Справа № 808/4705/14
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року о 15 год. 25 хв.Справа №
808/4705/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання
Пелеха С.І.

представників сторін:

позивача - Самсонової І.В., Шапарь
Н.В., Кірпік О.Л.

відповідача - Терехової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Запорізький
автомобілебудівельний завод" до
Запорізької митниці Міністерства
доходів і зборів України

про визнання протиправними та
скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду (далі - суд)
надійшов адміністративний позов від
Публічного акціонерного товариства
"Запорізький автомобілебудівельний
завод" (далі - позивач, ПАТ «ЗАЗ») до
Запорізької митниці Міністерства
доходів і зборів України (далі -
відповідач, Запорізька митниця), в
якому позивач просить визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача про коригування митної
вартості товарів №112050000/2014/000166/2 від
14.05.2014.

Позивач вважає рішення про коригування
митної вартості товарів незаконним та
таким, що підлягає скасуванню, оскільки
під час митного оформлення товарів
відповідачу було надано документи у
повному обсязі, достатньому для
підтвердження визначеної ПАТ
«ЗАЗ» митної вартості за основним
методом. На думку позивача висновок
митного органу про те, що документи, які
надані до митного оформлення товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості, є
протиправним та необґрунтованим.

Представники позивача у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі, просили позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив із
підстав, викладених у письмових
запереченнях та просив в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Відповідно до заперечень відповідач
позов не визнає в повному обсязі та
зазначає, що при перевірці
правильності визначення митної
вартості товару митний орган дійшов
висновку, що документи, які надані до
митного оформлення товару не містять
всіх даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості товарів та містять
розбіжності. Відповідач вказує, що
позивачем не було подано додаткові
документи у повному обсязі. Отже
відповідач вважає, що дії митниці
стосовно прийняття рішення про
коригування митної вартості товарів є
обґрунтованими та такими, що
відповідають чинному законодавству.

У судовому засіданні, відповідно до
ст.160 КАС України, проголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи судом
з'ясовано наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ «ЗАЗ»
(покупець) та «PRELET d.o.o.» (далі -
продавець), укладено контракт
№705/25480917/72132 від 26.11.2007 (а.с.12-22),
відповідно до умов якого продавець
продав а покупець купив товар
відповідно до специфікацій на умовах
DUU-Запорожье у відповідності до
Інкотермс 2000 (а.с.12).

Також у матеріалах адміністративної
справи наявні:

- Доповнення №18 від 22.04.2014 до контракту
№705/25480917/72132 від 26.11.2007 (а.с.23-24).

Для проведення митного оформлення
поставленого за зазначеним контрактом
товару згідно зі специфікацією (а.с.24)
до вищевказаного контракту позивачем
до митного органу 12.05.2014 подана
вантажна митна декларація
№112050000/2014/010949 (а.с.6-8).

Відповідно до даної ВМД платежі з
ввізного мита повинні становити:

- за товар №1 - 4903,29 грн.;

- за товар №2 - 3597,82 грн.,

що відображено в гр. 47 "Нарахування мита
та митних платежів декларації".

Для підтвердження заявленої митної
вартості декларантом надані:
декларація митної вартості від 12.05.2014;
зовнішньоекономічний контракт
№705/25480917/72132 від 26.11.2007 із доповненням
№18 від 22.04.2014 та із додатком №1
(специфікацією); накладна від 28.04.2014;
рахунок №35163 від 05.05.2014; Інвойс №9001/2014-2
від 16.04.2014; Сертифікат про походження
товару №182309 від 16.04.2014; Сертифікат про
походження товару №182310 від 16.04.2014
(а.с.9-29).

Також разом з ВМД позивачем була подана
декларація митної вартості товару
форми ДМВ-1 (а.с.8-10), в якій митна
вартість товару визначена позивачем
згідно зі статтями 57, 58 Митного кодексу
України за основним методом (за ціною
контракту щодо товарів, які
імпортуються).

Під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товару «Рукавички трикотажні
з синтетичного волокна» та «Рукавички
з незатверділої вулканізованої гуми,
для захисту рук при роботі з фарбою»,
заявленого до митного оформлення за
ВМД від 12.05.2014 №112050000/2014/010949, митним
органом перевірено подані позивачем
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товарів і відомості, що
необхідні для здійснення митного
контролю, та у зв'язку із наявними у них
розбіжностями, у відповідності до
частини 3 статті 53 Митного кодексу
України у позивача витребувані
додаткові документи для підтвердження
митної вартості товару, а саме:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару,

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини;

- інші наявні документи, - про що
письмово зазначено у декларації митної
вартості (а.с. 30).

Запис про ознайомлення представником
декларанта ПАТ «ЗАЗ» Кірпік О.Л.
зроблено 12.05.2014.

14.05.2014 декларантом ПАТ «ЗАЗ» подано
витребувані документи, про що
зазначено на повідомленні митниці про
надання документів (а.с.30). А саме
позивачем надано: комерційну
пропозицію №9002/203 від 18.12.2013; лист від
постачальника від 13.05.2014; платіжне
доручення на попередню поставку (а.с.30),
- та зазначив на повідомленні
Запорізької митниці про надання
документів про неможливість надати
інші документи (а.с.30).

14.05.2014 митним органом прийнято Рішення
про коригування заявленої митної
вартості товарів №112050000/2014/000166/2,
відповідно до якого митна вартість
визначена за резервним методом - 0,9100 EUR
за одиницю (а.с.34).

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що
заявлена декларантом митна вартість
товару не може бути визнана, оскільки
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів. Орган доходів і
зборів дійшов висновку, що документи,
які надані до митного оформлення
товару не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості
товару. Декларант відмовився від
надання додаткових документів, що
підтверджують митну вартість, а саме:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі,
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); виписку
з бухгалтерської документації;
каталоги, прейскуранти (прайс-листи)
виробника товару; копію митної
декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; інші документи для
підтвердження митної вартості за
бажанням декларанта. Митна вартість
товару, що імпортується, визначається
із застосуванням резервного методу
згідно наявної у органу доходів і
зборів інформації, з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами й положеннями (ГААТ).
Враховуючи вимоги ч.2 ст. 64 МК України
використана наявна в митниці
Міндоходів Інформація щодо раніше
визнаних/визначених митних вартостей
за основним та другорядними методами (з
розрахунку 0,91 EUR за одиницю МД
№112050000/2014/002915 від 18.05.2014 для товару №1).
Згідно вимог ч.4 ст. 57 МКУ проведено
процедуру консультацій між органом
доходів і зборів України та
декларантом.(а.с.34-зворот).

15.05.2014 позивачем подано до митного
органу нову ВМД №112050000/201/011281 (а.с.35).

Платежі за ВМД №112050000/201/011281 з ввізного
мита становлять:

- за товар №1 - 9001,54 грн.;

- за товар №2 - 3592,94 грн.,

що відображено в гр. 47 "Нарахування мита
та митних платежів декларації".

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідача, вважаючи його
протиправним позивач звернувся до суду
з його оскарженням.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
рішенням відповідача суд виходить з
приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно
до яких, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють: чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії):
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Спірні правовідносини між позивачем та
відповідачем з питання митного
оформлення товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
регламентуються Митним кодексом
України від 13 березня 2012 року №4495-VI (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, далі - МК
України).

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митна вартість товарів - це
вартість товарів, що використовується
для митних цілей, яка базується на ціні,
що фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Статтею 50 Митного кодексу України
визначено, що відомості про митну
вартість товарів використовуються для
1) нарахування митних платежів; 2)
застосування інших заходів державного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності України; 3) ведення митної
статистики; 4) розрахунку податкового
зобов'язання, визначеного за
результатами документальної
перевірки.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу
України встановлено, що митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52
Митного кодексу України декларант який
заявляє митну вартість товару
зобов'язаний подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Стаття 57 Митного кодексу України
передбачає, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України, здійснюється
шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Якщо основний метод не може бути
використаний, застосовується
послідовно кожний із перелічених у
частині першій цієї статті методів. При
цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

Таким чином, митні органи мають
виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості. Однак, дискреційні
повноваження митних органів мають
законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів.

Як встановлено з матеріалів справи, при
декларуванні товару позивач визначив
його митну вартість виходячи саме з
ціни угоди, що підлягала сплаті згідно
до умов контракту, специфікацій,
виставлених інвойсів та інших
документів постачальника.

Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, згідно з частиною 2
зазначеної статті є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Також, відповідно до частин 1-3 статті 55
Митного кодексу України, Рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів , які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити: 1) обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано; 2) наявну
в митного органу інформацію (у тому
числі щодо числових значень складових
митної вартості, митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, інших умов, що могли вплинути
на ціну товарів), яка призвела до
виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості та до
прийняття рішення про коригування
митної вартості, заявленої
декларантом; 3) вичерпний перелік вимог
щодо надання додаткових документів,
передбачених частиною третьою статті 53
цього Кодексу, за умови надання яких
митна вартість може бути визнана
органом доходів і зборів; 4)
обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу Х цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті; б) право декларанта або
уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості до органу вищого рівня
відповідно до глави 4 цього Кодексу або
до суду.

Форма рішення про коригування митної
вартості товарів встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Разом з тим, відповідно до вимог статті
57 Митного кодексу України, основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Якщо основний метод не може бути
використаний, застосовується
послідовно кожний із перелічених у
частині першій цієї статті методів. При
цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
рішення відповідача про коригування
митної вартості товарів у п. 33
"Обставини прийняття Рішення та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості" мотивоване
тим, що заявлена декларантом митна
вартість не може бути визнана, оскільки
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, та декларант
відмовився від надання додаткових
документів, що підтверджують митну
вартість.

Проте з цього приводу суд зазначає, що
позивачем на запит митного органу щодо
надання додаткових документів надано
додаткові документи, перелік яких
зазначався вище.

Щодо посилань відповідача про
розбіжності в наданих документах суд
зазначає наступне.

По-перше, відповідач у своїх
запереченнях зазначив, що документи,
надані позивачем до митного оформлення
товару містять розбіжності, а саме:

- Доповнення №18 від 22.04.2014 до контракту
№705/25480917/72132 від 26.11.2007 було укладено
пізніше ніж інвойс №9001/2014-2 від 16.04.2014,
та відповідно в інвойсі не зазначено
дату та № доповнення;

- різне написання слова «поліестер».

Проте суд звертає увагу, що в рішенні
про коригування митної вартості
№112050000/2014/000166/2 від 14.05.2014 вказані
обставини взагалі не зазначаються.

По-друге, вказані невідповідності
жодним чином не стосуються числового
значення митної вартості.

Також позивач пояснив, що укладання
додаткової угоди пізніше дати рахунку
було спричинено тривалою процедурою
підписання додаткової угоди на
підприємстві та не є підставою для
сумніву щодо митної вартості. Позивач
пояснив, що проект додаткової угоди
було надіслано на адресу позивача
раніше дати складання інвойсу, про що
свідчить лист узгодження проекту
договору на ПАТ «ЗАЗ». Вказаний
документ наявний у матеріалах справи
(а.с.71). Також позивач зазначив, що
додаткову угоду №18 прийнято на
переддоговірний контроль 15.04.2014, а
інвойс №9001/2014-2 виписано 16.04.2014.

Щодо різного написання слова
«поліэстер» в додатковій угоді №18, а в
інвойсі - «полиэстр» позивач зазначив,
що вказане є лише технічною помилкою.

Крім того суд також вважає за необхідне
зазначити, що відповідач в рішенні про
коригування митної вартості
№112050000/2014/000166/2 від 14.05.2014 зазначив, що
позивач відмовився від надання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість, а саме:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі,
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); виписку
з бухгалтерської документації;
каталоги, прейскуранти (прайс-листи)
виробника товару; копію митної
декларації країни відправлення;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; інші документи для
підтвердження митної вартості за
бажанням декларанта.

Проте, в повідомленні позивачу про
витребування додаткових документів
митний орган взагалі не витребовував у
ПАТ «ЗАЗ» договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається, а також рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця, якщо такі платежі,
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом).

Тому посилання Запорізької митниці у
рішенні про коригування митної
вартості №112050000/2014/000166/2 від 14.05.2014 на
відмову позивача у наданні таких
документів суд вважає безпідставним.

Отже, суд дослідивши наявні матеріали
адміністративної справи дійшов
висновку про достатність відомостей,
наданих позивачем до митного
оформлення товарів, для підтвердження
заявленої митної вартості таких
товарів.

У зв'язку з викладеним суд приходить до
висновку, що позивачем було подано всі
необхідні та належні документи, які
дозволяли визначити митну вартість
товару за методом оцінки за ціною угоди
щодо товарів (метод 1).

При цьому, відповідно до частини 3
статті 53 Митного кодексу України, у
разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Також згідно з частиною 6 вищевказаної
статті, декларант або уповноважена ним
особа за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Таким чином, відмовляючи в митному
оформленні товару за першим методом,
митний орган послався на неподання
позивачем усіх додатково витребуваних
документів, що не відповідає
обставинам справи, оскільки позивачем
відповідно до вищенаведених приписів
Митного кодексу України надавались
відповідні документи, що підтверджують
митну вартість, а у випадку об'єктивної
неможливості та відсутності цих
документів - письмові пояснення причин
їх ненадання.

Як вже зазначалось вище, судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 14.05.2014 ПАТ «ЗАЗ»
була надана відповідь на запит митного
органу стосовно витребування
додаткових документів, в якій надані
пояснення з приводу запитуваних та
наданих документів.

Надані позивачем документи на
підтвердження митної вартості товару
оглянуті та досліджені судом,
розбіжностей, наявних ознак підробки
або відсутності відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів такі
документи не містять.

З урахуванням викладених обставин
справи, суд приходить до висновку, що на
вимогу митного органу та згідно
Митного кодексу України, щодо поставки
«Рукавички трикотажні з синтетичного
волокна» та «Рукавички з незатверділої
вулканізованої гуми, для захисту рук
при роботі з фарбою» позивачем надані
обґрунтовані пояснення з підстав не
надання витребуваних документів, у
зв'язку з чим вважає, що ПАТ «ЗАЗ» на
вимогу Запорізької митниці надані всі
документи, можливість надання яких
об'єктивно існувала у позивача на час
витребування митницею.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України, у разі відсутності даних, що
підтверджують правильність визначення
заявленої декларантом митної вартості
товарів, або за наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей митний орган може
самостійно визначити митну вартість
товарів, що декларуються послідовно
застосовуючи методи визначення митної
вартості, встановлені цим Кодексом, на
підставі наявних у нього відомостей, у
тому числі цінової інформації щодо
ідентичних чи подібних (аналогічних)
товарів.

За змістом статті 57 Митного кодексу
України, якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 58 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 59 і 60 цього
Кодексу. У разі неможливості
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, відповідно
до вимог статей 59 і 60 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 62,
або обчислена відповідно до вимог
статті 63 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Як вже зазначалось вище, відповідачем
14.05.2014 прийнято Рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів
№112050000/2014/000166/2 з огляду на те, що
декларантом позивача не подано в
повному обсязі документів, які
підтверджують митну вартість, а також
декларант відмовився від надання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість в повному
обсязі.

Проте, з огляду на все вищевикладене
суд дійшов висновку, що відповідачем не
надано переконливих доказів, які
підтверджують правомірність прийняття
оскаржуваного рішення щодо
коригування митної вартості.

З дій відповідача та прийнятого
рішення не встановлено наявність
потреби витребування у позивача даних,
що підтверджують правильність
визначення заявленої декларантом
митної вартості товару, наявність
виникнення у нього об'єктивних
обставин та обґрунтованих сумнівів
щодо достовірності поданих
декларантом відомостей про митну
вартість товару та/або неправильності
обрання позивачем методу визначення та
обчислення митної вартості товару.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості митним
органом не дотримано процедуру
визначення митної вартості
імпортованого товару та його митного
оформлення відповідно до вимог митного
законодавства, при митному оформленні
товару позивачем до митного органу
надані всі необхідні документи для
визначення митної вартості товару, у
зв'язку з чим Рішення про коригування
митної вартості товарів за резервним
методом від 14.05.2014 №112050000/2014/000166/2
прийнято необґрунтовано, всупереч
вимогам діючого законодавства, а
відтак позовні вимоги підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Запорізький
автомобілебудівельний завод"
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці про
корегування митної вартості товарів
№112050000/2014/000166/2 від 14.05.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Запорізький
автомобілебудівельний завод" судовий
збір у розмірі 182 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В.
Шара