Справа № 2а-14514/12/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 жовтня 2014 року № 2а-14514/12/2670

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Келеберди В.І.,
суддів Данилишин В.М. Качура І.А.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
Міністерства фінансів України
Старшого державного податкового
інспектора Галини Борисівни Гуріної
В.о. начальника ДПІ у Дзержинському
р-ні І.А. Сагайдак провизнання дій
протиправними, скасування податкових
повідомлень-рішень, актів перевірки,
відшкодування моральної шкоди О Б С Т А
В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, Міністерства
фінансів України, старшого державного
податкового інспектора Гуріної Галини
Борисівни, в.о. начальника Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі Сагайдак І.А., з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог, про
зобов'язання утриматись від вчинення
дій у вигляді обмеження господарської
діяльності позивача, скасування
податкових повідомлень-рішень від
18.09.2012 №1, від 06.12.2012 №1, від
12.03.2013 №; скасування актів від
07.09.2012 №3560/1701/НОМЕР_1, від 23.11.2012
№5406/1701/НОМЕР_1, від 26.02.2013 №747/1710/НОМЕР_1;
скасування наказу від 20.12.2011 №1675,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27.12.2011 №1536/20274;
стягнення на користь позивача судового
збору, суми штрафу, відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки актів від 07.09.2012
№3560/1701/НОМЕР_1, від 23.11.2012 №5406/1701/НОМЕР_1,
від 26.02.2013 №747/1710/НОМЕР_1 є
безпідставним, що свідчить про
протиправність прийнятих на їх підстав
податкових повідомлень-рішень. Крім
того, позивач зазначає, що
Міністерством фінансів України
протиправно видано Наказ від 20.12.2011
№1675, яким затверджено форми свідоцтва
платника єдиного податку та порядку
видачі свідоцтва, форми та порядку
подання заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування та
форми розрахунку доходу попередній
календарний рік.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
13.05.2013 у справі №2а-14514/12/2670 відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Дзержинської Державної податкової
інспекції м. Харкова, Міністерства
фінансів України, старшого державного
податкового інспектора Галини
Борисівни Гуріної, в.о. начальника ДПІ у
Дзержинському р-ні І.А. Сагайдак про
визнання дій протиправними, скасування
податкового повідомлення-рішення,
стягнення коштів.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2013
згадувану постанову залишено без змін.

В подальшому, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
08.07.2014 вказані вище постанову та ухвалу
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 31.07.2014 справу прийнято до
провадження та призначено до вирішення
в судовому засіданні.

В подальшому, ухвалою від 27.08.2014
зупинено провадження у справі до 30.09.2014.

Позивач наполягав на задоволенні
позовних вимог та клопотав про
вирішення справи за його відсутності.

Відповідачі - Державна податкова
інспекція у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
Міністерство фінансів України -
заперечували проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи.

Відповідачі старший державний
податковий інспектор Гуріна Галина
Борисівна, в.о. начальника Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі Сагайдак І.А. письмових пояснень
по суті позовних вимог не надали, в
судове засідання не прибули, хоча були
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового вирішення
справи.

В судовому засіданні судом ухвалено
про вирішення справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області проведено
камеральну перевірку податкової
декларації платника єдиного податку -
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за
результатом якої складено акт від
07.09.2012 №3560/1701/НОМЕР_1.

З акту акт від 07.09.2012 №3560/1701/НОМЕР_1
вбачається, що перевіркою встановлено
порушення пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, ч. 2 п. 294.1
ст. 294, п. 296.3 ст. 296 Податкового кодексу
України оскільки несвоєчасно подано
податкову декларацію платника єдиного
податку - фізичної особи підприємця за
перший квартал 2012 року; у порушення п.
295.3 ст. 295 та пп. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296
Податкового кодексу України оскільки
занижено суму єдиного податку, яка
підлягає нарахуванню сплаті в бюджет
за підсумками І півріччя 2012 року.

На підставі акту від 07.09.2012
№3560/1701/НОМЕР_1 податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.09.2012
№1, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання за платежем
єдиний податок з фізичних осіб на
загальну суму 1302,95 грн. (за основним
платежем 1132,95 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями 170 грн.).

Крім того, Державною податковою
інспекцією у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
проведено камеральну перевірку
податкової декларації платника
єдиного податку - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, за результатом якої
складено акт від 23.11.2012 №5406/1701/НОМЕР_1.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем норм пп. 1 пп. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296
та п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу
України та занижено суму єдиного
податку, яка підлягає нарахуванню
сплаті в бюджет за підсумками трьох
кварталів 2012 року.

На підставі акту перевірки податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 06.12.2012
№1, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
єдиний податок з фізичних осіб на
загальну суму 411,60 грн.

Також, податковим органом проведено
камеральну перевірку податкової
декларації платника єдиного податку -
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, за
результатом якої складено акт від
26.02.2013 №747/1710/НОМЕР_1.

Зі змісту акту від 26.02.2013 №747/1710/НОМЕР_1
вбачається, що перевіркою встановлено
порушення пп. 1 пп. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296 та п.
295.3 ст. 295 Податкового кодексу України
та занижено суму єдиного податку, яка
підлягає нарахуванню сплаті в бюджет
за підсумками 2012 року.

На підставі акту від 26.02.2013
№747/1710/НОМЕР_1 податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12.03.2013 №,
яким позивачу збільшено податкове
зобов'язання за платежем єдиний
податок з фізичних осіб на загальну
суму 6014,55 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Щодо позовної вимоги позивача про
скасування Наказу Міністерства
фінансів України від 20.12.2011 №1675 "Про
затвердження форми свідоцтва платника
єдиного податку та порядку видачі
свідоцтва, форми та порядку подання
заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування та форми
розрахунку доходу за попередній
календарний рік", зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 27.12.2012 за
№1536/20274 суд звертає увагу на наступне.

Пунктом І підрозділу 8 розділу XX
Податкового кодексу передбачено, що з
01.01.2011 до внесення змін до розділу XIV
Податкового кодексу України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва для таких суб'єктів
застосовуватимуться норми Указу
Президента України від 03.07.1998 №727/98 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (надалі по тексту - Указ
№727/98).

Законом України №4014-ІV "Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності"
(надалі по тексту - Закон №4014-ІV).

Підпунктом 14 п. І р. І Закону №4014-ІV
внесено зміни до Податкового кодексу
України шляхом доповнення розділу XIV
главою 1 "Спрощена система
оподаткування, обліку та звітності".

У зв'язку з набранням чинності Закону
№4014-ІV відповідно до п.ІV XV "Перехідні
положення" Конституції України
припиняється дія Указу №727/98.

Тобто, починаючи з 01.01.2012 питання
встановлення правових засад
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності
регламентовано гл.І р.XIV Податкового
кодексу України.

Міністерством фінансів України на
виконання вимог ст.ст.298 та 299
Податкового кодексу України
затверджено наказ від 20.12.2011 №1675 "Про
затвердження форми свідоцтва платника
єдиного податку та порядку видачі
свідоцтва, форми та порядку подання
заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування та форми
розрахунку доходу за попередній
календарний рік", зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27.12.2011 за
№1536/20274 (надалі по тексту - Наказ №1675),
яким скасовано, наказ ДПА України від
29.10.1999 №599 "Про затвердження свідоцтва
про сплату єдиного податку та Порядку
його видачі", яким, в свою чергу,
затверджувалася форма звіту суб'єкта
малого підприємництва - фізичної особи
- платника єдиного податку.

Згідно ст.46 Податкового кодексу
України, якою передбачено, що
податкової декларації встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики. У такому ж порядку
встановлюються форми податкових
декларацій з місцевих податків і
зборів, що є обов'язковими для
застосування їх платниками.

Отже, Міністерство фінансів України на
виконання ст..296 Податкового кодексу
України прийнято наказ Мінфіну від
21.12.2011 №1688 "Про затвердження податкових
декларацій платника єдиного податку",
зареєстрований Міністерстві юстиції
України 27.12.2011 за №1533/20271 (надалі по
тексту - Наказ №1688), яким затверджено
форми податкових декларацій для
платників єдиного податку - фізичних та
юридичних осіб.

Накази №1675 та №1688 офіційно
опубліковано 30.12.2011 у Офіційний віснику
України №100, ст.3693, ст.3695 та, відповідно,
набрали чинності з 01.01.2012.

Таким чином, приходить до висновку, що
Накази №1675 та №1688 прийнято у
відповідності до п.46.6 ст.46 Податкового
кодексу України, згідно з якими, якщо в
результаті запровадження нового
податку або зміни правил оподаткування
змінюються форми податкової звітності,
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики, який затвердив
таю форми, зобов'язаний оприлюднити
нові форми звітності, а до визначення
нових форм декларацій (розрахунків),
які набирають чинності для складання
звітності за податковий період, що
настає за податковим періодом, у якому
відбулось оприлюднення, є чинними
форми декларацій (розрахунків), чинні
до такого визначення.

Подання податкової декларації
платника єдиного податку до органів
державної податкової служби починаючи
з 01.01.2012 здійснюється суб'єктами
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткувань формою,
встановленою Наказом №1688.

Щодо позовних вимог про скасування
актів від 07.09.2012 №3560/1701/НОМЕР_1, від
23.11.2012 №5406/1701/НОМЕР_1, від 26.02.2013
№747/1710/НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20
Податкового кодексу України,
контролюючі органи мають право,
зокрема, проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Згідно із п. 75.1. ст. 75 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1.1 ст. 75 Податкового
кодексу України камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
у приміщенні контролюючого органу
виключно на підставі даних, зазначених
у податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Статтею 76 Податкового кодексу України
визначено, що камеральна перевірка
проводиться посадовими особами
контролюючого органу без будь-якого
спеціального рішення керівника такого
органу або направлення на її
проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком.

Згода платника податків на перевірку
та його присутність під час проведення
камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів
камеральної перевірки здійснюється
відповідно до вимог статті 86 цього
Кодексу.

За результатами камеральної перевірки
у разі встановлення порушень
складається акт у двох примірниках,
який підписується посадовими особами
такого органу, які проводили перевірку,
і після реєстрації в органі державної
податкової служби вручається або
надсилається для підписання протягом
трьох робочих днів платнику податків у
порядку, визначеному ст. 42 Податкового
кодексу України (п. 86.2 ст. 86 Податкового
кодексу України).

Зі місту викладеного вбачається, що дії
щодо проведення камеральної перевірки
та оформлення результатів відповідним
актом, по суті, є виконанням службовими
особами своїх обов'язків, самі по собі
такі дії не створюють безпосередньо
для позивача додаткових обов'язків та
не змінюють обсягу прав, свобод та
інтересів позивача.

Проведення перевірок, в тому числі
камеральних, є процедурним заходом у
рамках податкового контролю.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, до адміністративного суду вправі
звернутись кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється,
позаяк підставою для звернення особи
до суду з позовом є її суб'єктивне
уявлення, особисте переконання і
порушенні прав чи свобод. Однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом є об'єктивна наявність
відповідно порушеного права або
законного інтересу на момент звернення
до суду.

Враховуючи, що дії з проведення
камеральної перевірки та складання
відповідного акту, не відповідають
критерію юридичної значимості, не
створюють для платника податків
наслідків у вигляді виникнення, зміни
або припинення його прав та не
породжують для нього будь-яких
додаткових обов'язків, отже суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог.

Належним способом захисту прав
позивача в даному випадку є оскарження
податкових повідомлень-рішень
винесених на підставі актів перевірки.

Щодо позовних вимог про скасування
податкових повідомлень-рішень від
18.09.2012 №1, від 06.12.2012 №1, від
12.03.2013 № суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем подано до податкового органу
податкову декларацію платника єдиного
податку - фізичної особи-підприємця
поданої за І півріччя 2012 року, звіт
суб'єкта малого
підприємництва-фізичної особи
платника єдиного податку за ІІ квартал
2012 року (вх. від 04.07.2012 - з відміткою
"отримано з попередженням про
можливість невизнання"), заяву щодо
наданого звіту (вх. від 04.07.2012), звіт
суб'єкта малого
підприємництва-фізичної особи
платника єдиного податку за І квартал
2012 року (вх. 05.04.2012 відміткою "отримано з
попередженням про можливість
невизнання"), заява щодо звіту (вх. від
05.04.2012), заяву про застосування
спрощеної системи оподаткування (вх.
№8644 від 19.01.2012), згідно з якою платником
обрано ІІІ група та податку 5% від
доходу.

За результатами податкових звітних
періодів - І та ІІ кварталів 2012 року
позивачем подано до податкового
органу Звіт суб'єкта малого
підприємництва-фізичної особи
платника єдиного податку,
затвердженого наказом України від
29.10.2012 №599, зі змінами та доповненнями,
який втратив чинність згідно наказом
Міністерства фінансів України від
20.12.2011 №1675 "Про затвердження форми
свідоцтва платника єдиного податку та
порядку видачі свідоцтва, форми та
порядку подання заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування та
форми розрахунку доходу за попередній
календарний рік", зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 27.12.2012 за
№1536/20274.

Згідно із п. 49.8 ст. 49 Податкового
кодексу України під час прийняття
податкової декларації уповноважена
посадова особа органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші
показники, зазначені в податковій
декларації платника податків, до її
прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.10 статті 49 Податкового
кодексу України передбачено, що
відмова посадової особи органу
державної податкової служби прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин, не визначених цією статтею, у
тому числі висунення будь-яких не
визначених цією статтею передумов щодо
такого прийняття (включаючи зміну
показників такої податкової
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо),
забороняється.

Податковим кодексом України
передбачені спеціальні наслідки
подання платником податків податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48
Податкового кодексу України. У такому
разі на підставі пункту 49.11 статті 49
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби
зобов'язаний надати платнику податків
письмове повідомлення про відмову у
прийнятті його податкової декларації
із зазначенням причин такої відмови.

В матеріалах справи наявна копія
рішення податкового органу від 05.04.2012
№2934 про невизнання як податкової
звітності звіту позивача за 1 квартал
2012 року.

Позивачем також подано до податкового
органу податкову декларацію платника
єдиного податку - фізичної
особи-підприємця за І квартал 2012 року
(вх. №43755 від 27.07.2012) та І півріччя 2012
року (вх. № 43754 від 27.07.2012).

Відповідно до пп.49.18.2 п.48.18 ст.49,48
Податкового кодексу України, податкова
декларація подається за базовий,
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному кварталу, або
календарному півріччю (у тому числі у
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Тобто, податкову декларацію платника
єдиного податку - фізично особи -
підприємця фактично подано за І
квартал 2012 року подану до податкового
органу 27.07.2012, тобто з порушенням пп.49.18.5
п.49.18. ст.49, ч.2 п.294.1 ст.294, п.296.3 ст.296
Податкового кодексу України.

Пунктом 120.1 ст.120 Податкового кодексу
України передбачено, що за неподання
або несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Згідно поданого позивачем Звіту
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи платника єдиного
податку за І квартал 2012 року - обсяг
виручки від реалізації товарів
(робіт/послуг) за звітний квартал
складає - 0,00 грн. та відповідно до
податкової декларації платника
єдиного податку фізичної
особи-підприємця поданої за І квартал
2012 року - загальна сума доходу за
звітний податковий період складає
0,00грн.

Відповідно до поданого Звіту суб'єкта
малого підприємництва - фізичної особи
платника єдиного податку за ІІ квартал
2012 року - обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт/послуг) за звітний
квартал складає - 22659,00грн. та
відповідно до податкової декларації
платника єдиного податку фізичної
особи-підприємця поданої за ІІ квартал
2012 року - загальна сума доходу за
звітний податковий період складає
0,00грн.

Отже, сума єдиного податку, визначена
ОСОБА_1 у податкові декларації платника
єдиного податку - фізичної
особи-підприємця, є меншою, ніж
визначено за результатами камеральної
перевірки, що призвело до заниження
суми єдиного податку, яка підлягає
сплаті в бюджет за підсумками І
півріччя 2012 року на суму 1132.95 грн.

Також, з акту перевірки від 23.11.2012
№5406/1701/НОМЕР_1 вбачається, що згідно
поданого позивачем Звіту суб'єкта
малого підприємництва - фізичної особи
платника єдиного податку за 3 квартал
2012 року - обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт/послуг) за звітний
квартал складає - 30891,0 грн. та
відповідно до податкової декларації
платника єдиного податку фізичної
особи-підприємця поданої за 3 квартали
2012 року - загальна сума доходу за
звітний податковий період складає
0,00грн.

З огляду на викладене, сума єдиного
податку зазначена позивачем у
податковій декларації є меншою ніж
визначено за результатом камеральної
перевірки на 411,6 грн.

Крім того, з акту перевірки від 26.02.2013
№747/1710/НОМЕР_1 вбачається, що згідно
поданого позивачем Звіту суб'єкта
малого підприємництва - фізичної особи
платника єдиного податку за 4 квартал
2012 року - обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт/послуг) за звітний
квартал складає - 151182,0 грн. та
відповідно до податкової декларації
платника єдиного податку фізичної
особи-підприємця поданої за 4 квартали
2012 року - загальна сума доходу за
звітний податковий період складає
0,00грн.

Як зазначено вище, згідно поданого
позивачем Звіту суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи
платника єдиного податку за 3 квартал
2012 року - обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт/послуг) за звітний
квартал складає - 30891,0 грн.

З огляду на викладене, сума доходу
позивача, що оподатковується за
ставкою 5% складає 120291,0 грн.

Щодо посилання позивача на податкові
декларації, де ним були визначені
відповідні суми доходу, суд зазначає,
що копії таких декларації долучено до
матеріалів справи та з них вбачається,
що у рядках 06-10 позивачем зазначено
нульові суми доходу.

В матеріалах справи відсутні докази на
спростування висновку податкового
органу про заниження суми єдиного
податку зазначені позивачем у
податкових деклараціях за вказані вище
періоди, що свідчить про
обґрунтованість такого висновку та
вказує на відсутність підстав для
задоволення позовних вимог у вказаній
частині.

Щодо заявленої вимоги про
відшкодування моральної шкоди суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України
визначено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що
моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

У постанові Пленуму Верховного суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 із
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та
від 27.02.2009 під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації. Під немайновою шкодою,
заподіяною юридичній особі, слід
розуміти втрати немайнового характеру,
що настали у зв'язку з приниженням її
ділової репутації, посяганням на
фірмове найменування, товарний знак,
виробничу марку, розголошенням
комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження
престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

У позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачами
позивачеві завдано моральну шкоду,
проте позивачами не обґрунтовано, в
чому полягає ця шкода, не доведено
факту завдання моральних страждань,
душевних переживань та психологічного
розладу, наявність втрат немайнового
характеру, що настали у зв'язку з
бездіяльністю зазначених суб'єктів
владних повноважень, не визначено,
якими доказами це підтверджується.
Будь-яких доказів, що підтверджують
притягнення посадових осіб до
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання ними своїх
обов'язків, що могло завдати шкоди,
позивачами також не надано.

Підстави, на які посилається позивач
щодо завдання йому майнової шкоди, не
можуть бути визнано судом
вмотивованими.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
податковий орган утриматись від
вчинення дій у вигляді обмеження
господарської діяльності позивача, суд
зазначає, що позивачем не зазначено
жодної дії, що була вчинена податковим
органом на обмеження господарської
діяльності позивача, не встановлено
таких дій і судом під час вирішення
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог у вказаній частині.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 158-163, 172, 177, 179 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції. Згідно ст.
254 КАС України Постанова, якщо інше не
встановлено КАС України, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя
В.І. Келеберда

Судді
В.М. Данилишин

І.А. Качур