Справа № 2а/0470/4485/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/28263/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Дніпропетровську про стягнення
заборгованості, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 16
червня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року Управління Пенсійного
фонду України в Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області
звернулося до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
м. Дніпропетровську, в якому просило
стягнути з відповідача суми витрат
пенсійного фонду за період з грудня 2010
року по лютий 2011 року у розмірі 2234
грн. по особовій справі ОСОБА_3, який
отримує пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався з ним під час
виконання трудових обов'язків на
заводі МІССП у м. Кропоткін-7
Краснодарського краю, тобто на
території Російської Федерації за
часів СНД.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16 червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 03 квітня 2013 року, позивачу було
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного
фонду України в Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області
звернулося з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем проведено
виплату пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання громадянину ОСОБА_3, який
в серпні 1992 року отримав трудове
каліцтво під час виконання трудових
обов'язків слюсаря-резчика металу на
заводі МІССП у м. Кропоткін-7
Краснодарського краю, тобто на
території Російської Федерації.

Відповідач відмовився відшкодовувати
та не приймає до заліку витрати
Управління Пенсійного Фонду України в
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області, здійснені у
період з грудня 2010 року по лютий 2011 року
у розмірі 2234,00грн., з них: основного
розміру пенсії на суму 33,18грн.,
державної адресної допомоги у сумі
2075,45грн.; цільової грошової допомоги на
прожиття в сумі 125,40грн.

Відмовляючи Управлінню Пенсійного
фонду України в Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних із виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання повинно
відбуватись, лише на централізованому
рівні.

Однак, такий висновок судів першої та
апеляційної інстанцій не відповідає
обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права
і є передчасним.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності в зв'язку із втратою
годувальника покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Відповідно до ч.2 п.5 ст.24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального с страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутись до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Постановою правління Пенсійного фонду
та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків від 4
березня 2003 року №5-4/4 затверджений
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Вказаний порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних із виплатою пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер із цих причин, що призначені
особам, застрахованим згідно із
Законом України від 23 вересня 1999 року
№1105-ХІУ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застрахованим, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Отже, у разі незгоди Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
підписання актів звірки в судах
адміністративної юрисдикції мають
вирішуватись вимоги про стягнення
витрат.

Позивач на свій розсуд визначає
способи захисту порушеного права, в
даному випадку - просив суд стягнути
суму заборгованості й така вимога
узгоджується з приписами статті 162
Кодексу адміністративного суду
України.

Пункт 7 Порядку, якому, на думку судів
попередніх інстанцій, суперечать
вимоги управління ПФУ про
відшкодування витрат, не врегульовує
спірні відносини, які виникли у цій
справі, оскільки встановлене ним
правило та механізм взаєморозрахунків
на централізованому рівні між Фондом
та ПФУ розраховані на відсутність
спору та реалізуються за наслідками
попередньо здійснених згідно з
пунктами 5, 6 Порядку звірок витрат за
особовими справами потерпілих,
складання актів таких звірок,
узгодження й подання відповідних
довідок.

Таким чином, суди попередніх інстанцій,
відмовляючи Управлінню Пенсійного
фонду України в Дніпропетровському
районі Дніпропетровської області у
задоволенні позовних вимог дійшли
передчасного висновку, що позивач
обрав неправильний спосіб захисту
порушеного права.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Без повного і всебічного з'ясування
обставин справи, прийняті у цій справі
постанови судів попередніх інстанцій
не можуть вважатися законними і
обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу
адміністративного суду України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

При новому розгляді суду першої
інстанції слід враховувати наведене та
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
16 червня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року скасувати та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: