Справа № 761/33173/13-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кравець
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.,

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання:
Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Шевченківського районного
суду міста Києва від 03 березня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), Голови
Київської міської державної
адміністрації Попова Олександра
Павловича, треті особи: ОСОБА_3,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, Комунальне підприємство
«Залізничне» Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації,
про визнання незаконним та скасування
рішення суб'єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

Постановою Шевченківського районного
суду міста Києва від 03 березня 2014 року
позов задоволено, визнано незаконним
та скасовано Розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) «Про переведення
житлових приміщень квартир АДРЕСА_1 у
нежилі» від 07 грудня 2011 року № 2323.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
третя особа - ОСОБА_3 звернулася до
Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з`явились у судове
засідання, перевіривши за матеріалами
справи наведені у апеляційній скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_4 є власницею квартири
АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1 Розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 07 грудня 2011 року №
2323, відповідно до ст. 8 Житлового
кодексу Української PCP, ст. 319
Цивільного кодексу України,
розглянувши звернення громадянки
ОСОБА_3 від 12 жовтня 2011 року, в межах
функцій органу місцевого
самоврядування, переведено, як виняток,
житлові приміщення квартир АДРЕСА_1, в
нежилі за умови виконання п. 2 цього
розпорядження (а.с. 80).

В подальшому, на підставі даного
Розпорядження, ОСОБА_3 15 травня 2013 року
була зареєстрована Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві відповідна
декларація про початок виконання
будівельних робіт, на підставі якої, у
свою чергу, були розпочаті роботи з
реконструкції частини першого поверху
АДРЕСА_1, що підтверджується, серед
іншого, листом Комунального
підприємства «Залізничне»
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації від 10 червня
2013 року за № 729-03/44 та листами
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації від 25 червня
2013 року за № 108/06-КО-103/2 та від 01 липня 2013
року за № 108/06-КО-103/1 (а.с. 67-70).

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України орган державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Водночас, частиною 7 статті 41
Конституції України встановлено, що
використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію і природні якості землі.

Положеннями ст. 319 та ч. 2 ст. 383
Цивільного кодексу України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
основи містобудування» однією із
основних вимог до містобудівної
діяльності є урахування законних
інтересів та вимог власників або
користувачів земельних ділянок та
будівель, що оточують місце
будівництва.

Положеннями ст. 6 ЖК України
регламентовано, жилі будинки і жилі
приміщення призначаються для
постійного проживання громадян, а
також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і
гуртожитків. Надання приміщень у жилих
будинках для потреб промислового
характеру забороняється.

Згідно вимог ч. 1 ст. 8 ЖК України
переведення придатних для проживання
жилих будинків і жилих приміщень у
будинках державного і громадського
житлового фонду в нежилі, як правило, не
допускається. Однак, у виняткових
випадках переведення жилих будинків і
жилих приміщень у нежилі може
здійснюватися за рішенням органів,
зазначених у ч. 2 ст. 7 цього Кодексу,
тобто за рішенням виконавчого комітету
обласної, міської (міста
республіканського підпорядкування)
Ради народних депутатів.

Окрім того, згідно вимог п.п. 1.4 Порядку
переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі у м. Києві,
затвердженого Розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 01 жовтня 2002 р року №
1825 та зареєстрованого в Київському
міському управлінні юстиції 08 жовтня
2002 року за № 76/459, який був чинним на час
видачі оскаржуваного Розпорядження,
переведення жилих приміщень державної,
колективної, приватної форм власності
у нежилі допускається у разі, якщо вони
розташовані у цокольних, підвальних,
напівпідвальних, перших та других
поверхах жилих будинків, які мають
окремий вихід або мають можливість
влаштування окремого виходу та за
згодою власників жилих будинків.

Пунктом 3.1 зазначеного Порядку
визначено, що для вирішення питання
переведення жилого будинку, жилого
приміщення у нежилий, нежиле
відповідно до ст. 8 Житлового кодексу
Української РСР (як виняток) власник
жилого будинку, жилого приміщення
звертається із заявою з проханням
переведення жилого будинку, жилого
приміщення у нежилий, нежиле до
Київської міської державної
адміністрації.

До заяви додаються такі документи:

- завірені нотаріально копії
документів, що підтверджують право
власності на жилий будинок, жиле
приміщення (договір купівлі-продажу,
свідоцтво або ін. з відміткою
реєстраційного напису БТІ);

- технічний паспорт жилого будинку,
жилого приміщення (поверховий план);

- довідка з житлово-експлуатаційної
організації (ОСББ, ЖБК або ін.) про те, що
у жилому будинку, жилому приміщенні
ніхто не зареєстрований і не проживає;

- у разі, якщо власнику на праві
власності належить жиле приміщення,
надається письмова згода власника
жилого будинку (ОСББ, ЖБК або ін.) на
подальше його використання.

Також, відповідно до п.п. 2.6 Порядку
підготовки дозволів на проектування та
реконструкцію, реставрацію та
капітальний ремонт об'єктів,
перепланування квартир та нежилих
приміщень, інших
вбудовано-прибудованих приміщень,
опорядження фасадів, встановлення
антен стільникового (мобільного)
зв'язку та переведення жилого будинку
(житлового приміщення) до нежитлового
фонду у місті Києві, затвердженого
наказом Головного управління
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища від 30 січня 2010 року
№ 59, для отримання дозволу на
переведення жилого будинку, жилого
приміщення у нежилі з одночасною
реконструкцією першого поверху та
влаштуванням окремого власного входу з
вулиці до нежилих приміщень до
Головного управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища замовником мають бути
подані, серед іншого, згода
балансоутримувача будинку (оригінал)
та згода співвласників будинку на
переведення жилого приміщення до
нежилого фонду.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 є власницею квартири АДРЕСА_2 та
постійно проживає в ній.

В розташованих поверхом нижче (на
першому поверсі) квартирах АДРЕСА_1
цього ж будинку, які мають спільне
суміжне перекриття між поверхами,
власником яких є третя особа по даній
справі - ОСОБА_3, ведуться будівельні
роботи щодо перепланування та
реконструкції зазначених жилих
приміщень, зокрема, відбулось
демонтування внутрішніх перегородок
із втручанням в капітальні несучі
конструкції, із зміною конфігурації
капітальних стін, об'єднання житлових
приміщень з частиною підвальних
(цокольних) приміщень будинку, тощо. При
цьому, у квартирах АДРЕСА_1 були
демонтовані внутрішні перегородки, у
несучій цокольній стіні квартири
АДРЕСА_1 зроблено виїзд у провулок та
окремий вхід з боку АДРЕСА_1, протягнуто
силовий електричний кабель, вивезена
велика кількість ґрунту. Також, була
збудована прибудинкова тераса біля
квартир АДРЕСА_1 безпосередньо під
вікнами позивача ОСОБА_4

Позивачем наголошено на тому, що згоди
на будівництво в квартирах АДРЕСА_1 та
їх переведення з житлового фонду в
нежитловий, а також на будівництво
тераси ні позивач ОСОБА_4, ні інші
власники суміжних квартир та інших
квартир будинку не надавали.

Водночас, апелянтом зазначено, що нею
були надані відповідачу всі документи
для отримання дозволу на переведення
жилого приміщення у нежиле, в тому
числі й згоду співвласників будинку.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження існування
такої згоди співвласників будинку.

Крім того, КП «Залізничне»
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації в своїх
поясненнях (т. 1, а.с.125-128), також
зазначило, що воно не надавало
погодження на переведення житлових
приміщень квартир АДРЕСА_1 в нежилі.

Доказів протилежного відповідачем не
надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржуване
Розпорядження від 07 грудня 2011 року № 2323
прийнято не у спосіб, передбачений
Конституцією та законами України та з
порушенням законних прав та інтересів
громадян.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам.

В свою чергу, доводи апелянта
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства, а отже,
не підлягають задоволенню.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду міста Києва від 03 березня 2014 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 27.10.2014
року.

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.