Справа № 809/3183/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 809/3183/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання
Ферштей А.М.

позивача: ОСОБА_1, представника
позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Репецького
С.П., Луцишина В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Івано-Франківській області

про визнання частково незаконним та
скасування наказу № 231 від 03.09.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
адміністративного суду з позовом до
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (далі - відповідач, управління
пенітенціарної служби) про скасування
наказу № 231 від 03.09.2014 року в частині
притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
позивача з посади першого заступника
начальника установи - заступника
начальника установи з нагляду і
безпеки та оперативної роботи
Коломийської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (№ 41), про поновлення на
згаданій посаді та зобов'язання
відповідача виплатити різницю в
грошовому утриманні за час вимушеного
прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушення приписів ст. 14
Дисциплінарного статуту начальником
управління пенітенціарної служби не
було призначено службового
розслідування, яке б дало можливість
встановити обставини за яких скоєно
дисциплінарний проступок, заподіяну
шкоду, вину особи в його вченні,
попередню поведінку та ставлення особи
до вчинено проступку, ставлення до
виконання службових обов'язків, рівень
кваліфікації, що є обов'язковим при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення. Акт перевірки, який став
підставою для прийняття оскарженого
наказу, вважає позивач, міг стати лише
підставою для проведення службового
розслідування, оскільки більшість
обставини щодо виявлених перевіркою
порушень носять загальний характер. В
той же час службова перевірка дала б
можливість встановити всі обставини
вчинення дисциплінарного
правопорушення саме позивачем, а також
дати оцінку обставинам, врахування
яких згідно закону є обов'язковим при
виборі виду стягнення.

07.10.2014 року на адресу суду позивачем
подано заяву про зміну позовних вимог,
в якій зменшив позовні вимоги та просив
суд розглянути його позов лише в
частині скасування наказу № 231 від
03.09.2014 року щодо притягнення позивача
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з посади першого
заступника начальника установи -
заступника начальника установи з
нагляду і безпеки та оперативної
роботи Коломийської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (№ 41).

Судом відповідно до статті 137 Кодексу
адміністративного судочинства України
прийнято до розгляду вказану заяву
позивача.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги, з
врахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, підтримали в повному
обсязі з підстав, зазначених у позовній
заяві. При цьому пояснили суду, що
оскаржуваний наказ в частині, що
стосуються позивача, прийнятий
передчасно, всупереч нормам
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, а тому підлягає
скасуванню. Просили позов задовольнити
в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову
заперечили з мотивів, викладених у
письмовому запереченні № 18/5959 від
15.10.2014 року. Зокрема пояснили суду, що
при накладенні дисциплінарного
стягнення жоден нормативно-правовий
акт не передбачає обов'язку проведення
службового розслідування при
наявності акту контрольної перевірки,
в якому зафіксовано недоліки в роботі,
усунення та недопущення яких входило
до посадових обов'язків позивача. Також
зазначили про те, що позивачу була
надана можливість надати свої
пояснення по факту виявлених під час
контрольної перевірки недоліків, однак
він своїм правом не скористався.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача, його представника,
представників відповідача, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши і
оцінивши докази в їх сукупності, суд
встановив таке.

ОСОБА_1 з 15.06.2000 року проходить службу в
територіальних органах та установах
державної кримінально-виконавчої
служби, про що свідчить запис в його
трудовій книжці та дані послужного
списку.

Наказом відповідача № 32 о/с від 03.07.2013
року майора внутрішньої служби ОСОБА_1
призначено на посаду першого
заступника начальника установи -
заступника начальника установи з
нагляду і безпеки та оперативної
роботи Коломийської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (№ 41).

Відповідно до наказу начальника
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників органів, установ виконання
покарань та управління Державної
пенітенціарної служби України в
Івано-Франківській області» від 03.09.2014
року за № 231 на позивача накладено
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення з посади першого заступника
начальника установи - заступника
начальника установи з нагляду і
безпеки та оперативної роботи
Коломийської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (№ 41) за низький контроль за
службовою діяльність підпорядкованих
підрозділів, незадовільну організацію
нагляду за засудженими та обшукової
роботи.

Як видно зі змісту оскарженого наказу,
підставою для його прийняття були дані
контрольної перевірки, проведеної
комісією Державної пенітенціарної
служби України, викладені в акті
контрольної перевірки діяльності
органів і установ виконання покарань
та слідчого ізолятора управління
Державної пенітенціарної служби
України в Івано-Франківській області
від 29.08.2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону
України "Про Державну
кримінально-виконавчу службу України"
№ 2713-IV від 23.06.2005 року служба в
Державній кримінально-виконавчій
службі України є державною службою
особливого характеру, яка полягає у
професійній діяльності придатних до
неї за станом здоров'я і віком громадян
України. Час проходження служби в
Державній кримінально-виконавчій
службі України зараховується до
страхового стажу, стажу роботи за
спеціальністю, а також до стажу
державної служби відповідно до закону.

Згідно норми частини 5 статті 23
згаданого Закону на осіб рядового і
начальницького складу
кримінально-виконавчої служби
поширюються дія статей 22 і 23 Закону
України "Про міліцію", а також порядок і
умови проходження служби та грошового
забезпечення, передбачені для
працівників органів внутрішніх справ.
На працівників кримінально-виконавчої
служби поширюються умови оплати праці,
передбачені для працівників органів
внутрішніх справ, які не мають
спеціальних звань.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України,
затвердженим Законом України від 22.02.2006
року за №3460-IV (далі - Дисциплінарний
статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Підставою дисциплінарної
відповідальності є дисциплінарний
проступок, сутність якого полягає у
невиконанні чи неналежному виконанні
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни,
визначення якої наведене у статті 1
цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного
статуту).

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
встановлено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників, дотримуватися
норм професійної та службової етики, у
службовій діяльності бути чесною,
об'єктивною і незалежною від будь-якого
впливу громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, з гідністю і честю
поводитися в позаслужбовий час, бути
прикладом у дотриманні громадського
порядку, припиняти протиправні дії
осіб, які їх учиняють. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень
та доповісти про це безпосередньому
або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного
статуту на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

Положеннями статті 14 Дисциплінарного
статуту передбачено, що:

З метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Порядок проведення
службового розслідування
встановлюється міністром внутрішніх
справ України (частина 1);

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис (частина
4);

У разі звільнення з посади або
звільнення з органів внутрішніх справ
особі рядового або начальницького
складу видається витяг з наказу
(частина 6);

За кожне порушення службової
дисципліни накладається лише одне
дисциплінарне стягнення. У разі
порушення службової дисципліни
кількома особами дисциплінарне
стягнення накладається на кожного
окремо (частина 9);

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо (частина 10);

У разі вчинення незначного порушення
службової дисципліни начальник може
обмежитись усним попередженням особи
рядового або начальницького складу
щодо необхідності суворого додержання
службової дисципліни (частина 11);

У разі притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє (частина 12);

У разі повторного вчинення особою
рядового або начальницького складу
незначного проступку з урахуванням
його не тяжкості, сумлінного ставлення
цієї особи до виконання службових
обов'язків, нетривалого перебування на
посаді (до шести місяців) та з інших
поважних причин начальник може
обмежитися раніше накладеним на таку
особу дисциплінарним стягненням
(частина 13).

На виконання приписів статті 14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, наказом
Міністерства внутрішніх справи
України № 230 від 12 березня 2013 року,
затверджено Інструкцію «Про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України»
(надалі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції
підставами для проведення службового
розслідування є порушення особами РНС
службової дисципліни, у тому числі
скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами РНС діянь, які порушують права
і свободи громадян, службову
дисципліну, інші події, пов'язані із
загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх
травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 2.5 Інструкції передбачено, що
підстави для призначення службового
розслідування можуть міститися в
службових документах осіб РНС,
матеріалах перевірок, письмових
зверненнях громадян України, осіб без
громадянства та іноземців,
депутатських запитах та зверненнях
народних депутатів України,
повідомленнях уповноважених органів
досудового розслідування, заявах і
повідомленнях інших правоохоронних
органів, підприємств, установ і
організацій незалежно від їх
підпорядкування і форм власності,
об'єднань громадян, засобів масової
інформації або в інших документах,
отриманих в установленому
законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового
розслідування є належним чином
письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника (п. 2.6
Інструкції).

Згідно п. 6.3 Інструкції особа стосовно
якої проводиться службове
розслідування має право:

- отримувати інформацію про підстави
проведення такого розслідування;

- брати участь у службовому
розслідуванні, у тому числі давати усні
чи письмові пояснення, робити заяви, в
установленому порядку подавати
документи, які мають значення для
проведення службового розслідування;

- висловлювати письмові зауваження
щодо об'єктивності та повноти
проведення службового розслідування,
дій або бездіяльності службової особи
(осіб), яка (і) його проводить (ять);

- відмовлятися давати будь-які
пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї
чи близьких родичів, коло яких
визначено законодавством України;

- за письмовим рапортом
ознайомлюватися з висновком
службового розслідування, а також з
матеріалами, зібраними в процесі його
проведення, у частині, яка її
стосується, крім випадків, визначених
законодавством України;

- оскаржувати рішення, прийняте за
результатами службового
розслідування, у строки і в порядку, що
визначені законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок
службового розслідування без
отримання від особи РНС письмового
пояснення або за відсутності акта про
її відмову в наданні письмового
пояснення. Небажання особи РНС,
відносно якої проводиться службове
розслідування, надавати пояснення не
перешкоджає затвердженню висновку
службового розслідування та
накладенню дисциплінарного стягнення.

Згідно п. 8.3 вказаної Інструкції в
описовій частині висновку службового
розслідування викладаються
встановлені при проведенні службового
розслідування відомості про:
обставини, за яких особа (особи) скоїла
(и) дисциплінарний проступок або які
стали підставою для призначення
службового розслідування, а також те,
чи мали вони місце взагалі; час, місце,
спосіб, мотив та мету вчинення
дисциплінарного проступку, його
наслідки (їх тяжкість), що настали у
зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище,
ім'я та по батькові, персональні дані
(дата та місце народження, освіта,
період служби в органах внутрішніх
справ і на займаній посаді - з
дотриманням вимог Закону України "Про
захист персональних даних"),
характеристику особи (зокрема, про
наявність або відсутність у неї діючих
дисциплінарних стягнень), винної в
учиненні дисциплінарного проступку, та
осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли
вказаним обставинам; наявність
причинного зв'язку між неправомірними
діяннями особи РНС та їх наслідками;
умови, що передували скоєнню
дисциплінарного проступку або
спонукали до цього; вимоги
законодавства або посадові обов'язки,
які було порушено; наявність вини особи
(осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи
обтяжують ступінь відповідальності, а
також ставлення до скоєного.

Таким чином, системний аналіз
спеціальних і загальних норм,
наведених у статті статтях 1, 2, 4, 12, 14
Статуту, статтях 14, 23 Закону № 2713-IV,
пунктах 2.1, 2.5, 2.6, 6.3, 8.3 Інструкції
свідчить, що за вчинення посадовими
особами територіальних органів
Державної пенітенціарної служби
України порушень службової дисципліни,
дисциплінарних правопорушень
застосовуються дисциплінарні
стягнення, визначені у статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, в порядку
передбаченому ст. 14 цього ж Статуту,
Інструкцію «Про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України». При цьому,
вказаними нормами чітко врегульована
процедура застосування дисциплінарних
стягнень, яка в першу чергу спрямована
на забезпечення належного захисту в
спірних трудових правовідносинах
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань про притягнення
їх до дисциплінарної відповідальності.
При цьому, службове розслідування
полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно
та всебічно встановити: обставини (час,
місце) і наслідки правопорушення, з
приводу якого було призначено
розслідування; осіб, винних у
правопорушенні, та осіб, дії чи
бездіяльність яких сприяли негативним
наслідкам або створювали загрозу їх
спричинення; наявність причинного
зв'язку між неправомірним діянням
особи, щодо якої призначено службове
розслідування, та його наслідками;
причини правопорушення та умови, що
сприяли правопорушенню; вимоги законів
чи інших нормативно-правових актів,
розпорядчих документів або службових
обов'язків, що були порушені; ступінь
вини кожної з осіб, причетних до
правопорушення, та мотиви протиправної
поведінки працівника і його ставлення
до вчиненого.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень сторін та їх представників,
службове розслідування відносно
ОСОБА_1 не проводилося. Натомість
підставою для застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення позивача з займаної посади
став акт контрольної перевірки
діяльності органів і установ виконання
покарань та слідчого ізолятора
управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області від 29.08.2014 року, затверджений
першим заступником голови Державної
пенітенціарної служби України 03.09.2014
року. Окрім цього, слід згадати, що
відповідачем також в порушення вимог
ст. 14 Дисциплінарного статуту не було
запропоновано позивачу до видання
наказу про застосування
дисциплінарного стягнення надати
письмові пояснення.

На думку суду, що ґрунтується на
вищевказаних судом положеннях
законодавства, проведення контрольної
перевірки і виявлення в результаті її
певних недоліків-порушень не може
вважатись проведенням службового
розслідування стосовно конкретної
особи, так як метою такої перевірки є
аналіз діяльності органів та установ
виконання покарань регіону або окремої
установи, структурного підрозділу,
окремого питання, а не встановлення
конкретного складу дисциплінарного
проступку посадової особи, тяжкості
проступку, ставлення до вчиненого
правопорушення, ступеня вини особи,
оцінки попередньої службової
діяльності, рівня кваліфікації особи
тощо.

В даному випадку, враховуючи
вищевказані норми Дисциплінарного
статуту, Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань, на
переконання суду за результатами
вказаної контрольної перевірки,
проведеної комісією Державної
пенітенціарної служби України, на
підставі акту перевірки, начальником
Державної пенітенціарної служби
України в Івано-Франківській області
мав бути виданий наказ про проведення
службової перевірки щодо обставин,
викладених в даному акті, для повного
забезпечення трудових прав позивача та
виключення можливості помилкових
висновків щодо складу проступку та
обставин, що впливають на вибір виду
дисциплінарного стягнення, виходячи з
встановленого частиною 2 ст. 61
Конституції України принципу
індивідуалізації відповідальності
особи.

Вказаний висновок суду узгоджується з
правовою позицією Вищого
адміністративного суду України в
подібних правовідносинах, викладену в
ухвалі від 16 квітня 2014 року № К/9991/31873/12.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 цієї статті КАС України
встановлено, що в справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що наказ від 03.09.2014 року за № 231 в
частині притягнення майора
внутрішньої служби ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з посади першого
заступника начальника установи -
заступника начальника установи з
нагляду і безпеки та оперативної
роботи Коломийської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (№ 41) є протиправним, оскільки
виданий начальником Управлінням
Державної пенітенціарної служби
України в Івано-Франківській області
передчасно, з недотриманням
передбаченої законом процедури, що
передує його прийняттю,
необґрунтовано, без урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення.

Таким чином, враховуючи зазначені вище
норми закону та встановлені в судовому
засіданні фактичні обставин даної
справи, суд дійшов висновку
задовольнити адміністративний позов
ОСОБА_1: визнати протиправним та
скасувати наказ Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Івано-Франківській області № 231 від
03.09.2014 року в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з посади першого
заступника начальника установи -
заступника начальника установи з
нагляду і безпеки та оперативної
роботи Коломийської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (№ 41) майора внутрішньої служби
ОСОБА_1.

Оскільки позивачем не подано доказів
понесення судових витрат у справі, в
суду відсутні процесуальні підстави
для розподілу судових витрат у справі
відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Івано-Франківській області № 231 від
03.09.2014 року в частині притягнення до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з посади першого
заступника начальника установи -
заступника начальника установи з
нагляду і безпеки та оперативної
роботи Коломийської виправної колонії
Управління Державної пенітенціарної
служби України в Івано-Франківській
області (№ 41) майора внутрішньої служби
ОСОБА_1.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі
21.10.2014 року.