Справа № 754/11048/14
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка О.І.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 06.10.2014 року у справі за
його позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва про визнання неправомірними дій
та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Деснянського
районного суду м. Києва з
адміністративним позовом до УПФУ в
Деснянському районі міста Києва про
визнання недійсним та скасування
рішення, оформленого розпорядженням
від 25.02.2014 року про припинення виплати
пенсії призначеної відповідно до абз. 4
п. 3 розділу XV Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»

Постановою Деснянського
районного суду м. Києва від 06.10.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну, на його думку, постанову
суду першої інстанції та постановити
нову про задоволення позову. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебував на обліку в УПФУ в
Деснянському районі м. Києва і
отримував пенсію за віком відповідно
до абз.4 п.3 розділу XV Прикінцевих
положень ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Згідно розпорядження УПФУ в
Деснянському районі м. Києва від 25.02.2014
року позивачу закрито виплату пенсію з
01.03.2014 року в зв'язку з неправомірним її
призначенням до з'ясування права на
подальшу виплату.

08.05.2014 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про надання
обґрунтованої відповіді в зв'язку з чим
було припинено виплату пенсії.

На своє звернення позивач 19.05.2014
року отримав відповідь, відповідно до
якої, йому припинено виплату пенсії за
віком, оскільки його дружина отримує
пенсію на пільгових умовах за Списком
№ 1.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що пенсія -
це щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до абз. 3 п. 3
Прикінцевих положень вищевказаного
Закону жінки, які народили п'ятеро або
більше дітей і виховали їх до
шестирічного віку, і матері інвалідів з
дитинства, які виховали їх до цього
віку, мають право на призначення
дострокової пенсії за віком після
досягнення 50 років та за наявності не
менше 15 років страхового стажу.

Згідно абз. 4 п. 3 згаданого Закону,
За вибором матері або в разі її
відсутності, якщо виховання п'ятьох або
більше дітей чи дитини-інваліда
здійснювалося батьком, йому
призначається дострокова пенсія за
віком після досягнення 55 років та за
наявності не менше 20 років страхового
стажу

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що матері надається право
вибору особи, яка буде одержувати
дострокову пенсію за віком: вона сама
або батько дітей.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач є батьком п'ятьох дітей.
Дружина позивача отримує пенсію на
пільгових умовах за Списком № 1
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Своє право на отримання пенсії з
підстав, передбачених абзацом
четвертим пункту 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» , дружина позивача не
використала, надавши згоду на
призначення пенсії з цих підстав
своєму чоловікові - батькові п'ятьох
дітей, який здійснює виховання.

Враховуючи вищевикладене,
апеляційна інстанція приходить до
висновку, що абз. 4 п. 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено спеціальне
суб'єктивне право батька (за вибором
матері), як одного з членів подружжя, що
здійснювало виховання п'ятьох дітей, на
призначення дострокової пенсії за
віком, і допустимість реалізації цього
права не може ставитися в залежність
від реалізації матір'ю свого права на
призначення дострокової пенсії за
віком, передбаченого іншими нормами
законодавства, якщо вона скористалася
своїм правом і відмовилася від пенсії,
передбаченою абз. 4 п. 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Аналогічна правова позиція
викладена в постанові Верховного Суду
України від 12.11.2013 року № 21-373а13.

Крім того, за приписами ч. 2 ст. 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів не може погодитися з
висновком суду першої інстанції, що
позивач не має право на отримання
пенсії зі зменшенням пенсійного віку
як багатодітний батько, оскільки його
право на отримання дострокової пенсії
у разі виховання п'ятьох дітей не може
ставитись в залежність від реалізації
матір'ю свого права на призначення
дострокової пенсії за віком,
передбаченого іншим законодавством, а
тому позовна вимоги, щодо визнання
недійсним та скасування рішення про
припинення виплати пенсії, оформленого
розпорядженням від 25.02.2014 року, є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В силу приписів ст. 49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та «Порядку
подання та оформлення документів для
призначення, перерахунку пенсій»
затвердженого постановою Правління
пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005
року: після припинення виплати пенсії
особі її поновлення здійснюється на
підставі заяви особи про поновлення
виплати пенсії та тоді коли підстава,
відповідно до якої особі було
припинено виплату пенсії згодом
відпала

Разом з тим, вирішуючи питання щодо
визнання недійсним та скасування
рішення відповідача про припинення
виплати пенсії, колегія суддів звертає
увагу на те, що позивачем не поставлено
питання щодо визначення дати
поновлення виплати пенсії,
передбаченої абз. 4 п. 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
про необхідність виходу за межі
позовних вимог та з метою належного і
повного захисту порушених прав
позивача зобов'язати УПФУ в
Деснянському районі м. Києва поновити
позивачу виплату пенсії за віком як
багатодітному батькові, відповідно до
абз.4 п.3 розділу XV Прикінцевих положень
ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з
01.03.2014 року (з дати припинення виплати
пенсії).

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції скасуванню з
постановленням нової про задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Постанову Деснянського районного
суду м. Києва від 06.10.2014 року - скасувати
та постановити нову про задоволення
позову.

Визнати недійсним та скасувати
розпорядженням Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі м.
Києва від 25.02.2014 року по пенсійній
справі № 872420 про закриття виплати
пенсії за віком ОСОБА_2, призначеної
відповідно до абз. 4 п. 3 розділу XV
прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва поновити
ОСОБА_2 виплату дострокової пенсії за
віком відповідно до абз.4 п.3 розділу XV
Прикінцевих положень ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 01.03.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати
судового збору за подачу
адміністративного позову та
апеляційної скарги у розмірі 109 (сто
дев'ять) грн. 62 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.