Справа № 2а-747/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа №
109453/12/9104 Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 11 квітня 2011 року
в справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області, про стягнення
невиплачених коштів, передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», -

ВСТАНОВИЛА

11 березня 2011 року позивач ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом, в якому
просила про стягнення невиплачених
коштів передбачених ст. 37 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період в межах строку позовної
давності.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 11 квітня 2011
року у справі №2-а-747/11 адміністративний
позов задоволено частково. Визнано дії
управління праці та соціального
захисту населення Любешівської
державної адміністрації, щодо виплати
не в повному розмірі ОСОБА_3 на її
неповнолітню дитину ОСОБА_4 доплати,
передбаченої ст. 37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
протиправними. Зобов'язано управління
праці та соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та виплату ОСОБА_1 на її неповнолітню
дитину ОСОБА_4 грошової допомоги в
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі 40% від
мінімальної заробітної плати за період
з 11 вересня 2010 року по 11 квітня 2011 року,
на підставі положень ст. 37 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з урахуванням проведених виплат. В
решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що зазначена
постанова не відповідає вимогам
чинного законодавства та прийнята з
порушенням матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
справи.Відповідно до вимог п.5 ст.51 гл.8
розділу 2 Бюджетного Кодексу України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.
Тому, управління, як розпорядник
найнижчої ланки вважає, що відсутні
законні підстави для проведення
відшкодування грошових виплат в інших
розмірах.

Колегія суддів, у відповідності до ст.
197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Частинами 1, 2 статті 99 КАС України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого КАС України або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 відповідно до посвідчення серія
НОМЕР_1 від 16.01.2007 року є дитиною, яка
потерпіла від Чорнобильської
катастрофи, відповідно до свідоцтва
про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 від
02.01.2007 року, матір дитини - ОСОБА_1.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 106 від 23 липня 1993
року «Про організацію виконання
постанов Верховної Ради Української
РСР про порядок введення в дію законів
Української РСР "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи»,
село В'язівне Любешівського району
Волинської області, де проживає ОСОБА_1,
віднесено до переліку населених
пунктів, жителям яких виплачується
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва за тісними
територіально-виробничими та
соціальними відносинами, зони
гарантованого добровільного
відселення.

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року, зобов'язує кожну країну,
яка підписала Конвенцію, забезпечити
можливість особам, яким завдана ядерна
шкода, реалізувати свої права на
відшкодування ядерної шкоди.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року відповідальність за
ядерну шкоду є абсолютною.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
компенсації громадянам, які проживають
на територіях радіоактивного
забруднення у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, а саме у зоні
гарантованого добровільного
відселення - 40 процентів від
мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України cуд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над
нормативними актами Кабінету
Міністрів України колегія суддів
вважає, що застосування відповідачем
положень постанов Кабінету Міністрів
України є безпідставним, а тому виплати
повинні здійснюватись відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів вважає, за потрібне
наголосити, що покликання відповідача
на те, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, тому
вирішення питання щодо виділення
додаткових коштів для забезпечення
виконання судових рішень , можливе лише
після збільшення бюджетних призначень
є безпідставними, оскільки відсутність
бюджетних асигнувань для задоволення
вимог до уваги взяти не можна, так як
невиконання чи неналежне виконання
законів про виплати через відсутність
бюджетних коштів не є підставою для
виправдання недоплати наведених вище
виплат.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною. У разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає (ч.9, 10 ст.183-2 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 11, 99, 183-2, 185, 186, 195, 196, 197,
199, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу управління праці
соціального захисту населення
Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області
залишити без задоволення, а постанову
Любешівського районного суду від 11
квітня 2011 року у справі №2-а-747/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук