Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/80399/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника позивача ОСОБА_2

відповідача Жайворонок
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги

Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4 та Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.05.2011

у справі №2а-92/10/1470

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва

про визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22.04.2010 позов
задоволено в повному обсязі. Визнано
нечинними та скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 від
02.07.2009, №/1 від 17.09.2009 та №/2
від 04.12.2009.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.05.2011
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22.04.2010
скасовано, прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Заводському
районі м.Миколаєва №/0 від 02.07.2009,
№/1 від 17.09.2009, №/2 від 04.12.2009 в
частині оподаткування доходів у
вигляді процентів по депозитному
рахунку позивача у сумі 34,22 грн. В іншій
частині позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційними скаргами як
позивача так і відповідача.

Позивачем ставиться питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення в силі рішення
суду першої інстанції, а відповідачем
ставиться питання про скасування
рішення суду першої та апеляційної
інстанції, з прийняттям нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог повністю, з підстав порушення
норм матеріального та процесуального
права

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена виїзна планова
перевірка з питань дотримання
позивачем вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.04.2006 по
31.03.2009, за результатами якої складено
акт №2159/17-200/НОМЕР_1 від 04.06.2009.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення абз.1 ст.1 Указу
Президента України від 03.07.1998 №727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб?єктів малого
підприємництва» (далі - Указ), ст.13
розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 №13 (далі Декрет), в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб у сумі 64868,66 грн.
(у т.ч. за період з 03.11.2006 по 31.12.2006 в сумі
25455,27 грн., за 2007 рік в сумі 34,22 грн., за
період з 03.04.2008 по 31.12.2008 в сумі 39379,17
грн.).

На підставі акті перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
02.07.2009, яким визначено податкове
зобов?язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб на суму 64868,66 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження скарги платника залишені
без задоволення, прийняті податкові
повідомлення-рішення з відповідним
індексом, якими доведено нові граничні
строки сплати податкових зобов??язань.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач зареєстрований
як суб?єкт підприємницької діяльності
фізична особа-підприємець Виконавчим
комітетом Миколаївської міської ради
30.06.2003, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію НОМЕР_2.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку від 22.12.2005 НОМЕР_3 в період з
30.01.2006 по 31.12.2006 позивач перебував на
спрощеній системі оподаткування.

За даними звіту позивача у 2006 році ним
був досягнутий обсяг виручки в сумі
752600,58 грн., тобто обсяг виручки позивача
від реалізації товарів (робіт, послуг)
перевищив граничний розмір
встановлений ст.1 Указу, що давав право
на перебування на спрощеній системі
оподаткування на 252600,58 грн. Перевищення
мало місце у четвертому кварталі 2006
року у період з 03.11.2006 по 31.12.2006.

Починаючи з І кварталу 2007 року позивач
перейшов на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності.

Відповідачем здійснено нарахування
податку з доходів фізичних осіб на суму
перевищення граничного розміру
виручки, з врахуванням даних перевірки
по валовому доходу позивача та його
валових витратах за цей період, сума
донарахованого податку склала 25455,27
грн.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку від 28.12.2007 НОМЕР_4 позивач у
період з 30.01.2008 по 31.12.2008 перебував на
спрощеній системі оподаткування. .

За даними звіту позивача, у І півріччі
2008 року обсяг виручки позивача склав
996336,1 грн., за даними перевірки - 997401,81
грн.

Виходячи з встановленої суми виручки,
відповідачем зроблено висновок про
перевищення граничного розміру
виручки, встановленого ст.1 Указу, що
дає право перебування на спрощеній
системі оподаткування, в сумі 497401,81
грн.

З врахуванням даних перевірки щодо
обсягу валових доходів та валових
витрат позивача за вказаний період,
сума донарахованого відповідачем
податку з доходів фізичних осіб на суму
перевищення склала 39379,17 грн.

Починаючи з третього кварталу 2008 року
позивач перейшов на загальну систему
оподаткування.

Указом Президента України від 03.07.1998 №
727/98 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
запроваджено спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності для
суб'єктів малого підприємництва,
зокрема, для фізичних осіб, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи. Умовами
переходу та перебування на спрощеній
системі для громадян - суб'єктів малого
підприємництва є перебування з ними в
трудових відносинах не більше 10 осіб,
включаючи членів їх сімей, та обсяг
виручки від реалізації продукції,
товарів (робіт, послуг) за календарний
рік не повинен перевищувати 500 тис.
гривень.

Згідно зі статтею 5 Указу в разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ №727/98 не
містить положень які б регулювали
питання оподаткування сум, що
перевищують встановлений
законодавцем граничний обсяг
виручки.

За таких обставин оподаткування
доходів, отриманих платником єдиного
податку з порушенням умов перебування
на спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування, врегульованих,
зокрема, Законом України «Про податок з
доходів фізичних осіб» з урахуванням
загальних принципів оподаткування,
закріплених Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування»
(чинним на час виникнення спірних
відносин), якими встановлювалися
засади податкових відносин в Україні.

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає як обов`язок
переходу у наступному податковому
періоді на загальну систему
оподаткування так і з оподаткування
суми такого перевищення у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», який,
згідно із п. 22.10 ст. 22 «Прикінцеві
положення» Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб»,
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону.

Особливості оподаткування доходів від
зайняття підприємницькою діяльністю
визнаються розділом IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (який був чинним на
час виникнення спірних відносин).

Абзацом 1 статті 13 цього Декрету
визначено, що згідно з цим розділом
Декрету оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручка у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу (абзац 2 вказаної статті).

З огляду на викладене, відповідачем
вірно зазначено про необхідність
застосування приписів Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
щодо доходів позивача, отриманих у 2006
та 2008 році, які перевищують граничні
обсяги виручки від здійснення
підприємницької діяльності,
встановлені Указом Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», у зв'язку з чим
нарахування податкових зобов'язань з
податку з доходів фізичних осіб та
прийняття оспорюваного податкового
повідомлення-рішення в цій частині є
правомірним.

Вищенаведеним спростовуються доводи
касаційної скарги позивача, що
спеціальним законодавством, яке
регламентує порядок оподаткування
прибутків, отриманих суб'єктом
підприємницької діяльності, що сплачує
єдиний податок, є Указ №727/98. З моменту
взяття на обік фізичної
особи-підприємця як платника єдиного
податку, він є суб'єктом сплати єдиного
податку, та не є платником податку на
доходи фізичних осіб, весь дохід,
незалежно від розміру, що отримано
фізичною особою у статусі платника
єдиного податку, оподатковується за
ставкою єдиного податку та не може бути
включений до складу об'єкту
оподаткування за ставкою податку з
доходів фізичних осіб.

Щодо донарахування позивачу 34,22 грн.
податку з доходів фізичних осіб на
відсотки перераховані АКБ «Київ» за
депозитним договором №183 від 01.09.2006, то
судова колегія погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
про їх безпідставність, з огляду на
положення п.22.1.4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції Закону України №2273-IV від
21.12.2004, яка діяла на час проведення
перевірки), за яким пп. 4.2.12 п.4.2 ст.4 цього
Закону у частині включення до
загального місячного оподатковуваного
доходу доходів у вигляді процентів на
поточний або депозитний (вкладний)
банківський рахунок (у тому числі
картковий рахунок), вклад до
небанківських фінансових установ
згідно із законом або процентів
(дисконтних доходів) на депозитний
(ощадний) сертифікат та пп. 9.2.1 і 9.2.2 п. 9.2
ст. 9 цього Закону у частині
оподаткування процентів набирають
чинності з 1 січня 2010 року.

Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71
КАС України, зазначені висновки суду
апеляційної інстанції не спростовані.

З огляду на викладене, висновки суду
апеляційної інстанції свідчать про
правильне застосування норм
матеріального права. Підстав для
скасування рішення суду апеляційної
інстанції, з мотивів викладених в
касаційних скаргах, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 та Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва залишити без задоволення, а
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 26.05.2011 - без
змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун