Справа № 816/2767/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/2767/14

Суддя Полтавського окружного
адміністративного суду Кукоба О.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Приватної агрофірми "Подоляка" до
Державної інспекції сільського
господарства в Полтавській області,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - Диканська районна
державна адміністрація Полтавської
області про визнання протиправним та
скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

Приватна агрофірма "Подоляка" (надалі -
позивач, ПАФ "Подоляка") звернулась до
суду з позовом до Державної інспекції
сільського господарства в Полтавській
області (надалі також відповідач) про
визнання протиправним та скасування
припису від 06 червня 2014 року №260.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем
порушено права та законні інтереси ПАФ
"Подоляка" у сфері публічно-правових
відносин. Зазначав, що в його діях
відсутні порушення вимог земельного
законодавства, адже спірні земельні
ділянки перебувають у користуванні ПАФ
"Подоляка" на підставі відповідних
договорів оренди землі, орендар
використовує землі за їх цільовим
призначенням та своєчасно і в повному
розмірі сплачує орендну плату.

Відповідач позов не визнав. У письмових
запереченнях посилався на
правомірність та обґрунтованість
спірного припису, яким позивача
зобов'язано виготовити документи, що
посвідчують право користування
земельними ділянками або звільнити їх
у стані, придатному для використання за
цільовим призначенням. Зазначав, що
перевіркою дотримання ПАФ
"Подоляка" вимог земельного
законодавства встановлено факт
укладення між позивачем та Диканською
районною державною адміністрацією
Полтавської області договорів оренди
земельних ділянок за відсутності
розпоряджень голови РДА про передачу
земельних ділянок в оренду та без
проведення аукціону. Звертав увагу на
те, що зазначені договори не
зареєстровано у встановленому законом
порядку. Крім того, стверджував, що в
окремих випадках райдержадміністрація
передала в оренду земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
(сіножаті, пасовища) із земель
державної власності, чим перевищила
повноваження, оскільки вирішення
даного питання з 01 січня 2013 року не
відноситься до компетенції останньої.
Також, відповідач наголосив на тому, що
позивач не розробив проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок/технічну документацію
стосовно земельних ділянок, наданих в
оренду із земель державної власності,
які обліковуються як сіножаті,
пасовища, господарські будівлі та
двори, польові дороги та лісосмуги, а на
землі запасу державної власності, що
обліковуються як рілля, зазначені
проекти землеустрою не затверджено у
встановленому законом порядку.
Наполягаючи на тому, що з огляду
наведені вище обставини позивачем
порушено вимоги статей 122, 123, 124, 125, 126, 134
Земельного кодексу України, відповідач
просив відмовити у задоволенні позову
ПАФ "Подоляка" повністю.

Диканська районна державна
адміністрація Полтавської області
надала до суду письмові пояснення, в
яких зазначила, що
райдержадміністрацією дотримано
вимоги земельного законодавства під
час передачі в оренду ПАФ "Подоляка"
земельних ділянок, а доводи
відповідача не відповідають фактичним
обставинам та ґрунтуються на невірному
розумінні вимог чинного законодавства.

У судове засідання 16 жовтня 2014 року
з'явились представники відповідача.

Представник позивача та третя особа
надали до суду клопотання про розгляд
справи без їх участі.

Згідно з частиною шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи відсутність потреби
допитати свідка чи експерта, в судовому
засіданні 16 жовтня 2014 року суд
перейшов до розгляду справи у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що державним
інспектором сільського господарства в
Полтавській області Лиховидом В.Й. у
період з 02 червня по 06 червня 2014 року
проведено перевірку встановлення меж
та функціонального стану використання
ПАФ "Подоляка" земельних ділянок
сільськогосподарського призначення із
земель державної власності на
території Андріївської,
Великорудківської та Байрацької
сільських рад Диканського району
Полтавської області.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивач не
оскаржує.

У ході проведення перевірки
встановлено, що між позивачем та
Диканською РДА укладено ряд договорів
оренди землі (із змінами та
доповненнями). При цьому, такі договори
укладено за відсутності розпоряджень
голови райдержадміністрації про
передачу земельних ділянок в оренду та
з порушенням статей 123, 124, 125, 126, 134
Земельного кодексу України (в редакції
станом на 01 січня 2008 року) в частині
набуття права оренди земельних ділянок
державної власності виключно на
аукціонах. До того ж, вказані договори
оренди не зареєстровано у
встановленому законом порядку, у
зв'язку з чим у позивача фактично не
виникло право користування такими
земельними ділянками.

Крім того, перевіркою встановлено, що
головою райдержадміністрації видано
ряд розпоряджень про надання ПАФ
"Подоляка" дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у користування на
умовах оренди із земель запасу для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
надання дозволу на виготовлення
технічних документацій із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право користування на
умовах оренди земельними ділянками для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що знаходяться за межами населених
пунктів на території Андріївської,
Великорудківської та Байрацької
сільських рад Диканського району
Полтавської області та про подальше
затвердження вказаної технічної
документації.

Інспектором зазначено, що вказані
розпорядження прийнято без врахування
положень статей 123, 124, 134 Земельного
кодексу України, зокрема, щодо
обов'язкового продажу земельних
ділянок або права на них окремими
лотами на конкурентних засадах
(земельних торгах).

Також, інспектором зазначено, що при
укладанні додаткових угод до договорів
оренди землі (від 25.12.2013 №7 до договору
оренди землі від 28.01.2008 №4, від 25.12.2013 №8
до договору від 28.01.2008 №3, від 25.12.2013 №7
до договору від 28.01.2008 №1) Диканською
райдержадміністрацією перевищено
надані їй повноваження, порушено
вимоги статті 122 Земельного кодексу
України, оскільки надання в оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
(сіножаті, пасовища) із земель
державної власності з 01.01.2013 не
відноситься до компетенції
райдержадміністрації.

Окрім того, перевіркою встановлено, що
позивачем виготовлено проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок на землі запасу державної
власності, які обліковуються як рілля,
але вони не затверджені відповідно до
чинного законодавства. А на земельні
ділянки із земель державної власності,
які обліковуються як сіножаті,
пасовища, господарські будівлі та
двори, польові дороги та лісосмуги
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок або технічна
документація із землеустрою у позивача
відсутні.

Результати перевірки оформлено актом
від 06 червня 2014 року №05/18, що підписаний
фінансовим директором ПАФ "Подоляка"
Решетняк С.В. з позначкою:
"розпорядження №397-3 від 19.09.2012 року
Диканської РДА ПАФ "Подоляка" не
отримувала та проекту не виготовляла"
/т. І, а.с. 6-13/.

Того ж дня відповідачем складено
припис №260, яким позивача зобов'язано
виготовити документи, що посвідчують
право користування земельними
ділянками або звільнити їх у стані,
придатному для використання за
цільовим призначенням /т. ІІ, а.с. 244-246/.
Даний припис вручено під підпис
фінансовому директору ПАФ "Подоляка"
Решетняк С.В. /т. ІІ, а.с. 246/.

Не погоджуючись із зазначеним
приписом, позивач оскаржив його до
суду.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що спірні відносини
сторін стосуються правомірності
обов'язкової для виконання позивачем
письмової вимоги відповідача щодо
усунення порушень вимог законодавства
- припису від 06 червня 2014 року №260.

Згідно з частиною першою статті 138
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

З огляду на зміст оскарженого припису,
предметом доказування в даній справі є
правомірність набуття та належного
оформлення позивачем права
користування земельними ділянками на
території Андріївської,
Великорудківської та Байрацької
сільських рад Диканського району
Полтавської області.

Позивач виходить з того, що такі
земельні ділянки йому надано на
підставі укладених з Диканською
районною державною адміністрацією
Полтавської області договорів оренди
землі. Крім того, зазначає, що земельні
ділянки ним використовуються за
цільовим призначенням, а за
землекористування своєчасно та в
повному розмірі вноситься орендна
плата.

За таких обставин, позивач вважає, що
оскаржений припис винесено без
врахування фактичних обставин,
безпідставно, а тому, він є
протиправним та підлягає скасуванню.

На противагу зазначеним доводам,
відповідач зазначає, що позивач не
оформив належним чином право
користування земельними ділянками (не
зареєстрував у встановленому порядку
договори оренди землі), право
користування на окремі земельні
ділянки позивач набув з порушенням
законодавчо визначеної процедури (без
проведення обов'язкових процедур
земельних торгів), на частину земельних
ділянок не виготовлено проекти
землеустрою або технічну документацію
із землеустрою, а відносно іншої -
проекти землеустрою не затверджено у
встановленому законом порядку.

Оцінюючи наведені вище доводи сторін,
суд виходить з наступного.

Як визначено пунктом 1 абзацу першого
статті 2 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" основними завданнями
державного контролю за використанням
та охороною земель є забезпечення
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами
земельного законодавства України.

Відповідно до статті 125 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 року
№2768-III право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

При цьому, статтею 202 Земельного
кодексу України встановлено, що
державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється у Державному земельному
кадастрі в порядку, встановленому
Законом.

Суд зазначає, що таким законом є Закон
України "Про Державний земельний
кадастр" від 07 липня 2011 року №3613-VI.

Водночас, суд звертає увагу на те, що
згідно зі статтею 2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Органом державної влади, що здійснює
ведення Державного земельного
кадастру є Державне агентство
земельних ресурсів України.

Разом з цим, з моменту набрання
чинності Указом Президента України від
05 жовтня 2011 року №965/2011, що відбулося 01
січня 2013 року, повноваження
Держземагентства України в частині
державної реєстрації прав на земельні
ділянки припинено.

З 01 січня 2013 року державну реєстрацію
прав на земельні ділянки, а відтак
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, здійснює
Державна реєстраційна служба України.

Так, статтею 126 Земельного кодексу
України визначено, що право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Відповідно до частини сьомої статті 16
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація прав проводиться на
підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та визнано
позивачем, що ПАФ "Подоляка" державну
реєстрацію договорів оренди землі,
укладених з Диканською районною
державною адміністрацією Полтавської
області, не проведено.

За таких обставин, суд погоджується з
доводами відповідача про те, що
ПАФ "Подоляка" не набуло права
користування земельними ділянками, що
передані позивачу на підставі
відповідних договорів оренди.

Суд враховує, що вчинення відповідних
дій є обов'язком саме позивача як
землекористувача. Однак, останнім не
надано доказів вчинення будь-яких
юридично значимих дій з метою
проведення державної реєстрації
договорів оренди землі.

Посилання позивача на використання
земельних ділянок за цільовим
призначенням є безпідставними
стосовно спірних відносин, адже
проведеною відповідачем перевіркою не
встановлено порушень ПАФ "Подоляка"
вимог земельного законодавства в
частині використання земель за
цільовим призначенням.

Так само, сплата позивачем орендних
платежів може свідчити лише про
належне виконання останнім вимог
закону та умов договору про платне
користування землею, однак, не звільняє
орендаря від обов'язку провести
державну реєстрацію права
користування земельними ділянками.

Окрім того, як визначено частиною
першою статті 124 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на січень 2008
року) передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Набуття права оренди земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється
виключно на аукціонах, крім земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти
нерухомого майна, які перебувають у
власності громадян і юридичних осіб і в
яких відсутні акції (частки, паї), що
належать державі.

Не допускається проведення аукціонів
щодо ділянок, які (або будівлі на яких)
орендують бюджетні установи, музеї,
підприємства і громадські організації
у сферах культури і мистецтв (у тому
числі національні творчі спілки та їх
члени (під творчі майстерні). .

Враховуючи наведене вище, суд дійшов
висновку, що право оренди земельних
ділянок, переданих позивачу за
договорами оренди від 28 січня 2008 року
№№1, 2, 3, 4, 5, 6, мало визначатись за
наслідками аукціону.

Доказів проведення вказаних процедур
суду не надано.

За таких обставин, суд погоджується з
доводами відповідача про наявність у
спірних відносинах порушень
зазначених вище вимог статті 124
Земельного кодексу України.

Разом з цим, стосовно договорів оренди
від 18 вересня 2013 року №№11, 12, 13, 14, 15, 16, 17,
18, 19, 20, 21, 22, 23 /т. І, а.с. 36-62/ суд зазначає,
що за вказаними договорами позивачу в
оренду надано невитребувані земельні
частки (паї).

У зв'язку з викладеним, суд звертає
увагу на наступне.

Згідно з пунктом 12 Порядку організації
робіт та методики розподілу земельних
ділянок між власниками земельних
часток (паїв), затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04
лютого 2004 року №122, нерозподілені
(невитребувані) земельні ділянки
передаються в розпорядження сільських,
селищних, міських рад чи
райдержадміністрацій з метою надання
їх в оренду.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
нерозподілені (невитребувані) земельні
ділянки за рішенням відповідної
сільської, селищної, міської ради чи
районної державної адміністрації
можуть передаватися в оренду для
використання за цільовим призначенням
на строк до моменту отримання їх
власниками державних актів на право
власності на земельну ділянку, про що
зазначається у договорі оренди
земельної ділянки, а власники
земельних часток (паїв) чи їх
спадкоємці, які не взяли участь у
розподілі земельних ділянок,
повідомляються про результати
проведеного розподілу земельних
ділянок у письмовій формі, у разі якщо
відоме їх місцезнаходження.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що
нерозподілені (невитребувані) земельні
ділянки - частки (паї) не є землями
державної чи комунальної власності, а
перебувають лише у розпорядженні
відповідних рад та адміністрацій, а
відтак, надання таких ділянок у
користування здійснюється без
проведення земельних торгів, що
передбаченні статтею 124 Земельного
кодексу України, на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
чи місцевого самоврядування.

Отже, в даній частині порушення вимог
статті 124 Земельного кодексу України -
відсутнє.

Крім того, відображення у оскарженому
приписі відомостей про прийняття
Диканською РДА розпоряджень від 13
вересня №№382-з, 383-з, 384-з, від 19 вересня
2012 року №397-з, від 11 жовтня 2012 року
№№423-з, 424-з, 425-з з порушенням вимог
статей 123, 124 Земельного кодексу України
не стосується порушень вимог
земельного законодавства позивачем,
адже вказаними розпорядженнями
позивачу лише надано дозволи на
виготовлення технічних документацій
із землеустрою та проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок. При
цьому, питання про надання згоди на
безпосередню передачу таких земельних
ділянок в оренду ПАФ "Подоляка"
зазначеними вище розпорядженнями не
вирішувалось.

Разом з цим, наведені спростування не
впливають на суть вимог, наведених у
оскарженому приписі.

Натомість, суд погоджується з доводами
відповідача про те, що Диканська
районна державна адміністрація
Полтавської області, при укладенні
додаткових угод: від 25 грудня 2013 року №7
до договору оренди землі від 28 січня 2008
року №4 /т. І, а.с. 84 - зворот/, від 25 грудня
2013 року №8 до договору від 28 січня 2008
року №3 /т. І, а.с. 90/ та від 25 грудня 2013
року №7 до договору від 28 січня 2008 року
№1, вийшла за межі наданих їй
повноважень та порушила вимоги статті
122 Земельного кодексу України, оскільки
надання в оренду земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
(рілля, сіножаті, пасовища) із земель
державної власності з 01 січня 2013 року
не відноситься до компетенції
райдержадміністрації, а має
вирішуватись Головним управлінням
Держземагентства у Полтавській
області.

Як наслідок, позивач безпідставно
набув право користування такими
земельними ділянками.

Також, позивачем не надано доказів
виготовлення та затвердження у
встановленому порядку проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок або технічної документації із
землеустрою на земельні ділянки із
земель державної власності, що
обліковуються як сіножаті, пасовища,
господарські будівлі та двори, польові
дороги та лісосмуги.

Водночас, ПАФ "Подоляка" виготовлено
проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок на землі запасу
державної власності, що обліковуються
як рілля, але вони не затверджені
відповідно до чинного законодавства.

Посилання позивача на зміну земельного
законодавства з 01 січня 2013 року не може
бути визнано судом у якості належної
підстави для невиконання орендарем
відповідних обов'язків.

Інших обґрунтованих доводів, що
свідчили б про порушення відповідачем
вимог чинного законодавства та
підтверджували правомірність позовних
вимог позивачем не наведено.

Водночас, останнім фактично
підтверджено порушення земельного
законодавства в частині використання
земельних ділянок без належної
державної реєстрації договорів оренди
таких земельних ділянок.

А оскільки відповідно до положень
статті 125 Земельного кодексу України
право оренди земельної ділянки виникає
з моменту державної реєстрації такого
права, суд погоджується з доводами
відповідача про те, що ПАФ "Подоляка"
фактично не набула відповідних прав.

Згідно з абзацом третім частини першої
статті 10 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" державні інспектори у сфері
державного контролю за використанням
та охороною земель і дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель мають право давати обов'язкові
для виконання вказівки (приписи) з
питань використання та охорони земель
і дотримання вимог законодавства
України про охорону земель відповідно
до їх повноважень.

Спірним приписом відповідач зобов'язав
позивача виготовити документи, що
посвідчують право користування
земельними ділянками або звільнити їх
у стані, придатному для використання за
цільовим призначенням.

Відсутність факту виникнення у
позивача прав на користування
земельними ділянками у зв'язку з
непроведенням державної реєстрації
таких прав підтверджено в ході
судового розгляду справи.

В силу приписів частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищеописані фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку
про те, що відповідач у спірних
відносинах діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження йому
надано, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено),
добросовісно та розсудливо, а вимоги
позовної заяви не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства.

Відтак, в задоволенні позову ПАФ
"Подоляка" необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат
відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 122, 128,
158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Приватної агрофірми "Подоляка"
до Державної інспекції сільського
господарства в Полтавській області,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - Диканська районна
державна адміністрація Полтавської
області про визнання протиправним та
скасування припису відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
О.О. Кукоба