі
та землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
При переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно (пункт 287.6
статті 287 ПК України).
Аналіз наведених положень Податкового
кодексу України дає підстави для
висновку, що обов'язок здійснювати
оплату земельного податку виникає у
осіб, які набули право власності на
будівлю, споруду або їх частину саме з
моменту реєстрації права власності на
таке нерухоме майно.
Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії договору купівлі - продажу
нежилих приміщень від 22 червня 2004 року
та копії реєстраційного посвідчення
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 30 червня 2004 року, ОСОБА_1 на праві
приватної власності належать нежилі
приміщення загальною площею 322,4 кв.м. -
7/100 частин від домоволодіння по
АДРЕСА_1, про що 30 червня 2004 року внесено
запис в реєстраційну книгу №д.7П-192 за
реєстровим №2195-П.
Таким чином, в силу наведених положень
Податкового кодексу України з 01 січня
2011 року у позивача, як власника
нерухомого майна, виник обов'язок зі
сплати земельного податку за земельну
ділянку, на якій розташований
відповідний об'єкт нерухомості.
У той же час, пунктом 286.6 статті 286 ПК
України закріплено, що за земельну
ділянку, на якій розташована будівля,
що перебуває у спільній власності
кількох юридичних або фізичних осіб,
податок нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
1) у рівних частинах - якщо будівля
перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
За земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
користуванні кількох юридичних або
фізичних осіб, податок нараховується
кожному з них пропорційно тій частині
площі будівлі, що знаходиться в їх
користуванні, з урахуванням
прибудинкової території.
У відповідності до пункту 286.1 статті 286
цього Кодексу підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, щомісяця, але не
пізніше 10 числа наступного місяця, а
також за запитом відповідного
контролюючого органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Згідно із пунктом 286.5 названої статті
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться контролюючими
органами, які видають платникові до 1
липня поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному статтею 58 ПК
З наведених правових приписів
Податкового кодексу України
вбачається, що обов'язок по нарахуванню
сум земельного податку фізичним особам
покладено саме на контролюючі органи,
зокрема, органи державної податкової
служби, яким для визначення розміру
вказаного податку необхідно
встановити базу оподаткування,
наявність грошової оцінки землі, інші
відомості для визначення суми
податкового зобов'язання.
На підтвердження виконання
зазначеного обов'язку та проведення
нарахування суми грошового
зобов'язання, зазначеної в
оскаржуваних податкових повідомленнях
- рішеннях, із дотриманням положень
Податкового кодексу України,
відповідачем надано копію витягу з
грошову оцінку частини земельної
ділянки (кадастровий №69:098:001) від 16
серпня 2004 року №563, виданого позивачу, в
якій зазначена грошова оцінка частки
земельної ділянки площею 453,90 кв.м.
Однак, суд критично ставиться до
наданого витягу, оскільки в останньому
зазначено про місцезнаходження
земельної ділянки, а саме: АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 З огляду на викладене,
суд позбавлений можливості встановити,
про яку саме земельну ділянку іде мова
Також, зі змісту зазначеного документа
не уявляється за можливе встановити
правильність визначення площі
земельної ділянки, з якої проведено
розрахунок грошових зобов'язань у
відповідному розмірі, зокрема, немає
даних щодо площі всієї земельної
ділянки, на якій розташований будинок,
немає даних щодо площі приміщень
зазначеного будинку, що не дає
можливості перевірити дотримання
відповідачем вимог пункту 286.6 статті 286
ПК України, що у свою чергу,
унеможливлює перевірку правильності
визначення позивачу суми грошового
зобов'язання, зазначеної у податковому
повідомленні - рішенні від 10 травня 2011
Крім того суд зауважує, що зі змісту
листа Департаменту земельних ресурсів
направленого на виконання вимог ухвали
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 серпня 2014 року,
вбачається, що згідно даних міського
земельного кадастру земельна ділянка
на АДРЕСА_1 обліковується за
Комунальним підприємством по
утриманню житла Жовтневого району м.
Києва, а інформація щодо передачі у
власність чи у користування вказаної
земельної ділянки або її частини у
З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про ненадання відповідачем
доказів на підтвердження правильності
розрахунку суми грошового
зобов'язання, визначеної у податковому
повідомленні - рішенні, що є підставою
для визнання його протиправним та
Такі висновки суду узгоджуються з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалі від 24
Щодо правомірності визначення
позивачу грошових зобов'язань по
земельному податку за 2012 - 2014 рік, суд
вважає за необхідне зазначити
Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії свідоцтва платника єдиного
податку, позивач з 01 січня 2012 року
перейшла на спрощену систему
Підпунктом 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 ПК
України встановлено, що платники
єдиного податку звільняються від
обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.
Згідно із статтею 796 Цивільного кодексу
України одночасно з правом найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини) наймачеві
надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також яка прилягає до
будівлі або споруди, у розмірі,
необхідному для досягнення мети найму.
У договорі найму сторони можуть
визначити розмір земельної ділянки,
яка передається наймачеві. Якщо розмір
земельної ділянки у договорі не
визначений, наймачеві надається право
користування усією земельною ділянкою,
якою володів наймодавець.
При цьому, відповідно до підпункту 14.1.36
пункту 14.1 статті 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Таким чином, з аналізу наведеного
слідує, що у разі надання в оренду
будівель, споруд або їх частин за
договором оренди, одночасно з правом
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) наймачеві
надається право користування
земельною ділянкою, на якій вони
знаходяться, а також яка прилягає до
будівлі або споруди, тобто
підприємницька діяльність наймодавців
провадиться обов'язково за рахунок
здачі в оренду майна і земельної
ділянки, а отже така фізична
особа-підприємець (власник нежитлового
приміщення), будучи платником єдиного
податку, звільняється від нарахування
(сплати) та подання податкової
звітності з земельного податку.
Аналогічну позицію висловлено і
Державною податковою службою України в
Узагальнюючій податковій консультації
щодо плати земельного податку
власниками нежитлових приміщень,
платниками єдиного податку - фізичними
особами - підприємцями, затвердженої
Наказом від 23 листопада 2012 року № 1051.
З огляду на встановленні судом
обставини, а саме перебування позивача
на спрощеній системі оподаткування у
2012 - 2014 роках, а також використання
земельної ділянки, яка знаходилась у її
користуванні, для провадження
господарської діяльності, що полягала
у здачі в оренду приміщення в будівлі,
яка розміщена на цій земельній ділянці,
іншому господарюючому суб'єкту, суд
приходить до висновку, що позивач
звільнений від нарахування (сплати)
податкової звітності з земельного
податку за відповідні роки.
Аналогічних висновків дійшов і Вищий
адміністративний суд України в ухвалах
від 18 березня 2013 року у справі №
Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Доказів, які б підтвердили
правомірність нарахування грошових
зобов'язань з податку на землю за 2011 - 2014
роки, відповідач суду не надав.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Позов задовольнити.
2. Визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві від 10 травня 2011 року
№, від 18 квітня 2012 року №,
від 22 березня 2013 року № та від 17
червня 2014 року №14887-15.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Кузьменко