Справа № 2а-1249/11/1270
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/39154/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства «Луганський
авіаційний ремонтний завод»

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 18.03.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011

у справі №2а-1249/11/1270

за позовом Державного підприємства
«Луганський авіаційний ремонтний
завод»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Луганську

про визнання неправомірними дій,
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 18.03.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2011, в задоволенні позову
відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Підставою для прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 26.01.2011, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 48000 грн. за листопад 2010
року, стали висновки акта камеральної
перевірки податкової декларації з
податку на додану вартість позивача,
поданої за листопад 2010 року №23/08-3/08215600
від 12.01.2011.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення вимог абз. «б» пп.7.7.2
п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п.5.12.5 п.5 Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого Наказом ДПА
України від 30.05.1997 №166, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 09.07.1997
за №250/2054, в результаті чого було
завищено залишок від?ємного значення
за результатами перевірки податкового
органу податкової декларації по
податку на додану вартість за листопад
2010 року не відображено результат
перевірки по акту від 30.11.2010
№1461/08-3/08215600, чим завищено на 48000 грн.
значення наступних рядків податкової
декларації з податку на додану
вартість.

Судова колегія знаходить правильними
висновки судів попередніх інстанцій
про відсутність у позивача права на
включення до складу податкового
кредиту у серпні 2010 року сум податку
на додану вартість за наслідками
господарських операцій з ТОВ «ЖКВ
«Агромир» з огляду на не підтвердження
їх реального характеру.

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до приписів підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то, відповідно до пп.7.4.4 п.7.4
ст.7 цього Закону, сума податку,
сплаченого у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88,
первинними документами є письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на додану
вартість навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

При цьому, про відсутність факту
здійснення господарської операції та
необґрунтованість податкової вигоди
можуть свідчити підтверджені доказами
доводи податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності через відсутність
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування лише
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для цього виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку.

Тобто, відсутність фізичних, технічних
та технологічних можливостей певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції: наявність майна, трудових
ресурсів, виробничо-складських
приміщень, технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активів,
складських приміщень як платника, так і
контрагента, які б свідчили про
наявність товарного характеру
операцій, унеможливлюють висновок щодо
реальності придбанням товарів (робіт,
послуг), фактичного та обґрунтованого
понесення позивачем витрат з їх
придбання, наявності правових та
фактичних підстав для віднесення сум
до складу податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем надано до
перевірки первинні документи
бухгалтерського обліку, які є
формально складеними та не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ЖКВ «Агромир», оскільки
останнє, не мало можливостей для
здійснення поставки ТМЦ на адресу
позивача, так як за твердженням
директора ТОВ «ЖКВ «Агромир»
Желудкової Т.К. фінансово-господарську
діяльність не вело, у тому числі не мало
необхідних трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для здійснення господарської
діяльності. На користь таких висновків
свідчить і відсутність
товарно-транспортних документів, що
підтверджували б доставку
поліпропілену ТОВ «ЖКВ «Агромир»
позивачу.

Доводи касаційної скарги правильності
висновків суду першої та апеляційної
інстанції не спростовують.
Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів, не дозволяє
формувати дані податкового обліку
незалежно від спрямованості умислу
платників податку-учасників
відповідної операції.

За встановлених обставин судова
колегія не вбачає порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
на які посилається позивач у
касаційній скарзі, та підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень, з наведених в ній мотивів.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Луганський авіаційний
ремонтний завод» залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
18.03.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2011 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун