Справа № 2а-1506/11/0970
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2011-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"10" червня 2011 р.
справа № 2a-1506/11/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд в складі

судді Могили А.Б.,

з участю секретаря Надраги
Л.Я.,

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача
Кобацького Я.З., Козік О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_5 до Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення № від 07.04.2011
року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд із
адміністративним позовом до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення № від 07.04.2011
року в частині визначення податкового
зобов'язання за платежем ПДВ в розмірі
66415 грн. (53132 грн. - основний платіж, 13283
грн. - штрафна (фінансова) санкція).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
з 02.11.2010 року по 12.11.2010 року та з 24.12.2010
року Коломийською оДПІ у ОСОБА_5
проведено документальну виїзну
планову перевірку. За результатами
перевірки складено акт № 5613/172/
від 27.12.2010 року та остаточно прийнято
податкове повідомлення-рішення від 07
квітня 2011 року № на суму 81530 грн.
Дане рішення в частині визначення
податкового зобов'язання за платежем
ПДВ в розмірі 66415 грн. є протиправним
так як, не відповідають дійсності
твердження зазначені в розділі 2.5 Акту
перевірки щодо заниження податкового
зобов'язання з ПДВ, завищення
податкового кредиту. Така
неправомірність Коломийською оДПІ
обґрунтовується використанням ОСОБА_5
товарно-матеріальних цінностей не в
господарській діяльності та їх
подальшою реєстрацією в БТІ на фізичну
особу, а не на фізичну особу -суб'єкта
підприємницької діяльності, а також
використанням неналежно оформлених
податкових накладних. Суми податку,
сплаченого в зв'язку з таким
придбанням, а також придбанням
сировини, електроенергії на підставі
неналежно оформлених податкових
накладних не повинні включатися до
складу податкового кредиту. Проте, в
господарській діяльності ОСОБА_5
використовуються придбані
товарно-матеріальні цінності, так як
його основними видами діяльності є
лісопильне та стругальне виробництво,
просочування деревини та виробництво
дерев'яних будівельних конструкцій,
столярних виробів.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав наведених в позовній заяві.
Просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечили.
Суду пояснили, що одним із головних
факторів для формування податкового
кредиту з ПДВ за придбаними
товарно-матеріальними цінностями,
зареєстрованим платником ПДВ, є їх
подальше використання в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності такого
платника. Разом з тим, п. 1.7 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість»визначено, що податковий
кредит -це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначене згідно з цим Законом. Порядок
формування податкового кредиту
регламентується пунктом 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість». Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст.
7 цього Закону якщо платник податку
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначені для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту. Отже,
виробниче обладнання, будівельні
матеріали, що використовуються
позивачем для будівництва і
функціонування в майбутньому
міні-заводу, який буде зареєстрований
на позивача, як фізичну особу,
непов'язані з здійсненням
господарської діяльності. У зв'язку з
цим він не мав права включати суму 49271
грн. до податкового кредиту з ПДВ.
Також, позивач не мав права включати до
податкового кредиту 3861 грн. згідно
податкових накладних, які оформлені
без дотримання п 7.2.1. Закону України
«Про податок на додану вартість».
Просили в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
позивача та заперечення представників
відповідача, дослідивши в сукупності
письмові докази, якими сторони
обґрунтовують позовні вимоги та
заперечення на позов, суд встановив
наступне.

ОСОБА_5 фізичною особою-підприємцем
зареєстрований 11.09.2002 року, про що
свідчить копія свідоцтва про державну
реєстрацію серії НОМЕР_1, виданого
державним реєстратором виконкому
Коломийської міської ради (а.с.32). На
податковому обліку Коломийської оДПІ
позивач перебуває з 16.09.2002 року (а.с.11). З
2008 по 2010 роки позиває був платником
єдиного податку, що підтверджується
копіями відповідних свідоцтв, виданих
відповідачем (а.с.33-35). Крім того,
позивач зареєстрований платником
податку на додану вартість (свідоцтво
№65967754 від 17.06.2003 року, видане
Коломийською оДПІ) (а.с.11, 99).

Працівниками відповідача з 02.11.2010 року
до 12.11.2010 року та з 24.12.2010 року по 27.12.2011
року проводилася планова виїзна
документальна перевірка дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з
01.10.2008 року по 30.09.2010 року.

У період, що перевірявся, фізична
особа-підприємець ОСОБА_5 здійснював
лісопильне та стругальне виробництво,
просочування деревини, виробництво
дерев'яних будівельних конструкцій та
столярних виробів, тобто займався
видами господарської діяльності,
зазначеними в його реєстраційних
даних.

Проведеною перевіркою встановлено, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_5, в
порушення п.4.1 ст.4, п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.3.1
п.7.3, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»занизив податкове
зобов'язання з ПДВ на суму 65225 грн.
Зокрема, завищив суму податкового
кредиту в листопаді місяці 2008 року -37604
грн. ПДВ внаслідок придбання
будівельних матеріалів у ТОВ
«Українсько-німецький будівельний
консорціум»(податкова накладна №18 від
25.11.2008 року), завищив суму податкового
кредиту в грудні місяці 2008 року -11667
грн.ПДВ внаслідок придбання фрезерного
верстату в ПП «Імекс»(податкова
накладна №1203 від 24.12.2008 року), відніс до
податкового кредиту суми ПДВ -3861 грн.
згідно податкових накладних,
оформлених не належним чином.

За результатами перевірки складено акт
перевірки № 5613/172/ від 27.12.2010 року
(а.с.10-25).

На підставі даного акту перевірки
Коломийською оДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.01.2011 року №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 97836 грн., з них
65224 грн. основний платіж та 32612 грн.
штрафна (фінансова) санкція.

Вказане рішення відповідача було
предметом перегляду, згідно скарги
позивача, ДПА в Івано-Франківській
області, яка рішенням від 01.04.2011 року №
906/10/25-019/96/247 скасувала його в частині
16306 грн. штрафної (фінансової) санкції, в
іншій частині залишила без змін.

Відповідачем за результатами розгляду
скарги позивача 07.04.2010 року прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість -65224 грн. і застосовано
штрафні (фінансові) санкції в розмірі
16306 грн.

Суд вважає, що дане рішення відповідача
в частині визначення податкового
зобов'язання за платежем ПДВ в розмірі
66415 грн. (53132 грн. - основний платіж, 13283
грн. - штрафна (фінансова) санкція) є
таким, що прийняте необґрунтовано,
тобто без урахування усіх обставин, що
мають значення для його прийняття.

Судом встановлено, що позивач
27.02.2007 року уклав із Березівською
сільською радою Тисменицького району
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 0,7737 га з метою
будівництва та обслуговування
міні-заводу з переробки деревини
(а.с.36-38).

Пізніше, 18.07.2007 року, виконком
Березовської сільської ради продав
ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельну ділянку площею
7262 кв.м. для обслуговування виробничих
приміщень, про що свідчить копія
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 18.07.2007 року, на
підставі якого позивачем 04.03.2008 року
оформлено Державний акт на право
власності на земельну ділянку (а.с.42-45).

Судом також встановлено, що позивач, на
виконання договору № 7452 від 30.08.2005 року
про створення науково-технічної
продукції, отримав від ВАТ
«Український
проектно-конструкторський
технологічний інститут лісової
промисловості»робочий проект
лісопильно-деревообробного
виробництва, який передбачає наявність
сушильних камер із навісом та
лісопильний цех із оциліндрувальним
верстатом.

З метою реалізації цього Проекту в
листопаді 2008 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Українсько-німецький будівельний
консорціум»та фізичною
собою-підприємцем ОСОБА_5 укладено
договір поставки будівельних
матеріалів.

На виконання вказаного договору 25.11.2008
року ТОВ «Українсько-німецький
будівельний консорціум»за видатковою
накладною № И-2/9 передало позивачу
будівельні матеріали (цеглу, панелі,
полоси, труби) на суму 225 624 грн. з ПДВ та
видало податкову накладну №18 від 25.11.2008
року на суму вказаної поставки (а.с.58-59).

За поставлені товари позивачем
проведено з ТОВ «Українсько-німецький
будівельний консорціум»розрахунок в
повному обсязі, визначеному у
видаткових та податкових накладних, що
не заперечується в суді представниками
відповідача.

Крім того, позивачем 22.12.2008 року
укладено договір № 21 з ПП «ІМЕКС»про
купівлю фрезерного 3-х стороннього
верстату, моделі ВФ-3, верстату для
замка, мод. ВЗ-1 (а.с.60).

На виконання цього договору ПП
«ІМЕКС»за видатковою накладною № 1203
від 24.12.2008 року передало позивачу
фрезерний 3-х сторонній верстат, моделі
ВФ-3, за ціною 70000 грн. з ПДВ та видало
податкову накладну №1203 від 24.12.2008 року
на суму покупки (а.с.61-62). Представниками
відповідача в судовому засіданні не
заперечено факту розрахунку позивача
за поставлене ПП «ІМЕКС»обладнання.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»(чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку, а також у зв'язку з придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Таким чином, Законом України «Про
податок на додану вартість»(чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено право на
включення до податкового кредиту
звітного періоду сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням
(будівництвом, спорудженням) основних
фондів (основних засобів, у тому числі
інших необоротних матеріальних
активів та незавершених капітальних
інвестицій в необоротні капітальні
активи), у тому числі при їх імпорті, з
метою подальшого використання у
виробництві та/або поставці товарів
(послуг) для оподатковуваних операцій у
межах господарської діяльності
платника податку.

Правильність формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
послуг з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податку отримати користь від
придбаних послуг, а отже придбання
будівельних матеріалів, обладнання, що
необхідні для організації та
здійснення господарської діяльності
позивача, і є його господарською
діяльністю направленою на отримання
доходу.

Частиною 1 ст. 320 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник має
право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського
кодексу України
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення.

Висновок відповідача про неможливість
віднесення витрат на придбання
виробничого обладнання та будівельних
матеріалів, які використовуються для
зведення і роботи міні-заводу, який
буде власністю позивача як фізичної
особи, та які правомірно
використовуються у його господарській
діяльності, до складу податкового
кредиту позивача, не ґрунтується на
нормах Закону України «Про податок на
додану вартість»(чинного на момент
виникнення спірних правовідносин).
Доводи представників відповідача з
цього приводу не беруться судом до
уваги.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх
обтяжень»обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належать
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме право власності на нерухоме майно.

Отже, виходячи з системного аналізу
вказаного вище нормативно-правового
акту чинне законодавство України при
реєстрації права власності на не
рухоме майно не відокремлює його
належність фізичній особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності.

В акті перевірки № 5613/172/ від
27.12.2010 року вказано про порушення
позивачем п.7.2.1 Закону України «Про
податок на додану вартість», так як ним
віднесено до податкового кредиту суми
ПДВ -3861 грн. згідно неналежно
оформлених накладних: в жовтні 2008 року -
731 грн., в І кварталі 2009 року -1333 грн., в ІІ
кварталі 2009 року -869 грн., в ІІІ кварталі
2009 року 562 грн., ІV кварталі 2009 року -366
грн.

В судовому засіданні встановлено,
що Лисенький РЕМ ВАТ
«Прикарпаттяобленерго», на підставі
договору № 677 від 22.05.2008 року, продавав
позивачу активну електроенергію. На
виконання цього договору продавцем
надавалися позивачу податкові
накладні № 1078/29 від 31.10.2008 року, №517/29 і
№518/29 від 31.03.2009 року, 728/29 від 30.04.2009 року,
№1081/29 і №1082/29 від 30.06.2009 року, №782/29 і
№783/29 від 31.07.2009 року, №1168 і №1169/29 від
30.09.2009 року, №1077/29 від 31.10.2008 року, №721/29
від 30.11.2008 року (а.с.80, 82-92).

Зазначені податкові накладні не
містять індивідуального податкового
номера покупця.

Крім того, в податковій накладній від
16.02.2009 року, наданій позивачу ПП
«Ясини-ліс»на виконання угоди про
купівлю позивачем лісодеревини,
відсутній номер накладної (121-123).

В п 7.2.1. Закону України «Про
податок на додану вартість»(чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин) зазначено, що платник
податку зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, що має містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дату виписування податкової
накладної; в) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або
місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
є) повну або скорочену назву,
зазначену у статутних документах
отримувача; ж) ціну поставки без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.(

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»(чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Представники відповідача в суді не
заперечили, що суми ПДВ -3861 грн.,
включені позивачем до складу
податкового кредиту, відповідають
зазначеним у вказаних вище податкових
накладних. Вказані відповідачем
недоліки податкових накладних не
перешкоджають можливості
ідентифікувати особу, яка видала
податкову накладну, містять, зокрема,
відомості про придбані товари (роботи,
послуги), їх вартість, дату здійснення
операції та відповідну суму податку на
додану вартість.

Суд вважає, що незначні недоліки в
заповненні податкових накладних,
одержаних позивачем від
постачальників, не є підставою для
висновку про неправомірність
віднесення понесених ним витрат до
податкового кредиту та про
обґрунтованість рішення податкової
інспекції щодо нарахування фінансових
санкцій.

Згідно з абзацом другим підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»(чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин) підставою для
відповідальності платника податку є не
підтвердження сум податку, включеного
до податкового кредиту, на момент
перевірки платника податку. При цьому
відповідальність за правильність
виписування податкової накладної
покладена не на покупця, а на продавця
товарів.

Таким чином, податковий кредит
позивача суд вважає підтвердженим
зазначеними податковими накладними,
незважаючи на те, що вони мають
незначні недоліки.

З огляду на відсутність порушення
позивачем порядку формування
податкового кредиту з ПДВ, немає також
підстав для застосування до нього
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
13283 грн.

Частина 2 ст. 71 КАС України встановлює,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень,
дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про невідповідність вимогам
ч. 3 ст. 2 КАС України оскаржуваного
податкового повідомлення рішення в
частині визначення податкового
зобов'язання за платежем ПДВ в розмірі
66415 грн., (53132 грн. - основний платіж, 13283
грн. - штрафна (фінансова) санкція) та
необхідність його скасування в цій
частині.

На підставі ст.124 Конституції України,
керуючись ст.ст.158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 07.04.2011
року про визначення 66415 грн. - суми
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку визначеному ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга на постанову
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
(підпис) Могила
А.Б.

Постанова складена в повному
обсязі 15.06.2011 року.