Справа № 826/9300/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/9300/14
у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Василенка Я.М., Шурка
О.І.,

при секретарі - Ліневській
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної фінансової
інспекції України, Державної
фінансової інспекції в Одеській
області, третя особа - ОСОБА_3, про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції України (далі -
Відповідач-1, ДФІ України), Державної
фінансової інспекції в Одеській
області (далі - Відповідач-2, ДФІ в
Одеській області) про: визнання
незаконним та скасування наказу
Відповідача-1 від 25.06.2014 року № 490-0 про
звільнення Позивача з посади першого
заступника начальника ДФІ в Одеській
області на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України за угодою сторін; зобов'язання
Відповідача-2 поновити ОСОБА_2 на посаді
першого заступника Державної
фінансової інспекції в Одеській
області з 25.06.2014 року; зобов'язання
стягнути з ДФІ в Одеській області на
користь Позивача середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
25.06.2014 року по день поновлення на
зазначеній посаді.

Протокольною ухвалою від 16.07.2014 року
судом першої інстанції залучено до
участі у справі ОСОБА_3 у якості третьої
особи.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.07.2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю. При цьому суд першої
інстанції виходив з того, що Позивача
було звільнено на підставі його заяви
за згодою сторін, а доказів про
написання останньої під тиском голови
ДФІ України ОСОБА_2 до суду подано не
було.

Не погоджуючись із викладеним у
постанові рішенням, Позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.
При цьому посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Представник Позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав, просив скасувати постанову
від 23.07.2014 року та прийняти нову, якою
позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідачів проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував та просив залишити
постанову суду першої інстанції без
змін.

Третя особа, будучи належним чином
повідомленою про дату, час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилася.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
повноважних представників сторін,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню з наступних
підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції, 04.06.2014 року ОСОБА_2 написав
заяву на ім'я голови ДФІ України
Гордієнка М.Г. про звільнення його з
посади першого заступника начальника
ДФІ в Одеській області за згодою сторін
з 10.06.2014 року.

Дана заява була надана на візування
начальнику управління персоналу
Відповідача-1 Коворотній О.М., яка,
керуючись Положенням про Державну
фінансову інспекцію України, що
затверджено Указом Президента України
від 23.04.2011 року № 499, з метою
забезпечення належного функціонування
Держфінінспекції в Одеській області,
на заяві позивача зробила напис
«пропоную звільнити після призначення
керівника Держфінінспекції в Одеській
області та отримання погодження МФУ на
звільнення». Крім того, головою
Відповідача-1 Гордієнко М.Г. 05.06.2014 року
на заяві Позивача поставлено резолюцію
«підготувати необхідні документи».

Гордієнком М.Г. 02.06.2014 року направлено
лист голові Одеської обласної
державної адміністрації про
погодження призначення ОСОБА_6 на
посаду начальника Відповідача-2.

Головою ДФІ України 06.06.2014 року
направлено лист на адресу Міністра
фінансів України, в якому висловлено
прохання погодити звільнення ОСОБА_2 з
займаної ним посади. Даний лист 12.06.2014
року отримано Міністерством фінансів
України та погоджено звільнення
Позивача (а.с. 31).

Крім того, 06.06.2014 року начальником
Управління персоналу було направлено
доповідну записку голові Відповідача-1,
в якій висловлено прохання виважено
прийняти рішення щодо звільнення
ОСОБА_2, оскільки у разі задоволення
заяви останнього від 04.06.2014 року може
виникнути ситуація, що Відповідач-2
залишиться без керівництва.

Наказом від 12.06.2014 року № 445-0 звільнено
ОСОБА_7 з посади начальника ДФІ України
в Одеській області та призначено на
посаду заступника начальника даної
інспекції.

Наказом Відповідача-1 від 13.06.2014 року №
449-0 у зв'язку зі звільненням ОСОБА_7 із
займаної ним посади, на ОСОБА_2
покладено виконання обов'язків
начальника ДФІ України в Одеській
області до заміщення зазначеної посади
постійним працівником.

ДФІ України 18.06.2014 року прийнято наказ
№ 467-0 про призначення ОСОБА_6 на посаду
начальника ДФІ в Одеській області.

Відповідачем-2 наказом від 24.06.2014 року №
124-10 Позивача відряджено у м. Київ на 03
календарних дні з 24 по 26 червня 2014 року
для вирішення службових питань.

ДФІ України 25.06.2014 року прийнято наказ
№ 490-0 про звільнення з 25.06.2014 року
ОСОБА_2 з посади першого заступника
начальника ДФІ в Одеській області за
угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України за погодженням з Міністром
фінансів України (далі - Наказ про
звільнення).

У зв'язку зі звільненням Позивача з
займаної ним посади на підставі Наказу
про звільнення, Відповідачем-2 25.06.2014
року прийнято наказ № 126-к про
зупинення відрядження, що було
встановлене наказом від 24.06.2014 року №
124-к.

Враховуючи встановлені вище обставини,
виходячи з системного аналізу приписів
ст. ст. 21, 36 Кодексу законів про працю
України, п. 3, ст. 10 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 року № 499/2011, суд
першої інстанції дійшов висновку про
правомірність звільнення Позивача з
займаної ним посади за згодою сторін,
оскільки Відповідач-1 при винесенні
відповідного наказу діяв на підставі
відповідної заяви ОСОБА_2 та з
дотриманням передбаченої чинним
законодавством процедури.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Згідно ст. 21 КЗпП трудовий договір є
угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП
підставами припинення трудового
договору є угода сторін.

Приписами пп. 13 п. 10 Положення про
Державну фінансову інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 23.04.2011 року № 499/2011 (далі -
Положення № 499/2011), визначено, що Голова
Держфінінспекції України призначає на
посади за погодженням із Міністром та
головами відповідних місцевих
державних адміністрацій, звільняє з
посад керівників територіальних
органів Держфінінспекції України,
призначає на посади за погодженням з
Міністром, звільняє з посад
заступників керівників територіальних
органів Держфінінспекції України.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, Позивач 04.06.2014 року подав
заяву про звільнення його з займаної
посади за згодою сторін з 10.06.2014 року.

Крім того, як вірно зауважено
Відповідачем-1, ОСОБА_2 листом
начальника Управління персоналу ДФІ
України від 06.06.2014 року № 09-18/635 був
повідомлений про те, що звільнення
Позивача з посади першого заступника
начальника ДФІ в Одеській області за
угодою сторін відповідно до його заяви
від 04.06.2014 року погоджено керівництвом
ДФІ України.

Отже, беручи до уваги вищезазначене,
можна зробити висновок про те, що
сторони досягли згоди про звільнення
ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те що сторонами
трудового договору не було досягнуто
згоди щодо звільнення Позивача
відповідним наказом, який повинен бути
прийнятий 10.06.2014 року, оскільки у заяві
Позивача від 04.06.2014 року останній
просить звільнити його з 10.06.2014 року.
Про згоду сторін щодо звільнення
ОСОБА_2 саме після 10.06.2014 року свідчить
також необхідність дотримання
роботодавцем умови щодо погодження
такого звільнення з Міністром фінансів
України.

Разом з тим, оцінюючи доводи Позивача
щодо порушення ДФІ України положень ст.
121 КЗпП України щодо звільнення ОСОБА_2
з посади під час перебування
останнього у відрядженні, суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КЗпП України за
відрядженими працівниками
зберігаються протягом усього часу
відрядження місце роботи (посада).

Як вбачається з матеріалів справи,
наказ Відповідача-2 № 126-к про зупинення
відрядження Позивача було прийнято на
підставі наказу про звільнення ОСОБА_2
із займаної ним посади (а.с. 92).

За таких обставин, Позивача було
звільнено під час перебування
останнього у відрядженні, що
суперечить гарантованому приписами ст.
121 КЗпП України праву на збереження за
працівником посади протягом усього
часу відрядження.

Проте, беручи до уваги вищезазначені
порушення при видачі Відповідачем-1
Наказу про звільнення, а також
наявність взаємної згоди сторін на
розірвання трудового договору, колегія
суддів вважає за необхідне зауважити
наступне.

Як вбачається з вищезазначеного, ДФІ
України неправомірно прийнято Наказ
про звільнення 25.06.2014 року, оскільки на
день його прийняття ОСОБА_2 був у
відрядженні. Водночас, суд бере до
уваги те, що сторонами трудового
договору ще 04.06.2014 року було досягнуто
взаємної згоди на звільнення Позивача
з займаної ним посади з 10.06.2014 року,
відповідне звільнення було погоджено
Міністром фінансів України, а
Позивачем наміру продовжувати роботу
не висловлювалося.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що Наказ про
звільнення не відповідає нормам
трудового законодавства лише в частині
дати звільнення, а тому враховуючи те,
що наказом № 124-к ОСОБА_2 направлено у
відрядження з 24 по 26 червня 2014 року,
судова колегія дійшла висновку про
необхідність зміни дати звільнення
Позивача з посади першого заступника
ДФІ в Одеській області з 25.06.2014 року на
27.06.2014 року.

Разом з тим, колегією суддів критичною
оцінюються доводи Апелянта щодо
недотримання Відповідачем-2 процедури
погодження звільнення Позивача з
Міністром Фінансів України у зв'язку з
недотриманням останнім вимог п. 5.24
Національного стандарту України
«Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації «Вимоги до оформлювання
документів ДСТУ 4163-2003», оскільки з
комплексного аналізу наявних у
матеріалах справи доказів випливає, що
Міністр фінансів України надав свою
згоду на звільнення ОСОБА_2

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
погодження Міністра фінансів України
на звільнення Позивача відповідно до
пп. 13 п. 10 Положення № 499/2011.

Беручи до уваги те, що згідно ч. 2 ст. 200
КАС України не може бути скасовано
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань, колегія
суддів вважає вищевикладені
твердження Апелянта недостатніми для
визнання Наказу про звільнення
неправомірним.

Крім того, колегією суддів критично
оцінюються доводи апеляційної скарги
щодо написання Позивачем заяви про
звільнення від 04.06.2014 року під тиском
начальника ДФІ України, оскільки
ОСОБА_2 не подано достатньо доказів на
підтвердження даних обставин.

Таким чином, судова колегія вважає, що
Наказ про звільнення прийнято
Відповідачем-1 на підставах, визначених
чинним законодавством, проте із
порушенням положень КЗпП щодо моменту
його прийняття, а тому останній
підлягає скасуванню в частині дати
звільнення ОСОБА_2 з займаної ним
посади.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції неповністю встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Приписи ст. 198 КАС України визначають,
що суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
правомірність прийняття Відповідачем-1
Наказу про звільнення допущено
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим вважає за
необхідне апеляційну скаргу Позивача
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 211,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної фінансової
інспекції України, Державної
фінансової інспекції в Одеській
області, третя особа - ОСОБА_3 про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - скасувати та
ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Державну фінансову
інспекцію України внести зміни до
наказу від 25.06.2014 року № 490-0, зазначивши
датою звільнення ОСОБА_2 з посади
першого заступника начальника
Державної фінансової інспекції в
Одеській області перший день виходу на
роботу після закінчення відрядження,
встановленого наказом від 24.06.2014 року №
124-к.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається у
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
Я.М. Василенко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Василенко Я.М.

Шурко О.І.