Справа № 227/2914/14-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.Справа № 227/2914/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Бегунца А.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління соціального
захисту населення Добропільської
міської ради на постанову
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 04.07.2014р. по
справі № 227/2914/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

16.06.2014 року позивачка, ОСОБА_1,
звернулася до суду з позовом до
Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради,
в якому просила визнати дії
неправомірними та зобов'язати провести
перерахунок та виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Постановою Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.07.14 року по справі № 227/2914/14-а
зазначений позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління
соціального захисту населення
Добропільської міської ради у
Донецькій області щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 16 грудня 2013 року по 04
липня 2014 року включно.

Зобов'язано Управління соціального
захисту населення Добропільської
міської ради здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову
допомогу по догляду за дитиною - сином
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним
трирічного віку за період з 16 грудня 2013
року по 04 липня 2014 року включно, не
менше розміру прожиткового мінімуму
для дітей до 6 років, з врахуванням
виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка є матір'ю малолітнього
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і перебуває на
обліку в Управлінні соціального
захисту населення Добропільської
міської ради.

На підставі заяви ОСОБА_1 відповідач
призначив їй виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, з розміром якої вона
не згодна, так як вважає, що відповідач
повинен їй сплачувати вказану допомогу
керуючись ст. 15 ЗУ «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років. Відповідач же виплачує їй
вказану допомогу значно в меншому
розмірі, а тому позивачка для захисту
своїх прав звернулася до суду з
адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що виник спір щодо виплати
допомоги особі, яка застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
виплату допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-111), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача та задоволення
адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1.

Позивачка перебуває на обліку в УСЗН
Добропільської міської ради, їй
призначено державну допомогу, що
передбачено ст. 15 ЗУ «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми».

З 19 серпня 2013 року позивачка отримує
допомогу по догляду за дитиною (ОСОБА_2)
до досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130,00 грн.

Допомогу позивачка отримує як
застрахована особа, дані факти
підтверджуються довідкою УСЗН
Добропільської міської ради.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 281 1 -XII від 21
листопада 1992 року відповідно до
Конституції України встановлює
гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Частиною 1 статті 1 вказаного закону
визначено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа ( один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Статтею 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" від 21
листопада 1992 року № 28 И-ХІІ
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається в розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Закон України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" № 281 1 -XII від 21 листопада
1992 року є спеціальним законом, що
регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги на застрахованих чи не
застрахованих осіб.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням від 18.01.2001 року № 2240- ПІ
(Закон №2240).

Статтею 1 Закону №2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону № 2240 страховий
випадок - подія, з настанням якої
виникає право застрахованої особи або
членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Статтями 4, 5, 29, 42 Закону №2240
встановлено, що право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховнї Радою України. Це право
виникає з настанням страхового випадку
в період роботи (включаючи і час
випробування та день звільнення), якщо
інше не передбачено законодавством.
Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Колегія суддыів зазначає, що Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деякі
законодавчих актів України" було
внесено зміни до Закону №2240-111 та
виключено статті 40-44, але
Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-У1, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-1II.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-УІ було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року, а тому з часу
проголошення Рішення № 10-рп/2008
Конституційним Судом України
відновили свою дію вищезазначені
положення Закону № 2240-НІ .

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік". Законом України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік",
Законом України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік", не встановлювався
інший, ніж у Законі №2240-111 розмір
допомоги, а положення Постанови К МУ
№1751 "Про порядок призначення та
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми" від 27.12.2001 року було затверджене
саме на виконання Закону № 2811 -ХП "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" (п.1),
то застосовувати зазначену постанову
Кабінету Міністрів України до
позивача, яка застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-111), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
виник спір щодо виплати допомоги особі,
яка застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, а тому на
виплату допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-111), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Виходячи із вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що позивачка має право
на перерахунок та виплату їй
недоплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 16 грудня 2013 року по 04
липня 2014 року, виходячи з розміру не
меншого прожиткового мінімуму для
дітей до 6 років.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 04.07.14 року по
справі № 227/2914/14-а відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта - відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Добропільської міської ради залишити
без задоволення.

Постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 04.07.2014р. по справі № 227/2914/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П’янова Я.В. Бегунц А.О.