Справа № 813/4386/14
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р.

Справа № 876/7990/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Львівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 16
липня 2014 року у адміністративній
справі №813/4386/14 за позовом Львівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівське АТП-14631»
про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н ОВ И В :

Львівське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось в суд з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівське АТП-14631»
про стягнення боргу в сумі 304826,73 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивачем подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального права, зокрема закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» та
вказує, що з урахуванням вимог
вказаного Закону не передбачено
звільнення від відповідальності у разі
відсутності вини роботодавця чи вжиття
всіх залежних від роботодавця заходів
щодо створення робочих місць для
інвалідів. Просить постанову суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову постанову про задоволення позову
в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне. З
поданого ТзОВ «Львівське АТП-14631» звіту
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік вбачається, що
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
відповідача за 2013 рік становила 712 осіб,
з них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність становить 16 осіб, при
нормативі 28 осіб.

Суд першої інстанції в задоволенні
полову відмовив з тих підстав, що з
наявних в матеріалах справи доказів
вбачається, що відповідачем було вжито
всіх можливих від нього заходів з метою
недопущення правопорушення у сфері
господарювання, а відмова у
працевлаштуванні осіб, яким
встановлена інвалідність була
зумовлена відсутністю в цих осіб
необхідної кваліфікації, у зв'язку з
чим відсутні підстави для застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення нормативу щодо
працевлаштування інвалідів та
стягнення з відповідача пені за
порушення строків сплати таких
санкцій.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх такими, що
відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Спеціальним законом, який визначає
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні і гарантує їм рівні
з усіма іншими громадянами можливості
для участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями і
інтересами, є Закон України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

З поданого ТзОВ «Львівське АТП-14631»
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
вбачається, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу відповідача за 2013
рік становила 712 осіб, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність становить 16 осіб, при
нормативі 28 осіб.

Крім того, як вбачається із
колективного договору ТзОВ «Львівське
АТП-14631» на 2012-2015 роки, товариство взяло
на себе зобов'язання у випадках,
передбачених законодавством,
організувати навчання,
перекваліфікацію і працевлаштування
інвалідів відповідно до медичних
рекомендацій, встановити на їх
прохання неповний робочий день або
неповний робочий тиждень та створити
пільгові умови праці, та надавати
інвалідам І та ІІ груп щорічну основну
відпустку тривалістю 30 календарних
днів, а інвалідам ІІІ групи - 26
календарних днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів» та п. 2 «Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 року №70,
відповідач упродовж 2013 року щомісяця
подавав звіти форми № 3-ПН, якими ТзОВ
«Львівське АТП-14631» інформувало
Львівський міський центр зайнятості
про наявність вільних вакансій для
працевлаштування інвалідів, в
кількості від 13 чоловік на посади:
«водій автотранспортних засобів з
виконанням робіт по професії
контролера-касира» та «слюсар з
ремонту автомобілів».

Упродовж 2013 року в рахунок створених
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у Товариство Львівським
міським центром зайнятості було
скеровано п'ять осіб з числа осіб, які
зареєстровані в центрі зайнятості, та
відносяться до осіб з обмеженою
працездатністю, а саме: ОСОБА_1
(скерування від 18.02.2013 року), ОСОБА_2
(скерування від 03.06.2013 року), ОСОБА_3
(скерування 03.06.2013 року), ОСОБА_4
(скерування від 11.07.2013 року) та ОСОБА_5
(скерування від 27.11.2013 року), що
підтверджується листом Львівського
міського центру зайнятості від 22.01.2014
року №10/515.

При цьому, четверо з вищезазначених
осіб, а саме ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відмовились від
працевлаштування на підприємстві
відповідача, про що подали відповідні
заяви. ОСОБА_5 було відмовлено
відповідачем у працевлаштуванні на
посаду «слюсар з ремонту автомобілів»
у зв'язку з невідповідністю
встановленим вимогам та за станом
здоров'я, про що були зроблені
відповідні відмітки у корінцях
направлень на працевлаштування.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
створення спеціальних робочих місць
для працевлаштування інвалідів
здійснюється за рахунок коштів Фонду
соціального захисту інвалідів або за
рішенням місцевої ради за рахунок
власних коштів підприємств, установ,
організацій.

Так, адміністративно-господарські
санкції, застосування яких передбачено
ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», є видом
господарсько-правової
відповідальності, що встановлена ч. 3
ст. 217 Господарського кодексу України, у
зв'язку з чим підставою для їх
застосування є вчинення суб'єктом
господарювання правопорушення у сфері
господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ
«Львівське АТП-14631» зобов'язання,
передбачені ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо виділення та
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів,
забезпечення інших
соціально-економічних гарантій,
передбачених чинним законодавством,
надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітування Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України в 2013 році виконало в повному
обсязі, а відтак відповідачем вжито
усіх можливих заходів для
працевлаштування інвалідів відповідно
до встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону
нормативу робочих місць.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підбір робочого
місця здійснюється з урахуванням
побажань інваліда, наявних у нього
професійних навичок і знань, а також
рекомендацій медико-соціальної
експертизи. Аналогічна за змістом
норма, вміщена в частині третій статті
18-1 цього Закону, відповідно до якої
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Таким чином, з наявних в матеріалах
справи доказів вбачається, що
відповідачем було вжито всіх можливих
від нього заходів з метою недопущення
правопорушення у сфері господарювання,
а відмова у працевлаштуванні осіб, яким
встановлена інвалідність була
зумовлена відсутністю в цих осіб
необхідної кваліфікації, у зв'язку з
чим підстави для застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення нормативу щодо
працевлаштування інвалідів відсутні.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування, відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування.

Таким чином, оскільки правові підстави
для застосування до ТзОВ «Львівське
АТП-14631» адміністративно-господарських
санкцій відсутні, то немає підстав і
для стягнення з відповідача пені за
порушення строків сплати таких
санкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2014
року у адміністративній справі №813/4386/14
- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс