Справа № 2а-6556/08/0970
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/24378/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої Г.К.,
Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Надвірнянському районі
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.04.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2011 по справі № 2а-6556/08/0970

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Серін"

до Державної податкової
інспекції в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкове
повідомлення-рішення від 18.11.2008 №
/0, яким державним податковим
органом позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) за травень
2007 в сумі 59 878,93 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено повністю.

Ухвалюючи судові рішення про
задоволення позову, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що Закон
України "Про податок на додану
вартість" не ставить в залежність
формування платником податку
податкового кредиту з ПДВ та його
відшкодування від факту підтвердження
сплати податку контрагентом позивача
по всьому ланцюгу постачання.

Не погодившись із судовими рішеннями,
держаний податковий орган подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позивачу в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги,
відповідач зазначив, що відшкодування
ПДВ можливо лише при встановленні
факту надмірної сплати цього податку
до бюджету під час руху відповідних
товарів (послуг) по всьому ланцюгу
постачальників - від виробника до
особи, що заявила своє право на
відшкодування ПДВ.

У поданих запереченнях на скаргу
позивач просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що державним податковим
органом проведено невиїзну
документальну перевірку Товариства
щодо правильності визначення сум ПДВ,
задекларованих до відшкодування за
травень 2007 року, з врахуванням
матеріалів зустрічних перевірок
постачальників по ланцюгу до виробника
продукції, за наслідками якої
оформлено акт від 18.11.2008 № 1134/23/32472639.

За результатами вказаної перевірки
контролюючим органом встановлено
порушення позивачем п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 п.
7.4, п. 7.7 ст.7 Закону України "Про податок
на додану вартість", що полягало у
завищенні суми бюджетного
відшкодування на загальну суму 59 878,93
грн.

Фактичною підставою таких висновків
став лист ДПІ у Галицькому районі м.
Львава про те, що постачальник
продукції (2-га ланка) ПП "Святослав
Люкс" 07.05.2007 визнаний банкрутом,
скасовано його державну реєстрацію та
анульвано свідоцтво платника ПДВ. Крім
того, вказаний суб'єкт господарювання
декларував податкові зобов'язання не в
повному обсязі, а отже фактично і не
сплачував податкові зобов'язання з ПДВ
до бюджету.

На підставі акта перевірки та
зазначених висновків відповідачем
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги
Товариства, суди у цій справі
керувалися положеннями Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (втратив чинність
01.01.2011) (далі - Закон № 168/97-ВР).

За визначенням п.1.8 ст.1 Закону № 168/97-ВР
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

У п. 1.3 ст. 1 Закону №168/97-ВР платника
податку визначено як особу, яка згідно
із цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем.

Згідно з п. 10.2 ст. 10 того самого Закону
платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" п. 10.1 цієї
статті, відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту і своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону.

Так, відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7
Закону № 168/97-ВР - сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Згідно положення пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України № 168/97ВР якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пп. 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

Виходячи зі змісту пп. 7.7.1 та пп. 7.7.2 п. 7.7
ст. 7 Закону № 168/97-ВР, бюджетному
відшкодуванню підлягає частина
податку, сплачена платником податку, що
придбав товари та послуги, їх
постачальникам. Тобто, факт надмірної
сплати товару повинен розумітися як
сплата ПДВ у складі ціни товарів
(послуг), що придбані платником податку,
і розрахунки за які є здійсненими.

Аналізуючи зазначені вище норми та
фактичні обставини справи суд
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
що податкове законодавство не ставить
в залежність право позивача на
бюджетне відшкодування ПДВ від
фактичного нарахування та сплати
контрагентами податку до бюджету.
Питання податкового кредиту, як власне
і його відшкодування, поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Згідно пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97ВР
платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

У відповідності до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону податковий орган
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
проводить перевірку заявлених у
декларації даних та у п'ятиденний
термін зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Після
отримання відповідного висновку
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів (пп. 7.7.6 п. 7.7. ст. 7
Закону № 168/97ВР).

Враховуючи викладене, та з огляду на те,
що, як встановлено судами попередніх
інстанції позивач отримавши від
контрагента, який мав спеціальну
правосуб'єктність, податкові накладні,
що оформлені у відповідності до вимог
пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", сплатив
суму за поставлений товар, зокрема суму
ПДВ, висновок судів першої та
апеляційної інстанцій про
правомірність формування бюджетного
відшкодування від'ємного значення ПДВ
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Крім того, Вищий адміністративний суд
України також погоджується з тим, що
посилання податкового органу на
безтоварність господарських операцій
ґрунтується лише на суб'єктивних
припущеннях відповідача та не
підкріплено належними доказами.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Доводи касаційної скарги зроблених
судами висновків не спростовують, а
тому підстав для скасування або зміни
оскаржуваних судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Надвірнянському районі
Івано-Франківської області відхилити.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.04.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04.04.2011 по справі № 2а-6556/08/0970
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко