Справа № 810/587/14-а
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/587/14-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника
позивачаБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Чайка О.С. Солов'я М.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року у справі за позовом Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Переяслав-Хмельницьктепломережа» до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року Комунальне
підприємство Київської обласної ради
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області в якому просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
04.12.2013 № та № .

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 04.12.2013 № в
частині збільшення Комунальному
підприємству Київської обласної ради
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
суми грошового зобов'язання за
платежем «Податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг)» на загальну суму 132 505,50 грн., з
яких: 88 337,00 грн. - за основним платежем; 44
168,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафом).

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області від 04.12.2013 № ,
згідно з яким Комунальному
підприємству Київської обласної ради
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «Податок на прибуток
підприємств та фінансових установ
комунальної власності» на загальну
суму 118 001,00 грн., з яких: 94 401,00 грн. - за
основним платежем; 23 600,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом).

В частині позовних вимог про визнання
неправомірними дій
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області щодо визнання
нікчемними договорів, укладених між
позивачем та його контрагентами, та
нарахування пені з податку на додану
вартість та податку на прибуток, -
провадження у справі закрито.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, який з'явився в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 17.10.2013 по 30.10.2013
співробітниками
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку КП КОР
«Переяслав-Хмельницьктепломережа»
() з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 по
31.10.2013.

В ході проведення перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем положень:

- підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення валових витрат
на загальну суму 441 685,00 грн., у тому
числі по періодах: за 2-4 квартал 2011 року
- на суму 82 335,00 грн.; за I квартал 2012 року -
на суму 359 350,00 грн., що призвело до
заниження сплати податку на прибуток
на загальну суму 94 401,00 грн., у тому числі
по періодах: за 2-4 квартал 2011 року - на
суму 18 397,00 грн.; за I квартал 2012 року - на
суму 75 464,00 грн.;

- підпункту 44.1 статті 44, статті 185,
пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 90 215,00 грн., у тому
числі: за листопад 2010 року - на суму 176,00
грн.; за липень 2011 року - на суму 789,00 грн.;
за серпень 2011 року - на суму 426,00 грн.; за
жовтень 2011 року - на суму 16 467,00 грн.; за
січень 2012 року - на суму 398,00 грн.; за
лютий 2012 року - на суму 71 870,00 грн.; за
березень 2012 року - на суму 89,00 грн.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт перевірки
від 13.11.2013 № 1224/10-17-22-01/20598264 на підставі
якого прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- від 04.12.2013 № , згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)» на
загальну суму на загальну суму 135 323,00
грн., з яких: 90 215,00 грн. - за основним
платежем; 45 108,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафом);

- від 04.12.2013 № , згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем «Податок на
прибуток підприємств та фінансових
установ комунальної власності» на
загальну суму 118 001,00 грн., з яких: 94 401,00
грн. - за основним платежем; 23 600,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом).

Позивач заперечує правомірність
вищевказаних податкових
повідомлень-рішень відповідача, у
зв'язку з чим просить визнати їх
протиправними та скасувати з підстав
невідповідності нормам чинного
законодавства.

Під час судового розгляду справи в суді
першої інстанції, представник позивача
пояснив, що оскаржує податкові
повідомлення-рішення лише в частині
визначення податкових зобов'язань з
податку на додану вартість та податку
на прибуток за операціями з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Респект - 2000» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех». Із цими
операціями пов'язується визначення
податкових зобов'язань (за основним
платежем) з податку на додану вартість
на загальну суму 88 337,00 грн. (у тому числі
по періодах: за жовтень 2011 року - на суму
16 467,00 грн.; за лютий 2012 року - на суму 71
870,00 грн.) та податку на прибуток на
загальну суму 94 401,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем не надано жодних
фактичних або аналітичних даних, даних
податкової звітності чи інших доказів
на підтвердження заяв про
неспроможність контрагентів позивача
ТОВ «Респект - 2000» та ТОВ «Д.К.Тех»
виконувати господарські зобов'язання.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується, виходячи з наступного.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У цілях цього розділу суми, відображені
у складі витрат платника податку, у
тому числі в частині амортизації
необоротних активів, не підлягають
повторному включенню до складу його
витрат (п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу
України).

Згідно п. 138.4, п. 138.5 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Інші витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку
та нарахування податку.

Відповідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Згідно із п. 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п. 201.7 статті 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Відповідно до п. 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції. Однак, наявність податкових
накладних є необхідною, але не
безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством та на даних якого
ґрунтується, зокрема, податкова
звітність.

Частиною першою ст. 9 цього Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Частиною 2
визначено перелік обов'язкових
реквізитів первинних документів: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, наявність законодавчо визначених
обставин для формування податкового
кредиту та валових витрат, зокрема
податкових накладних, виписаних
платником податку, є обов'язковою, для
визнання правомірності формування
таких за умови, якщо відомості в таких
документах відповідають дійсності, і
якщо господарські операції мали
реальний характер та придбані товари
(роботи, послуги) використовувалися в
господарській діяльності платника
податку.

Вивченням матеріалів справи, колегією
суддів встановлено, в жовтні 2011 року
між позивачем (покупець) і Товариством
з обмеженою відповідальністю «Респект
- 2000» (постачальник) укладено договір
поставки від 19.10.2011 № 191011, згідно з яким
постачальник зобов'язувався здійснити
поставку товару (торф'яних брикетів) у
кількості 76 тонн на суму 98 800,00 грн., у
тому числі ПДВ - 16 466,67 грн.

Як вказано позивачем, він не має
доказів транспортування товару,
оскільки транспортування товару
здійснювалось постачальником, позивач
приймав товар на своєму складі за
видатковими накладними.

На підтвердження факту поставки
товару, позивачем надано копію
видаткової накладної від 21.10.2011 №
РЕ-0000121 на суму 98 800,00 грн., у тому числі
ПДВ - 16 466,67 грн. та копію прибуткової
накладної, згідно з якою паливні
брикети оприбутковано на склад
позивача.

В подальшому придбаний товар позивачем
використано для виробництва тепла, що
підтверджується накладними на відпуск
паливних брикетів зі складу та актами
списання палива.

Оплата товару здійснювалась позивачем
безготівковим шляхом на підставі
рахунку-фактури. В оплату за
поставлений товар позивач перерахував
на рахунок ТОВ «Респект - 2000» кошти в
сумі 98 800,00 грн., у тому числі ПДВ - 16 466,67
грн., що підтверджується копією
платіжного доручення.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаною господарською операцією
позивач отримав від ТОВ «Респект - 2000»
податкову накладну від 21.10.2011 № 40 на
суму 98 800,00 грн., у тому числі ПДВ - 16 466,67
грн.

В грудні 2011 року між позивачем
(покупець) і Товариством з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех» (продавець)
укладено договір про закупівлю товарів
(робіт, послуг) за державні кошти від
07.12.2011 № 2, згідно з яким продавець
впродовж січня та лютого 2012 року
здійснив поставку тринадцяти партій
товару (паливних брикетів NESTRO) на
загальну суму 324 210,00 грн., у тому числі
ПДВ - 54 035,05 грн.

В січні 2012 року між позивачем (покупець)
і Товариством з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех» (продавець)
укладено договір поставки від 03.01.2012 №
03.01.2012, згідно з яким постачальник
здійснив поставку товару (дров) у
кількості 49 м. куб. на суму 10 045,00 грн., у
тому числі ПДВ - 1 674,17 грн.

Загальна вартість товарів, придбаних у
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех» на підставі
вказаних договорів, становила суму 334
255,00 грн., у тому числі ПДВ - 55 709,22 грн.

Як вказано позивачем, він не має
доказів транспортування товару,
оскільки транспортування товару
здійснювалось постачальником, позивач
приймав товар на своєму складі за
видатковими накладними.

На підтвердження факту поставки
позивачем надано копії видаткових
накладних на загальну суму 334 255,00 грн., у
тому числі ПДВ - 55 709,22 грн. та копії
прибуткових накладних, згідно з якими
паливні брикети та дрова оприбутковано
на склад позивача.

В подальшому придбаний товар позивачем
використано для виробництва тепла, що
підтверджується копіями накладними на
відпуск паливних брикетів зі складу та
актами списання палива.

Оплата товару здійснювалась позивачем
безготівковим шляхом на підставі
рахунків-фактур. В оплату за
поставлений товар позивач перерахував
на рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех» кошти на
загальну суму 334 255,00 грн., у тому числі
ПДВ - 55 709,22 грн., факт перерахування
коштів підтверджується копіями
платіжних доручень, що містяться у
матеріалах справи.

На підтвердження розрахунків між
сторонами та сплати сум податку на
додану вартість у складі ціни товару за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Д.К.Тех»
податкові накладні на загальну суму 334
255,00 грн., у тому числі ПДВ - 55 709,22 грн.
Вказану суму податку на додану
вартість позивач включив до складу
податкового кредиту за лютий 2012 року,
відобразив у податковій декларації з
податку на додану вартість за вказаний
податковий (звітний) період та реєстрі
отриманих податкових накладних.

Крім цього, за твердженням позивача,
він має тривалі взаємовідносини з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех» з приводу
постачання біопалива впродовж
декількох років, які продовжуються по
теперішній час.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт поставки товару та
оплати його вартості підтверджується
документально.

Заперечуючи проти вимог даного позову,
відповідач, зокрема, посилається на
відомості, викладені іншими
податковими органами в актах перевірок
контрагентів Товариства з обмеженою
відповідальність «Респект - 2000» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех», які у свою
чергу мали взаємовідносини з іншими
суб'єктами господарювання, відносно
яких органами податкової міліції
порушено кримінальні справи і у
службових записках оперативних
працівників викладено інформацію про
те, що останні суб'єкти мають ознаки
«фіктивності», господарську
діяльність реально не здійснюють.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, у разі, якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних. Разом з
тим, не є підставою для відмови у праві
на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагента.
Усі операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу. У такому разі достатньо
встановити необізнаність платника
податку, що заявляє право на податковий
кредит чи бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість про факт
припинення або недобросовісний
характер діяльності контрагента
(зокрема про несплату податків чи
неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податкова інспекція не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»,
державна реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців засвідчення
факту створення або припинення
юридичної особи, засвідчення факту
набуття або позбавлення статусу
підприємця фізичною особою, а також
вчинення інших реєстраційних дій, які
передбачені цим Законом, шляхом
внесення відповідних записів до
Єдиного державного реєстру.

Згідно статті 33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
органу державної влади, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

На момент здійснення вищевказаних
господарських операцій юридичні особи
Товариство з обмеженою
відповідальність «Респект - 2000» та
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех» були
зареєстровані у визначеному законом
порядку та не були припинені згідно
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», доказів існування
вироків суду у кримінальних справах,
якими б встановлювався факт фіктивного
підприємництва, відповідачем не
надано.

Згідно Рішень Європейського суду з
прав людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, платника податку не може
бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку,
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто, якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) не
може бути підставою для відмови у праві
платника податку на податковий кредит
за наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали даної справи, на
момент здійснення господарських
операцій у Єдиному державному реєстрі
були відсутні відомості, які б могли
ставити під сумнів цивільну
правоздатність контрагентів позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальність «Респект - 2000» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Д.К.Тех». При цьому,
за даними Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців не вбачається, що на
момент укладення та виконання
сторонами спірних угод були наявні
записи щодо не підтвердження
відомостей про юридичні особи даних
підприємств.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Тобто, на відповідача як суб'єкта
владних повноважень, покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень, так як
він заперечує проти задоволення
позовних вимог.

Відповідачем не було надано до суду
належних та допустимих доказів
правомірності прийняття ним
податкових повідомлень-рішень від
04.12.2013 № та № в частині, яка
оскаржується позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку щодо
правомірності заявлених позивачем
вимог в оскаржуваній частині, які є
обґрунтованими, підтверджуються
належними доказами та є такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 24.10.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.