Справа № 2а/0470/4422/12
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/7499/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко
М. П. Солодовнікова А. В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуНікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову та
ухвалуДніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21.04.2012 року
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2013 рокуу
справі№ 2а/0470/4422/12за позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю
«Багатопрофільна корпорація
«Січеслав»доНікопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової службипровизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21.04.2012 року у справі № 2а/0470/4422/12,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2013 року,
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкові
повідомлення-рішення Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
Державної податкової служби від 27.03.2012
року № , № , № .

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нове про відмову в
позові. Свої вимоги заявник
обґрунтовує порушенням судами норм
матеріального права, зокрема, п. 1.32, п.
5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст.
5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пп. пп. 14.1.11, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14,
пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2,
ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 159.1.2 п. 159.1
ст. 159, пп. 169.1.2 п. 169.1 ст. 169, п. 187.1 ст. 187, п.
185.1 ст. 185, п. п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити в силі судові рішення у
справі.

З наданих документів вбачається, що в
силу положень ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідач підлягає заміні
правонаступником Нікопольською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної планової виїзної
перевірки ТОВ «Багатопрофільна
корпорація «Січеслав» з питань
дотримання вимог діючого податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року
складено акт № 159/230/33576615 від 07.03.2012 року,
яким зафіксовано порушення позивачем:
п. 1.32, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3,
п. 5.9 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», пп. пп. 14.1.11, 14.1.36 п. 14.1 ст.
14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пп. 138.1.1 п. 138.1, п.
138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 159.1.2 п.
159.1 ст. 159 Податкового кодексу України, у
зв'язку з чим занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 1 505 458,00 грн.; пп. 3.1.1 п. 3.1
ст. 3, пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 187.1 ст. 187, п. 185.1 ст. 185, п. п.
198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 951
838,00 грн.; пп. 169.1.2 п. 169.1 ст. 169 Податкового
кодексу України, яке призвело до
заниження податку на доходи фізичних
осіб за січень 2011 року на суму 70,58 грн.

На підставі акта перевірки 27.03.2012 року
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення: № , яким
позивачу визначене грошове
зобов'язання з прибуткового податку в
сумі 88,23 грн., з яких 70,58 грн. основного
платежу та 17.65 грн. штрафних
(фінансових) санкцій; № , яким
позивачу визначене грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в сумі 1048967,5 грн., з яких 951838
грн. основного платежу та 97129,5 грн.
штрафних (фінансових) санкцій; № ,
яким позивачу визначене грошове
зобов'язання по податку на прибуток
приватних підприємств в сумі 1673573,75
грн., з яких 1487750 грн. основного платежу
та 185823,75 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки, спростовуються матеріалами
справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» визначаються валові
витрати виробництва та обігу - як суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»).

Аналогічні положення передбачені ст.
ст. 138, 139 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
поставка товарів (робіт, послуг)
здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість.

Із аналізу положень п. 7.2 статті 7 цього
ж Закону випливає, що підставою для
формування податкового кредиту є
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги), на підтвердження здійснення
такої поставки. Тобто Закон пов'язує
виникнення у платника ПДВ права на
включення сплачених ним сум податку до
податкового кредиту із фактичним
виконанням робіт (послуг) чи поставкою
товарів, у ціні яких цей податок
сплачений.

Згідно із пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг)
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом звітного періоду у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг, основних фондів) для подальшого
використання у межах господарської
діяльності.

У відповідності до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права на
податковий кредит є дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (п. 198. 6 ст. 198
Податкового кодексу України).

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, видається платником
податку, який здійснює операції з
постачання товарів/послуг, на вимогу
покупця та є підставою для нарахування
сум податку, що відносяться до
податкового кредиту.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Позивач у межах своєї господарської
діяльності уклав договір № У-2/10 від
04.01.2010 року з ТОВ «Техпоставка»
(замовник), за змістом якого позивач
зобов'язується виконати роботи по
різанню метала на заготівки, паяння,
галтовки, низькотемпературному
відпустку продукції із давальницької
сировини замовника, а замовник
зобов'язується прийняти готову
продукцію та надані позивачем послуги
з оформленням відповідного акту. До
вказаного договору сторонами
складений протокол домовленості про
договірні ціни на виконання послуг від
01.03.2011 року № 2.

З метою виконання зазначеного договору
позивачем укладено договори з ТОВ
«Експерт Логістік», ТОВ «Енергія Еко»,
ТОВ «ПС «Балтимор», ТОВ «Будінвест»,
ПВКП «Оксамит».

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських відносин по виконанню
договорів щодо надання за плату роботи
(послуг) по різанню металу № ЕЛ-У-1/10 від
01.09.2010 року укладеного з ТОВ «Експерт
Логістік»; № ЕЕ-12/11 від 01.02.2011 року,
укладеного з ТОВ «Енергія Еко»; №
ПСБ-2/11 від 01.03.2011 року, укладеного з ТОВ
«Промислова спілка Балтимор»; № БІ-6
від 04.05.2011 року, укладеного з ТОВ
«Будінвест»; № О-028 від 01.06.2011 року
,укладеного з ТОВ «Оксамит»,
підтверджується наявними у справі
документами, зокрема, актами
приймання-здавання робіт, податковими
накладними, виписками по рахунку
позивача.

Здійснені роботи були реалізовані
позивачем ТОВ «Техпоставка» на
підставі відповідних договору № У-2/10
від 04.01.2010 року, що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг), податковими накладними та
виписками по рахунку позивача.

Враховуючи, що судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено
факт реального вчинення позивачем
господарських операцій, за наслідками
яких сформовано валові витрати та
спірний податковий кредит, факт
подальшого використання отриманих
робот (послуг) в господарській
діяльності позивача, колегія суддів
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій про
відсутність підстав для донарахування
податкових зобов'язань по цим
операціям.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 01.12.11 у
справі № 17/5005/15046/2011 за позовом ТОВ
«Техпоставка» до ТОВ «БК «Січеслав»
про визнання договору № У-2/10 від 04.01.10
недійсним, ТОВ «Техпоставка» в позові
відмовлено. Зі змісту згаданого
рішення вбачається, що судом при
розгляді справи встановлений факт
виконання сторонами всіх умов договору
належним чином, тобто вчинення
сторонами необхідних дій, спрямованих
на реальне настання правових
наслідків, обумовлених спірним
правочином.

Згідно з довідкою Господарського суду
Дніпропетровської області від 10.04.2013
року вказане рішення набрало законної
сили 16.12.2011 року.

Доказів оскарження вказаного рішення
відповідачем не надано.

Також суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій про
необґрунтованість доводів податкового
органу про завищення позивачем валових
витрат на загальну суму 1 939 261,00 грн. (за 4
кв. 2010 року та 1 кв. 2011 року) оскільки,
відповідач в порушення пп. 4, 5, 6 розділу
І Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України № 984 від 22.12.2010
року, зазначивши на стор. 29-30 акта про
завищення позивачем валових витрат на
вказану суму та порушення п. 5.1, пп. 5.2.1 п.
5.2, абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», не навів об'єктивно та в
повній мірі зміст такого порушення з
посиланням на первинні документи та
докази, що підтверджують наявність
такого факту. Крім того, відповідач не
зазначив, за результатами якої саме
господарської діяльності позивачем
завищені валові витрати, які саме
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, не містять
обов'язкових реквізитів первинного
документу.

Посилання податкового органу на
порушення позивачем пп. 169.1.2 п. 169.1 ст. 169
Податкового кодексу України у зв'язку
із наданням позивачем у січні 2011 року
податкової соціальної пільги
найманому працівнику - ОСОБА_7 без
отриманні від нього заяви на
застосування соціальної пільги,
спростовуються розрахунковою
відомістю по заробітній платі №
НЗП-000001, згідно з якою позивачем з
вказаного працівника утримано
прибутковий податок в розмірі 136,07 грн.,
що свідчить про утримання позивачем
податку з доходів фізичних осіб з
вказаної особи в повному розмірі та
незастосування позивачем соціальної
податкової пільги.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновків акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, колегія суддів
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги, викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Замінити відповідача правонаступником
Нікопольською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Касаційну скаргу Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21.04.2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.10.2013 року
у справі № 2а/0470/4422/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак