Справа № 2а-0370/2033/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року Справа №
93959/11/9104Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача 3
Сахарчука А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2011 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
головного інспектора Ягодинської
митниці Яновець Лариси Вікторівни,
старшого інспектора Ягодинської
митниці Трофімука Івана Васильовича,
Ягодинської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області про
визнання протиправними дій, визнання
нечинними і скасування рішень та
карток відмови, стягнення надмірно
сплачених митних платежів,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_3 26.07.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом доголовного
інспектора Ягодинської митниці
Яновець Лариси Вікторівни, старшого
інспектора Ягодинської митниці
Трофімука Івана Васильовича,
Ягодинської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Волинській області, в якому
просив визнати протиправними дії
головного інспектора Ягодинської
митниці Яновець Л.В. щодо відмови
прийняти подані декларантом пояснення
№246 від 21.03.2011р., щодо прийняття Рішення
№205000017/2011/600048/1 від 21.03.2011р. про
визначення митної вартості товару, що
імпортується, та картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленню чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 21.03.20011р. №205000017/1/00226,
та дії старшого інспектора Ягодинської
митниці Трофімука І.В. щодо прийняття
картки відмови в прийнятті митної
декларації митному оформленню чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№20500017/0/01398 від 24.06.2011р. та визнати
нечинними і скасувати рішення
Ягодинської митниці №205000017/2011/600048/1 від
21.03.2011р., картки відмови №205000017/1/00226 від
21.03.2011р., №205000017/1/01398 від 24.06.2011р.,
стягнути з Державного бюджету України
надмірно сплачені митні платежі в
розмірі 49 759 грн. 90 коп.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ФОП ОСОБА_3 оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Апелянт вважає, що документи, надані
представником декларанта митному
органу, в т.ч. зовнішньоекономічний
договір (контракт) №2010105 від 18.02.2011 та
рахунок- фактура (інвойс) №2010105 від
18.02.2011р., калькуляція транспортних
витрат, згідно яких вартість товару
становить 172 800,94 грн. (графа 12 митної
декларації) є підставою для визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну за методом 1 - за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
передбаченим ч.1 ст. 266 Митного Кодексу
України, який є першим і основним
методом визначення митної вартості
товарів, що відповідає положенням ст. 267
вказаного Кодексу та Постанови KM
України від 20.12.2006 року № 1766.

Таким чином, розмитнення
задекларованого вантажного сідельного
тягача марки MAN, колір - сірий, шассі
НОМЕР_2, рік випуску 2002 p., країна
виробник - Німеччина, повинно бути
проведено згідно митної вартості
вказаної у митній декларації, оскільки
вона є достовірною, підтверджена
документально, і відповідає вимогам
ст.ст. 259,260, 262,264, 266,267 Митного Кодексу
України.

Проте, не приймаючи до уваги документи,
які в повному обсязі є підставою для
вчинення дій відповідно до ст. 265 МК
України, а діючи необ'єктивно і
упереджено, умисно визначаючи митну
вартість на власний розсуд, не
керуючись чинним законодавством,
всупереч ст. ст. 266, 267 МК України, 21
березня 2011 р. головним інспектором
Яновець Л.В. безпідставно прийняте
рішення № 205000017/2011/600048/1 від 21.03.2011 року
про визначення митної вартості товарів
- визначено митну вартість вантажного
сідельного тягача марки MAN, колір -
сірий, шассі НОМЕР_2, рік випуску 2002 p.,
країна виробник - Німеччина - у розмірі
28764,00 Євро.

Апелянт також вважає, що Волинський
окружний адміністративний суд у своїй
постанові прийшов до хибного висновку
про те, що відповідач здійснив
порівняльний аналіз заявленої митної
вартості з ціновою інформацією на
товари за кодом УКТЗЕД НОМЕР_1, яка
містилася в Єдиній автоматизованій
інформаційній системі Держмитслужби
України, внаслідок чого прийшов до
висновку, що заявлена до оформлення
митна вартість є нижчою за наявну
інформацію про рівень цін на такі
товари. Даний висновок суду не
відповідає обставинам справи, оскільки
у самому оспорюваному рішенні про
визначення митної вартості товарів №
205000017/2011/600048/1 відповідач вказав, що у
митного органу відсутня будь-яка
інформація про аналогічні та ідентичні
товари. Крім того, порівняння митної
вартості товарів лише за кодом товару
свідчить про формальний підхід до
застосування норм права як митними
органами, так і судом при винесенні
оскаржуваного рішення.

Крім того, судом не проаналізовано та
не досліджено того, що у картці відмови
№205000017/1/00226 від 21.03.2011р. не вказано
конкретні причини відмови та не
зазначено вичерпне роз'яснення вимог,
виконання яких забезпечує можливість
митного оформлення та пропуску цих
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України.

Крім того, відповідно до ст.266 МК
України якщо митна вартість не може
бути визначена за методом 1 згідно з
положеннями ст.267 МК України,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до п.13 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1766 від 20.12.2006р. декларант зобов'язаний
подати додаткові документи, визначені
у пункті 11 цього Порядку, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.

Однак у порушення вищенаведеного,
ігноруючи права декларанта, та
порушуючи свої посадові обов'язки
інспектор Яновець Л.В. відмовилася від
отримання поданих документів і 21
березня 2011 року винесла Картку відмови
в прийнятті митної декларації, чим
порушила право декларанта подати у 10-ти
денний термін витребувані документи та
пояснення.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить її задовольнити.

Представник відповідачі 3 в судовому
засідання вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить залишити її без
задоволення.

Інші учасники судового розгляду в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, тому
колегія суддів, у відповідності до ст.196
КАС України, вважає за можливе
розглядати справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача 3, дослідивши наявні в
справі матеріали та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не використане право надання
додаткових відомостей для перевірки
заявленої декларантом митної вартості
товару та забезпечення можливості їх
перевірки після завершення процедур з
митного оформлення та пропуску товарів
через митний кордон України, у митного
органу залишились сумніви стосовно
прийнятності заявленого декларантом
рівня митної вартості товару.

Відповідач, відповідно до наведених
законодавчих норм, надавав позивачу
можливість підтвердження заявленої
митної вартості чи коригування митної
вартості шляхом надання додаткових
документів, однак, позивач відмовився
використати надані митницею
можливості щодо підтвердження
заявленої митної вартості чи
узгодження з митницею митної вартості
спірного товару, не надав обґрунтувань
та підстав щодо неможливості надання
додаткових документів.

Отже, митна вартість товару була
визначена митним органом за резервним
методом, так як метод визначення митної
вартості за ціною договору (вартість
операції) не може бути застосований по
причині наявності у митного органу
довідкової інформації про ціни на
товар; методи визначення митної
вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів і щодо подібних
(аналогічних) товарів неприйнятні для
застосування через відсутність у
митного органу та декларанта
інформації про ідентичні та подібні
(аналогічні) товари; методи визначення
митної вартості на основі віднімання і
на основі додавання вартості
(обчислена вартість) неприйнятні через
відсутність основи для віднімання або
додавання вартості.

На погляд суду першої інстанції,
Ягодинською митницею було доведено, що
мало місце непідтвердження
декларантом документально заявленої
ним митної вартості, і що таке
непідтвердження викликало сумніви
щодо правильності застосування
декларантом методу визначення митної
вартості за ціною договору.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він не
відповідає нормам матеріального права
та фактичним обставинам справи з
огляду на наступне.

Згідно абзацу 23 статті 1 Митного
кодексу України (надалі - МК України)
переміщення товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях - переміщення товарів
через митний кордон України при
здійсненні експортно-імпортних
операцій, а також інших операцій,
пов'язаних із ввезенням товарів на
митну територію України, вивезенням
товарів за межі митної території
України або переміщенням їх митною
територією України транзитом. При
переміщенні товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях оформляється вантажна
митна декларація.

МК України передбачено, що переміщення
через митний кордон України товарів та
інших предметів підлягає митному
оформленню, яке відповідно до частини 2
статті 27 цього Кодексу завершується
тільки після здійснення встановлених
законодавством України необхідних для
цього товару видів контролю.

Згідно статті 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 262 МК України митна вартість
товарів і метод її визначення
заявляються (декларуються) митному
органу декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості. Порядок та умови
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно приписів статті 265 МК України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України. Митний
орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до статті 266 МК України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; 4)
на основі віднімання вартості; 5) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи 18 березня
2011 року на підставі
зовнішньоекономічного договору
(контракту) №2010105 від 18.02.2011р.,
укладеного між позивачем та фірмою «MSW
Mashinentransporte» (Німеччина), для митного
контролю і митного оформлення товарів
і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України представлено вантажний
сідельний тягач марки MAN, колір - сірий,
шассі НОМЕР_2, рік випуску 2002 p., країна
виробник - Німеччина.

Позивачем здійснено митне оформлення
товару за першим методом визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, - за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), та до
ВКМВ та КТ Ягодинської митниці надано
наступні документи: уніфікована митна
квитанція МД-1 №20502Г №1007944 від 15.03.2011р;
облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
№20500/06/2011/000626 від 17.02.2011р.; повідомлення
про намір увезення (ПНУ) №205000021/2011/101498
від 15.03.2011р.; накладна CMR №б/н від
07.03.2011р.; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.03.09р.;
калькуляція витрат по доставці
сідлового тягача MAN від 16.03.2011 р.;
рахунок-фактура (інвойс) №2010105 від
18.02.2011р.; зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу товарів
(крім позначеного кодом 4104), подання
якого для митного оформлення не
супроводжується №2010105 від 18.02.2011р.;
довідка про проведення декларування
валютних цінностей, доходів та майна,
що належить резиденту України і
знаходиться за її межами (ДПА України)
від 01.02.2011 р.; сертифікат відповідності
серії ВВ №629185 від 17.03.2011 р.; експертне
заключення №2038 від 16.03.2011р.; дозвіл на
право користування транспортним
засобом НОМЕР_4 від 06.03.2008 р.; ВМД
№205000021/2011/003903 від 18.03.2011р..

Заявлена позивачем митна вартість за
ціною договору склала 172 800,94 грн. (гр..12
митної декларації).

Однак, Ягодинською митницею було
з'ясовано, що митна вартість
задекларованого товару є значно
нижчою, ніж наявна у відділі контролю
митної вартості та класифікації
товарів інформація про рівень цін на
такі товари.

Митний орган ( головний інспектор
Яновець Л.В.), не приймаючи пояснень 21
березня 2011 року приймає Рішення про
визначення митної вартості товарів
№205000017/2011/600048/1 від 21.03.2011 р. (у розмірі
28764,00 Євро) та виносить Картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №205000017/1/00226.

Внаслідок прийняття вказаного рішення,
Волинською митницею безпідставно, в
порушення вимог ч. 1 ст.266, ст. 267 Митного
кодексу України визначена митна
вартість, яка призвела до завищення
митних платежів на 49 759 грн. 90 коп..

Частиною 2 ст. 265 Митного Кодексу
України митному органу надано право
самостійно визначення митної вартості
товарів, що декларуються у разі
відсутності даних, що підтверджують
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів, або у разі
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей про митну вартість.

Як джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості товарів,
вказано, з чим погодився суд першої
інстанції, порівняльний аналіз
заявленої митної вартості з ціновою
інформацією на товари за кодом УКТЗЕД
, яка містилася в Єдиній
автоматизованій інформаційній системі
Держмитслужби України.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта, що даний висновок суду не
відповідає обставинам справи, оскільки
у самому оспорюваному рішенні про
визначення митної вартості товарів №
205000017/2011/600048/1 відповідач вказав, що у
митного органу відсутня будь-яка
інформація про аналогічні та ідентичні
товари. Крім того, порівняння митної
вартості товарів лише за кодом товару
свідчить про формальний підхід до
застосування норм права як митними
органами, так і судом при винесенні
оскаржуваного рішення.

Хоча, листом №11/4-10.16/3053-ЕП від 08.04.2010 р.
Державна митна служба України
зобов'язала митні органи при
проведенні порівняння рівня заявленої
митної вартості товарів з рівнем
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено, окрім порівняння
інформації з відповідних граф
вантажної митної декларації на
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари, наявних в ПІК ЄАІС
Держмитслужби, з відповідними графами
вантажної митної декларації, за якою
здійснюється митне оформлення
оцінюваних товарів на предмет
відповідності зазначеної в них
інформації, необхідно додаткове
вивчення всіх обставин операції, яка
береться за основу при визначенні
митної вартості товарів, що оцінюються.
Інформація, що використовується при
здійсненні коригування, повинна бути
документально підтверджена.

Як видно з матеріалів справи,
порівняння товару, митне оформлення
якого проводилося, з іншими товарами
виключно на підставі однією ознаки -
назви товару та його коду, що жодним
чином не свідчить про подібний якісний
стан даних товарів.

20.04. 2011 року позивачем було подано
Голові Державної митної служби України
повторну скаргу №369 на дії головного
інспектора Ягодинської митниці (
вручена 28.04.2011 року), але відповідь №15/1-
15.2-1/240 від 23 травня 2011 року надійшла
лише 30.05.2011 року.

Відповідно до п. 3.6. Порядку розгляду
митними органами скарг платників
податків на податкові зобов'язання,
нараховані митними органами,
затвердженого Наказом Державної
митної служби України від 08.02.2006 р. №97
керівник (або його заступник)
Держмитслужби України зобов'язаний
прийняти вмотивоване рішення за
скаргою, а структурний підрозділ
Держмитслужби України, уповноважений
на розгляд скарги, - надіслати це
рішення протягом двадцяти календарних
днів від дня отримання скарги платника
податків або протягом строку,
продовженого за рішенням керівника
(або його заступника) Держмитслужби
України, на адресу платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або надати йому під
підпис.

Згідно п. 2.4. вказаного Порядку якщо
вмотивоване рішення за скаргою (заявою)
платника податків не надсилається йому
протягом двадцятиденного строку або
протягом строку, продовженого за
рішенням керівника (або його
заступника) митного органу, то така
скарга (заява) вважається повністю
задоволеною на користь платника
податків з дня, наступного за останнім
днем зазначеного строку.

Скарга (заява) вважається також
повністю задоволеною на користь
платника податків, якщо рішення
керівника (або його заступника) митного
органу про продовження строку її
розгляду не було надіслане платникові
податків до закінчення
двадцятиденного строку.

Як видно з матеріалів справи, строк для
розгляду скарги № 369 від 20 квітня 2011
року Державною митною службою України
тривав з 29 квітня 2011 року по 18 травня 2011
року включно без рішення про
продовження строку розгляду цієї
скарги.

Таким чином, виходячи з вимог
вказаного вище Порядку, не розглянута у
встановлений строк скарга №369 від 20
квітня 2011 року вважається задоволеною
з 19 травня 2011 року, а відтак оскаржуване
рішення та картки відмови з цих підстав
також є неправомірними.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними дій працівників митниці,
колегія суддів вважає висновок суду
першої інстанції правильним, позаяк ці
посадові особи виконували свої
посадові обов»язки і доказів умисної
фальсифікації митної вартості товару
позивачем не представлено.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення Ягодинської митниці
про визначення митної вартості товару
№205000017/2011/600048/1 від 21 березня 2011 року та
картки відмови в прийнятті митної
декларації митному оформленню чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№205000017/1/00226 від 21 березня 2011 року та
№205000017/1/01398 від 24 червня 2011 року слід
визнати протиправними та скасувати.

Щодо стягнення надмірно сплачених
митних платежів, колегія суддів
зазначає, що вказані позовні вимоги
заявлені передчасно.

Відповідно до Порядку повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету, діючого
на час спірних правовідносин, контроль
за справлянням яких здійснюється
митними органами, затвердженого
наказом Державної митної служби
України від 20.07.2007 р. №618,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007 р. за №1097/14364, для
повернення з Державного бюджету
України митних та інших платежів,
помилково та/а надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою та відповідний перелік
документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го
дня, наступного за днем зарахування
коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному
відділі, після розгляду керівником
(заступником керівника) митного органу
разом з пакетом документів передається
до Відділу для перевірки
обґрунтованості повернення заявлених
сум.

Відділ перевіряє факт перерахування
митних та інших платежів з
відповідного рахунку до Державного
бюджету України та наявність
переплати.

Для підготовки висновку про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи (далі - Висновок про повернення),
керівництвом Відділу за потреби
ініціюється проведення перевірки в
митному органі щодо правильності
митного оформлення із залученням
відповідних підрозділів митного
органу.

Щодо надання Висновку про повернення,
то він регулюється Порядком взаємодії
митних органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справляння яких
покладається на митні органи,
затвердженого Наказом Державної
митної служби, Державного казначейства
України від 20.07.2007 №611/147
Зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 25.09.2007р. за №1095/14362.
(далі Порядок №611/147). Згідно п.7
наведеного Порядку відповідний орган
Державного казначейства України на
підставі отриманого Висновку митного
органу про повернення готує платіжні
документи на перерахування коштів з
рахунку з обліку доходів державного
бюджету на рахунок, зазначений у
Висновку про повернення, та протягом
п'яти робочих днів від дати отримання
Висновку про повернення здійснює
повернення коштів з бюджету.

Виходячи з наведеного, нормативними
актами встановлений порядок
повернення надмірно сплачених митних
платежів, який позивачем не дотриманий,
що не дає можливості стягнути спірні
митні платежі.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Відповідно до п.1 ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, що призвело
до неправильного вирішення справи,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи, доводи
апеляційної скарги висновки суду
частково спростовують, а тому така
підлягає частковому задоволенню

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202, 205
ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2011
року у справі №2а/0370/2033/11 скасувати і
прийняти нову постанову, якою позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Ягодинської митниці про
визначення митної вартості товару
№205000017/2011/600048/1 від 21 березня 2011 року.

Визнати протиправними та скасувати
картки відмови в прийнятті митної
декларації митному оформленню чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№205000017/1/00226 від 21 березня 2011 року та
№205000017/1/01398 від 24 червня 2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення.

На постанову може бути подано
касаційну скаргу безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
постанови в повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена
14.10.2014 року.