Справа № 2а-0770/3280/12
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 р.

Справа № 876/6163/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання:
Нефедовій А.О.,

за участі представника позивача:
ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Ужгород Закарпатської області
Державної податкової служби на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013р. по
справі № 2а-0770/3280/12 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у м.
Ужгород Закарпатської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Ужгород
Закарпатської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013р.
позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення №
від 27 вересня 2012 року в частині
нарахування штрафної санкції по
податку на додану вартість в розмірі 13
775,00 грн. та № від 27 вересня 2012
року в частині нарахування штрафної
санкції по податку на доходи фізичних
осіб, що сплачуються за результатами
річного декларування в розмірі 358, 63
грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції ДПІ у м. Ужгород
Закарпатської області ДПС оскаржила
її, подавши до Львівського
апеляційного адміністративного суду
апеляційну скаргу, та з наведених в ній
підстав з посиланням на порушення
судом першої інстанції, при прийнятті
оскаржуваного рішення, норм
матеріального права та неповне
з'ясування всіх обставин справи
просить скасувати оскаржувану
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013р. в
частині задоволення позову та прийняти
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2
в повному обсязі.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову відмовити.

Позивач ФОП ОСОБА_2 подав заперечення
на апеляційну скаргу та з викладених в
ньому підстав просив скасувати
постанову суду в частині відмови в
задоволенні позову та прийняти нову
постанову про задоволення позову в цій
частині.

Заслухавши суддю-доповідача та
представника апелянта, дослідивши
матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції не знаходить підстав для її
задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, в період з 23.07.2012 року по
03.08.2012 року Державною податковою
інспекцією у м. Ужгород Закарпатської
області Державної податкової служби
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

В ході перевірки виявлені порушення
позивачем п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, що полягало в тому, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподаткованим доходом (
виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця, в результаті чого
донараховано податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 1434, 47 грн.; порушення
п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу, що
полягало в заниженні податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 55100 грн., в
тому числі за вересень 2011 року в сумі 1000
грн., за жовтень 2011 року 17920 грн., за
листопад 2011 року в сумі 25287 грн., за
грудень 2011 року в сумі 10893 грн. ,що
відображено у акті перевірки №
1792/17-02/НОМЕР_3 від 17.08.2012 року.

На підставі вказаного акту податковим
органом винесено податкові
повідомлення- рішення від 27.09.2012 року №
-1738/17-02/0/5261, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 1434,47
гривень та № -1737/17-02//5262, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
68875 гривень (в тому числі 13775 гривень
застосованої штрафної санкції).

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, чистий оподатковуваний
дохід ФОП ОСОБА_3 за 2011 рік становить 16
563, 14 грн. всупереч задекларованих 7000,00
грн.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового
Кодексу України, доходи фізичних
осіб-підприємців отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками
визначеними в п. 167.1 ст. 167 Податкового
Кодексу України.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що чистий дохід за 9
місяців 2011 року позивача склав 16 563, 14
грн., то середньомісячний дохід ФОП
ОСОБА_2 складає 1840, 35 грн., тобто не
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати 9410 грн.,
що визначено підпунктом «є» пункту 176.1
ст.176 , ст.. 177, 178 ПК України.

З огляду на наведене, відповідач вірно
визначив ставку податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницької діяльності, яка
становить 15 відсотків від об'єкту
оподаткування.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач отримував
доходи від торгівлі вироблених
металопластикових вікон. З Книги
обліку доходів і витрат від 03 березня
2006 року № 356 позивача та даними
вказаними в звітах єдиного податку
встановлено розбіжності.

Відповідно до Указу Президента України
№727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»,
чинного на момент виникнення спірних
правовідносин, встановлено, що
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій по реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до банківських виписок про
рух коштів на рахунках Позивача та
Книги обліку доходів і витрат від
реалізації металопластикових вікон у
ІІ кварталі 2011 року поступило коштів на
загальну суму 186 138, 40 грн., проти
задекларованих 0 грн. Отже, розбіжність
в сумі 186 138, 40 грн. підлягає включенню до
валових доходів за ІІ квартал 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у
ІІІ-ІV кварталах 2011 року на
розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2
поступило 451 144, 00 грн. проти
задекларованих 658 117,00 грн.

Податковим органом встановлено, що за
наслідками перевірки визначено
фактичні валові доходи ФОП ОСОБА_2, які
складають 637 282, 40 грн. проти
задекларованих 658 117, 00 грн.

Відповідно п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподаткованим доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із
господарською діяльністю такої
фізичної особи.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з судом першої інстанції,
що в порушення вищенаведеного ФОП
ОСОБА_2 завищено валові витрати у
зв'язку з формуванням підприємцем
витратної частини по товару який
отриманий, та не реалізований.
Перевіркою визначено фактичні валові
витрати за ІІ-ІV квартал 2011 року, які
складають 620 719,26 грн. За даними
перевірки чистий оподаткований дохід
ОСОБА_2 становить за 2011 року 16563, 14 грн.,
проти задекларованих 7000,00грн.

Пунктом 181.1. ст. 181 ПКУ визначено, що у
разі якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень
(без урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) з дотриманням вимог,
передбачених статтею 183 цього Кодексу,
крім особи, яка є платником єдиного
податку.

Як вбачається із акту перевірки та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ФОП ОСОБА_2 з 01 квітня 2011 року
перейшов на загальну систему
оподаткування та платником податку на
додану вартість не реєструвався.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач посилається на підпункт 1
пункту 1 підрозділу 8 розділу XX
Податкового Кодексу України, як на
підставу своїх вимог, відповідно до
якого платники єдиного податку не є
платниками, зокрема, податку на додану
вартість з операцій з постачання
товарів та послуг, місце надання яких
розташоване на митній території
України, за винятком податку на додану
вартість, що сплачується юридичними
особами, які обрали ставку
оподаткування 6 відсотків.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що критеріям визначення
умов застосування спрощеної системи
оподаткування передбачено п. 1 Указу №
727/98 згідно з яким спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для таких суб'єктів
малого підприємництва як фізичні
особи, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
рік не перевищує 500 тис. гривень.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції та вважає такі доводи
позивача необґрунтованими оскільки, в
період з 01 січня 2010 року по 31.03.2011 року
фізична особа-підприємець ОСОБА_2 був
на спрощеній системі оподаткування.

Оскільки позивачем в цій частині
висновок податкового органу не
спростований, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
рішенням суду першої інстанції та
вважає, що податковий орган довів
правомірність свого рішення в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 1434,47 грн.

Щодо правомірності прийнятого ДПІ в м.
Ужгород Закарпатської області ДПС
податкового повідомлення-рішення від
27.09.2012 року № -1737/17-02//5262,
колегія суддів апеляційного суду
зазначає наступне.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що зідно наданих
позивачем первинних документів та
даних банківської виписки про рух
коштів на розрахунковому рахунку обсяг
виручки в 300000грн., ФОП ОСОБА_2 перевищив
у серпні 2011 року, у зв'язку з чим ФОП
ОСОБА_4 повинен був подати заяву до
податкового органу не пізніше 10
вересня 2011 року для реєстрації як
платника ПДВ з 01 вересня 2011 року. Таким
чином, доходи, які отрмані ОСОБА_2 з 11
вересня 2011 року включаються до
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість.

Відповідно до п.п. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: - дані перевірок
щодо утримання податків у джерела
виплати, в тому числі податкового
агента, свідчать про порушення правил
нарахування, утримання та сплати до
відповідних бюджетів податків і
зборів, передбачених цим Кодексом, у
тому числі податку на доходи фізичних
осіб таким податковим агентом;

Відповідно до пункту 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України, датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подія яка сталася раніше :

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку , а в разі відсутності такої -
дата індексації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Разом з тим, в порушення п. 187.1 ст. 187 ПК
України ФОП ОСОБА_2 не задекларовано
податкові зобов'язання, а саме кошти
отримані на розрахунковий рахунок від
контрагентів постачальників на
реалізацію металопластикових вікон на
загальну суму 55 100, 00 грн. (підприємцем
занижено податкові зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 55100 грн., в тому числі за вересень
2011 року в сумі 1000 грн., за жовтень 2011
року 17920 грн., за листопад 2011 року в сумі
25287 грн., за грудень 2011 року в сумі 10893
грн.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що оскільки позивачем не
спростовано висновку податкового
органу про протиправність та
скасування податкових повідомлень-
рішень від 27.09.2012 року №
-1737/17-02//5262, в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
55100 грн., то судом першої інстанції в цій
частині вимог правомірно відмовлено в
позові.

Щодо правомірності застосування
контролюючим органом штрафних санкцій
оскаржуваними податковими
повідомленнями-рішеннями від 27.09.2012
року № та від 27.09.2012 року № ,
колегія суддів апеляційного суду
зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.265. п. 14.1. ст. 14
Податкового Кодексу України, штрафна
санкція (фінансова санкція, штраф) -
плата у вигляді фіксованої суми та/або
відсотків, що справляється з платника
податків у зв'язку з порушенням ним
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням яких покладено на
контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що відповідно до пункту 6
підрозділу 10 розділу XX Податкового
Кодексу України, не застосовуються
фінансові санкції до платників податку
на прибуток підприємств та платників
податків, що перейшли на загальну
систему оподаткування, за порушення
податкового законодавства за
наслідками діяльності у другому -
четвертому календарних кварталах 2011
року.

Як вбачається з матеріалів справи,
виявлені порушення були допущені у 2-4
кварталах 2011 року. Позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування в 1
кварталі 2011 року, що підтверджено
свідоцтвом про сплату єдиного податку,
і перейшов на загальну систему
оподаткування з 2 кварталу 2011 року.

Відтак, з огляду на викладене, колегія
суддів апеляційного суду погоджується
із судом першої інстанції та вважає, що
податковим органом в порушення
вищенаведених норм, застосовано
штрафні санкції по податковому
повідомленню - рішенню від 27.09.2012 р. №
, в частині суми 358,62 грн. та
№ в частині 13775,00 грн. штрафної
санкції, відтак такі податкові
повідомлення-рішення правомірно
визнані судом першої інстанції
протиправними та скасовані цій
частині.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у м.
Ужгород Закарпатської області
Державної податкової служби суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а тому апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Ужгород Закарпатської області
Державної податкової служби слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ст.160 ч.3, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ужгород
Закарпатської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013р. по
справі № 2а-0770/3280/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.І. Запотічний

Судді
О.І.Довга

А.М.Ліщинський

Повний текст ухвали складений 17.10.2014
року.