Справа № 804/1287/14
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2014 рокусправа № 804/1287/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 06
березня 2014 року по справі № 804/1287/14 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Криворізької південної
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и В:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 06
березня 2014 року задоволено
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_1 та
визнано протиправним і скасовано
рішення від 19.12.2013 року № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким донараховано фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 16669,99грн.
єдиного внеску та застосовано штрафні
санкції у розмірі 1 208,93 грн.; визнано
протиправним і скасовано податкове
повідомлення-рішення від 19.12.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 10 004,58 грн.;
визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення-рішення від
19.12.2013 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податок на
додану вартість у розмірі 10 155,50 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Криворізька південна
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просила скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга фактично
обґрунтована висновками акту
перевірки, який став підставою для
прийняття спірних рішень та яким, на
думку заявника апеляційної скарги,
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки.

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи із
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалам справи, що
посадовими особами Криворізької
південної ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2012 року,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.10.2010 року по 31.12.2012 року

За результатами перевірки складено акт
від 06.12.2013 року №403/173/НОМЕР_2, в якому
зроблено висновки про порушення ФОП
ОСОБА_1 вимог:

1. п.177.2 та п.177.4 ст. 177 Податкового
кодексу, у результаті чого визначено
суму податкових зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 8 003,66 грн., в тому
числі по звітних (податкових періодах):

2011 рік - 4 043,34 грн.

2012 рік - 3 960,32 грн.

2. п. 185.1 ст. 185, п.189.1 ст. 189, п. 198.3, п.198.4,
п.198.5 ст. 198 ПКУ, у результаті чого
занижено податок на додану вартість у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 8 280,0 грн., в тому числі по
періодах:

квітень 2011 року - 271 грн.

травень 2011 року - 255 грн.

червень 2011 року - 256 грн.

липень 2011 року - 259 грн.

серпень 2011 року - 259 грн.

вересень 2011 року - 505 грн.

жовтень 2011 року - 258 грн.

листопад 2011 року - 254 грн.

грудень 2011 року - 263 грн.

січень 2012 року - 259 грн.

березень 2012 року - 258 грн.

квітень 2012 року - 255 грн.

травень 2012 року - 259 грн.

червень 2012 року - 255 грн.

липень 2012 року - 259 грн.

серпень 2012 року - 259 грн.

вересень 2012 року - 255 грн.

жовтень 2012 року - 2 409 грн.

листопад 2012 року - 973 грн.

грудень 2012 року - 259 грн.

3. пункту 2 частини 1 ст. Закону № 2464, у
результаті чого визначено суму з
урахуванням вимог ч.11 ст. 8 Закону № 2464
єдиного внеску в сумі 16 669,99 грн., у тому
числі по періодах:

2011 року - 7 508,48 грн.

2012 року - 9 161,51 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 19.12.2013 року:

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування, в
розмірі 10 004,58 грн., в т.ч. за основним
платежем в розмірі 8 003,66 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2
000,92 грн.

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 10 155,50 грн., в т.ч. за
основним платежем в розмірі 8 280 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями - 1
875,5 грн.

Також на підставі вищевказаних
висновків податковим органом 19.12.2013
року прийнято рішення № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким
позивачу донараховано 16 669,99 грн.
єдиного внеску та застосовано штрафну
санкцію в розмірі 1 208,93 грн.

Правомірність та обґрунтованість
вказаних рішень відповідача є
предметом спору, який передано на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржені рішення відповідача
прийняті не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України, з огляду на необґрунтованість
висновків, які викладені в акті
перевірки, що став підставою для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що підставою для
прийняття податкового
повідомленні-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб,
стали наступні висновки податкової
служби.

1. ФОП ОСОБА_1 не включено до складу
валового доходу суми доходу,
отриманого від надання приміщення в
суборенду ПАТ КБ "Приватбанк" за
квітень 2011 року згідно договору від
01.04.2011 року в сумі 500 грн., доходу, у
вигляді коштів, внесених ФОП ОСОБА_3 на
розрахунковий рахунок позивача у
вересні 2011 року на загальну суму 1500 грн.

2. ФОП ОСОБА_1 безпідставно включено до
складу витрат суму сплаченого збору на
розвиток виноградства, садівництва та
хмелярства, а тому податковим органом
зроблено висновок про заниження
валового доходу за 2011 рік на суму 1 666,67
грн.

3. ФОП ОСОБА_1 безпідставно завищено
суму витрат відображених у додатку 5 до
податкової декларації за 2011 рік в
розмірі 15921,94грн. та за 2012 рік у розмірі
26402,15грн., а саме до складу витрат
безпідставно включено повну суму
вартості придбаних послуг
централізованої охорони майна на
об'єкті, централізованого
спостереження за станом систем
тривожної сигналізації,
централізованого пожежного нагляду,
вартості придбаної електричної
енергії в цілому у магазині «Промінь»,
де здійснює також діяльність з
роздрібної торгівлі продовольчими
товарами, безалкогольними напоями,
пивом, овочами ФОП ОСОБА_3, а не частку
вартості спожитих послуг у відділі
магазину, де саме здійснює діяльність
ФОП ОСОБА_1

Вказані порушення призвели до
заниження податку на доходи фізичних
осіб на суму 8003,66грн.

Правильно встановивши обставини, з
якими ДПІ пов'язує заниження
податкових зобов'язань, суд першої
інстанції надав обґрунтовану правову
оцінку підставам для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Так, встановлені судом першої
інстанції обставини справи свідчать
про те, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 здійснює господарську
діяльність з реалізації алкогольних
напоїв та тютюнових виробів у магазині
"Промінь" за адресою: АДРЕСА_1. Вказане
приміщення орендується позивачем, на
підтвердження чого надано договір
оренди нежитлового приміщення № 30/10
від 30.10.2007 року з додатками, укладеного
між ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 та ФОП
ОСОБА_1; договір оренди нежитлового
приміщення № 01 від 01.04.2011 року
укладеного між ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5
та ФОП ОСОБА_1; договір оренди
нежитлового приміщення № 01 від 01.04.2012
року укладеного між ФОП ОСОБА_4, ФОП
ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1

Відповідно до договорів № 01 від 01.04.2011
року та № 01 від 01.04.2012 року позивачем
орендується нежитлове приміщення у
розмірі 70 м. кв., в т.ч. торгівельна площа
30 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1. Розмір
щомісячної орендної плати складає 4
000,00 грн.

З метою здійснення підприємницької
діяльності позивачем укладено договір
з ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" про
постачання електричної енергії № 608468
від 28.09.2012 року, договір з Криворізьким
відділом Державної служби охорони УДСО
при УМВС України в Дніпропетровській
області № КрІ-009168 на централізовану
охорону майна на об'єкті підрозділом
Державної служби охорони при
Міністерстві внутрішніх справ від
13.02.2008 року, договір з ТОВ "МегаБит" №
01/08-ТО на планове технічне
обслуговування пожежної сигналізації
від 01.01.2007 року, договір з ТОВ "Екопарк
Кр" № 36/11 від 01.02.2011 року про надання
послуг користування, чищення та заміни
брудопоглинаючого покриття.

Згідно договору № КрІ-009168 від 13.02.2008
року позивачеві надавались послуги з
охорони майна на об'єкті та
обслуговування сигналізації на цьому
об'єкті. Охорона майна, що знаходиться
на об'єкті позначені у плані (схемі)
об'єкту у дні і години, що вказані у
Дислокації, згідно якої охороняємий
об'єкт приміщення магазину "Промінь",
АДРЕСА_1. Вартість з централізованого
пожежного нагляду за місяць становить
480грн.

Договором на постачання електричної
енергії № 608468 від 18.09.2012 року визначено
умови постачання електричної енергії
для забезпечення потреб
електроустановок споживача. Договором
передбачено, що споживач оплачує
вартість використаної (купленої)
електричної енергії.

Таким чином, позивачем у податкових
деклараціях за 2011-2012 рік включено повну
суму вартості придбаних послуг
централізованої охорони майна на
об'єкті, централізованого
спостереження за станом систем
тривожної сигналізації, вартості
придбаної електричної енергії, послуги
централізованого пожежного нагляду.

Встановивши такі обставини, суд першої
інстанції правильно вказав на
необґрунтованість висновків ДПІ про
безпідставність включення до складу
витрат повної суму вартості зазначених
послуг, оскільки відповідно до умов
вищевказаних договорів вказані
послуги використовуються виключно
позивачем та сплачуються у визначеному
розмірі, тобто відсутня залежність
вартості послуг від площі фактичного
використання приміщення.

Крім цього, витрати на оплату
електроенергії здійснюється виключно
за спожиту послугу шляхом зняття
показників лічильника.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції обставини справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості доводів ДПІ про
завищення позивачем витрат,
відображених у додатку 5 до податкової
декларації за 2011 рік в розмірі 15921,94грн.
та за 2012 рік у розмірі 26402,15грн.

Правильними є і висновки суду першої
інстанції щодо безпідставності
доводів ДПІ про заниження позивачем
податкових зобов'язань шляхом не
включення до складу валового доходу
суми доходу, отриманого від надання
приміщення в суборенду ПАТ КБ
"Приватбанк" за квітень 2011 року згідно
договору від 01.04.2011 року в сумі 500 грн.,
доходу, у вигляді коштів, внесених ФОП
ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок
позивача у вересні 2011 року на загальну
суму 1500 грн.

Так, встановлені обставини справи
свідчать про те, що 01.04.2011 року між ФОП
ОСОБА_1 (орендар) та ПАТ КБ "Приватбанк"
(суборендар) укладено договір
суборенди чистини приміщення,
відповідно до якого орендар
зобов'язується передати суборендареві,
а суборендар зобов'язується прийняти у
тимчасове користування (суборенду)
частину приміщення за адресою: АДРЕСА_1,
1 поверх, площею 2 квадратних метри.
Орендна плата складає 500 грн. в місяць
та підлягає сплаті до 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Враховуючи дату укладення договору,
визначений розмір орендної плати, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що протягом звітного 2011 року
позивач повинен був отримати дохід від
ПАТ "КБ "Приватбанк" в розмірі 4 000 грн., в
тому числі 666,67 грн. ПДВ.

З розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 від провадження
господарської діяльності в 2011 році, до
складу одержаних доходів у звітному
періоді, в графі "Оренда інших машин та
устаткування 71.34.0" включено суму 3 333,33
грн., яка і складається з сум отриманих
орендних платежів від банку.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано вказав на те, що висновки
податкового органу про заниження суми
отриманих доходів від ПАТ КБ
"Приватбанк" є безпідставними.

Крім цього, встановлені обставини
справи свідчать про те, що 19.09.2011 року
ПАТ КБ "Приватбанк" проведено наступну
операцію: ПАТ КБ "Приватбанк" здійснив
зарахування від ОСОБА_1 (НОМЕР_2) через
ОСОБА_3 на рахунок одержувача ОСОБА_1
суму 1 500 грн. з призначенням -
надходження торгівельної виручки від
продажу товарів через ОСОБА_3. Тобто,
вказані кошти не є надходженням від
ОСОБА_3 за оренду майна, а є коштами, які
внесені як виручка позивача від
господарської діяльності.

Дослідивши розрахунок податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, отриманих фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 від
провадження господарської діяльності
в 2011 році, дані книги обліку
розрахункових операцій та даних
банківських виписок, суд першої
інстанції встановив наступні
обставини.

Так, позивачем включено до складу
одержаного в звітному періоді доходу
дохід від роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту в
розмірі 1 166 742,67 грн. Згідно показників
книги обліку розрахункових операцій за
2011 рік та банківських виписок
позивачем було отримано грошові кошти
від господарської діяльності у вигляд
торгівлі у розмірі 1166 742,67 грн. Отже,
сума фактично отриманих грошових
коштів від господарської діяльності
відповідає сумам, які задекларовані
позивачем.

01.08.2009 року між ФОП ОСОБА_1
(орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар)
укладено договір оренди обладнання,
відповідно до якого в оренду
передається гриль курячий, вітрина
теплова, ваги за ціною 600 грн. з ПДВ в
місяць. Протягом 2011 року згідно умов
вказаного договору на рахунок позивача
надійшло 7 200 грн., в тому числі 1 200 грн.
податку на додану вартість. В
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 від провадження
господарської діяльності в 2011 році
позивачем вказану суму відображено в
графі 3.

З цих підстав суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
заниження суми отриманих доходів від
ОСОБА_3 не підтверджуються матеріалами
справи, а тому є безпідставними.

Погоджується колегія суддів і з
висновком суду першої інстанції щодо
необґрунтованості доводів ДПІ про
безпідставність включення позивачем
до складу витрат суму сплаченого збору
на розвиток виноградства, садівництва
та хмелярства.

Вирішуючи спір між сторонами в цій
частині, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що витрати -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником) (пп..14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно п. 177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177
Податкового кодексу України
передбачено, що доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

У свою чергу, ст.139 ПК України визначено
вичерпний перелік витрат, що не
враховуються при визначенні
оподаткованого доходу.

Так, згідно із п.п.139.1.10. п. 139.1. ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат сума збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності, яка враховується у
зменшення податкового зобов'язання
платника податку в порядку,
передбаченому пунктами 152.1 і 152.2 статті
152 цього Кодексу.

Оскільки, пункти 152.1 і 152.2 статті 152
цього Кодексу не передбачають збір на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства як такий, що не враховується
при визначенні оподаткованого
прибутку, то суд першої інстанції
обґрунтовано вказав на
безпідставність доводів ДПІ.

Таким чином, проаналізувавши підстави
для прийняття податкового
повідомлення-рішення, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про його необґрунтованість.

Встановивши обставини, які свідчать
про безпідставність доводів ДПІ щодо
заниження позивачем чистого
оподатковуваного доходу, суд першої
інстанції правильно вказав і на
необґрунтованість рішення № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування органом доходів і зборів
або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким
позивачу донараховано 16 669,99 грн.
єдиного внеску та застосовано штрафну
санкцію в розмірі 1 208,93 грн., оскільки
підставою для нарахування єдиного
внеску стали висновки ДПІ про
заниження позивачем чистого
оподатковуваного доходу.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи, які не
спростовуються доводами апеляційної
скарги, свідчать про те, що підставою
для збільшення грошового зобов'язання
з ПДВ стали наступні висновки
податкової служби.

Так, ФОП ОСОБА_1 завищено суми
податкового кредиту відображеного у
деклараціях з ПДВ оскільки ним
безпідставно включеного до його складу
повну суму вартості придбаних послуг
централізованої охорони майна,
централізованого спостереження за
станом системи тривожної сигналізації,
централізованого пожежного нагляду,
вартості придбаної електричної
енергії, а не частку вартості спожитих
орендарем послуг, обчислену
пропорційно площі, що займає позивач в
орендованому приміщенні.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 занижено
податкове зобов'язання на суму 250грн. у
зв'язку із зарахуванням ОСОБА_3 на
рахунок позивача коштів у сумі 1500 грн.

Також, податковим органом зазначено, що
позивач відніс до складу податкового
кредиту суму 80 грн. по накладній, яку не
надано до перевірки.

Вказуючи на необґрунтованість таких
підстав для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення, суд
першої інстанції правильно виходив з
встановлених вище обставин, які
свідчать про правомірність віднесення
до складу витрат сум вартості
придбаних послуг централізованої
охорони майна, централізованого
спостереження за станом системи
тривожної сигналізації,
централізованого пожежного нагляду,
вартості придбаної електричної
енергії.

Крім цього, як зазначено вище, судом
встановлено, що кошти у розмірі 1500грн.
не є надходженням від ОСОБА_3 за оренду
майна, а є коштами, які внесені як
виручка позивача від господарської
діяльності.

Щодо висновків ДПІ про віднесення до
складу податкового кредиту суму ПДВ у
розмірі 80грн., яка не підтверджена
податковою накладною, суд першої
інстанції вказав на те, що таку
накладну надано до суду та її
дослідженням встановлено
безпідставність доводів ДПІ в цій
частині.

З цих підстав, суд першої інстанції
правильно вказав на необґрунтованість
податкового повідомлення-рішення, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість.

Вказані вище висновки суду першої
інстанції доводами апеляційної скарги
не спростовуються. В апеляційній
скарзі відповідач фактично
посилається на ті обставини, які
зазначені в акті перевірки. Натомість,
вказаним підставам для прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень,
як зазначено вище, судом першої
інстанції надано належну правову
оцінку.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Криворізької
південної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області залишити
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 року по справі № 804/1287/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку, передбаченому
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено
23.09.2014р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк