Справа № 803/2093/14
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

803/2093/14

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року

Справа № 803/2093/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого – судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Луцької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньагропродактс” про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Луцька об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі – Луцька ОДПІ, позивач) звернулася з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньагропродактс” (далі – ТзОВ “Волиньагропродактс”, відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 112131,31 грн. із рахунків у банках, обслуговуючого такого платника податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрований суб’єктом господарювання, взятий на облік як платник податків у Луцькій ОДПІ та зобов’язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України (далі – ПК України). Станом на 11.09.2014 року за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість у сумі 112131,31 грн. Луцькою ОДПІ відповідно до статті 59 ПК України відповідачу була надіслана податкова вимога №373-22 від 28.05.2014 року, проте відповідач податковий борг не сплатив. Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20, пункту 95.3 статті 95 ПК України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника.

Позивач просить стягнути з рахунків у банках, обслуговуючих ТзОВ “Волиньагропродактс”, в дохід державного бюджету податковий борг у розмірі 112131,31 грн.

В судове засідання, призначене на 10:00 24.10.2014 року, представники сторін не прибули, проте представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча відповідно до частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно із частиною шостою статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки в судове засідання представники сторін не прибули, при цьому, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ “Волиньагропродактс” зареєстроване як юридична особа, що підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.4), має відкриті рахунки в банківських установах (а.с.5).

Станом на 11.09.2014 року за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 112131,31 грн., про що зазначено Луцькою ОДПІ у довідці про наявність заборгованості по платежах до бюджету (а.с.5) та розрахунку сум податкового боргу ТзОВ “Волиньагропродактс” (а.с. 6-7).

Позивачем відповідно до статті 59 ПК України була направлена відповідачу податкова вимога №373-22 від 28.05.2014 року (а.с. 24), проте вказані заходи не спричинили погашення податкового боргу відповідачем.

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що платники податків зобов’язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов’язком визнається обов’язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов’язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов’язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пп. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України, сума грошового зобов’язання самостійно узгодженого платником податків, або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом в строк, а також пеня, нарахована на суму грошового зобов’язання, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Судом встановлено, що податковий борг відповідача виник внаслідок несплати узгоджених сум податкових зобов’язань, визначених платником податків самостійно в податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень, травень та липень 2014 року та згідно договору про розстрочення грошових зобов’язань від 30.04.2014 року №68.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов’язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України).

В подальшому відповідно до пунктів 95.2 - 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підпунктами 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг – це сума узгодженого грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання; грошове зобов’язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов’язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно із підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 112131,31 грн., тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про стягнення з рахунків ТзОВ “Волиньагропродактс” у банках, обслуговуючих платника податків, на користь держави коштів у розмірі податкового боргу в сумі 112131,31 грн..

Керуючись статтями 122, 128, 162, 163 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньагропродактс” у банках, обслуговуючих платника податків, в дохід Державного бюджету України кошти у розмірі податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 112131,31 грн. (сто дванадцять тисяч сто тридцять одна гривня 31 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. Д. Ковальчук