Справа № 713/1637/14-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 713/1637/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Пилип'юк І.В.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака
В. Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області на постанову Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 16 вересня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі -
поживач) до Управління Пенсійного
фонду України у Вижницькому районі
Чернівецької області (далі -
відповідач) про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: визнати
протиправними рішення відповідача про
відмову в призначенні позивачу пенсії
за віком на пільгових умовах;
зобов'язати відповідача призначити
позивачу пенсію за віком на пільгових
умовах відповідно до правил ст. 13 п. "б"
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі -
Закон № 1788-XII) з дати звернення з заявою
до відповідача; зобов'язати
відповідача призначити пільгову
пенсію позивачу відповідно до п. "в" ст.
13 Закону № 1788-XII.

Постановою Вижницького районного суду
Чернівецької області від 16.09.2014 позов
задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.

15 жовтня 2014 року до апеляційного суду
надійшло клопотання відповідача про
розгляд справи в режимі
відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 122-1 КАС України суд
за власною ініціативою або за
клопотанням сторони, іншого учасника
адміністративного процесу може
постановити ухвалу про їх участь у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції.

Таким чином, прийняття рішення щодо
проведення судового засідання в режимі
відеоконференції є правом суду.
Вказана норма не передбачає обов'язку
проведення судового засідання в режимі
відеоконференції в разі наявності
клопотання сторони.

Згідно ч. 2 ст. 122-1 КАС України у
клопотанні про участь у судовому
засіданні в режимі відеоконференції в
обов'язковому порядку зазначається
суд, в якому необхідно забезпечити її
проведення. Таке клопотання може бути
подано не пізніш як за сім днів до дня
проведення судового засідання, в якому
відбуватиметься така участь.

Так, вказане клопотання відповідачем
до Вінницького апеляційного
адміністративного суду було
направлено електронною поштою 15.10.2014,
що підтверджується роздруківкою
вхідної кореспонденції (а.с. 64), тобто за
шість днів до дня проведення судового
засідання.

Зважаючи на викладене, а також те, що
Вінницьким апеляційним
адміністративним судом не визнавалась
обов'язковою участь в судовому
засіданні сторін, колегія суддів
вважає, що клопотання про проведення
судового засідання в режимі
відеоконференції задоволенню не
підлягає.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, що позивач
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лукавці
Вижницького району Чернівецької
області, що підтверджується копією
паспорта серія НОМЕР_1 від 05.06.2000
виданого Вижницьким РВ УМВС України в
Чернівецькій області.

У травні 2014 року позивач звернувся до
Управління пенсійного фонду України у
Вижницькому районі з заявою про
призначення пенсії відповідно до п. "б"
ст. 13 Закону № 1788-XII.

При цьому, відповідач листом №3926/02 від
28.07.2014 відмовив позивачу у призначенні
пенсії за віком на пільгових умовах за
Списком №2 у зв'язку з тим, що за час
його роботи акумуляторником з 03.01.1984 по
01.04.1993 на Чернівецькій станції
технічного обслуговування автомобілів
керівництво атестацію робочих місць за
умовами праці не проводило. Також він
відпрацював в 1992 році неповні місяці, а
саме: в лютому - 16 днів; в травні - 16 днів.
За час роботи акумуляторником на ТОВ
фірмі «Прогрес» з 26.10.1993 по 15.10.1997
керівництво атестацію робочих місць за
умовами праці не проводили. Особові
рахунки виписані на ОСОБА_2, а згідно
паспортних даних значиться ОСОБА_2.
Пільговий стаж складає 08 років 07 місяця
04 дні, що не дає права на призначення
вказаної пенсії.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач з 01.05.2014 має право на
призначення пенсії на пільгових умовах
відповідно до п. "б" ч.1 ст.13 Закону №
1788-XII, оскільки він досяг відповідного
віку і має трудовий стаж, які визначені
у даній нормі Закону.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
таких підстав.

Відповідно до п. "б" ст.13 Закону № 1788-ХІІ
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, незалежно від місця
останньої роботи працівника, зайняті
повний робочий день на інших роботах із
шкідливими та важкими умовами праці, -
за Списком № 2, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки -
після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше половини стажу роботи з
шкідливими і важкими умовами праці,
пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку на 1
рік за кожні 2 роки такої роботи -
жінкам.

Зокрема, професія "акумуляторник"
відноситься до Списку №2 Виробництв,
робіт, професій, посад і показників на
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці, зайнятість в яких повний
робочий день дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах,
затвердженим постановою КМУ від 26.01.1991
року №10 та постановою КМУ від 16.01.2003
року №36, яка є чинною на даний час.

В силу ст. 100 Закону № 1788-ХІІ особам, які
працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбачених
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:
а) особам, які мають на день введення в
дію цього Закону повний стаж на
зазначених роботах, що давав право на
пенсію на пільгових умовах, пенсії в
розмірах, передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством; б) особам, які не
мають повного стажу роботи із
шкідливими і важкими умовами праці,
вік, необхідний для призначення пенсії
відповідно до статті 12, знижується
пропорційно наявному стажу в порядку,
передбаченому статтями 13-14 цього
Закону, виходячи з вимог цього стажу,
встановлених раніше діючим
законодавством.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено,
що основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Як вбачається з трудової книжки
заведеної на ім'я ОСОБА_2, останній має
загальний трудовий стаж більше 25 років,
з них з 01.03.1983 по 15.10.1997 був зайнятий по
професії акумуляторника на різних
підприємствах, а саме: з 01.04.1983 по 03.01.1984
в АТП 32731; з 03.01.1984 по 01.04.1993 - на
Чернівецькій станції технічного
обслуговування автомобілів; з 01.04.1993 по
30.11.1993 у Вижницькому АТП 17732; з 26.10.1993 по
15.10.1997 працював акумуляторником ТОВ
Фірми «Прогрес», і його трудовий стаж
роботи на вказані посаді складає 14
років 6 місяць 13 днів.

Окрім цього, порядок підтвердження
наявного трудового стажу при
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній
встановлюється постановою Кабінету
Міністрів України 12.08.1993 № 637 де
зазначено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка. За відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Так, п.1 вказаного порядку зазначено, що
цей порядок визначає механізм
підтвердження періодів роботи, що
зараховуються до трудового стажу для
призначення пенсії на пільгових умовах
або за вислугу років у разі ліквідації
підприємства, установи та організації
без визначення правонаступника.

З довідки №04-180 від 07.08.2014 виданої
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Чернівціавтотранс»
вбачається, що позивач з 03.01.1984 (наказ
№1-вк від 03.01.1984) по 01.04.1993 (наказ №25-вк
від 30.03.1993) працював акумуляторником на
Чернівецькій станції технічного
обслуговування автомобілів. Наказом
Міністра транспорту України № 458 від
08.12.1995 Чернівецька станція технічного
обслуговування автомобілів була
реорганізована шляхом приєднання до
Чернівецького
територіально-виробничого об'єднання
автомобільного транспорту на правах
структурного підрозділу. Наказом Фонду
державного майна України №402-ат від
30.04.1996 Чернівецьке
територіально-виробниче об'єднання
автомобільного транспорту перетворено
у Відкрите акціонерне товариство
«Компанія Чернівціоблавтотранс».
Рішення загальних зборів акціонерів
від 18.04.2003 протокол №7, Відкрите
акціонерне товариство «Компанія
Чернівці облавтотранс» перейменовано
у Відкрите акціонерне товариство
«Чернівціавтотранс». Рішенням
установчих зборів від 01.07.2009 Відкрите
акціонерне товариство
«Чернівціавтотранс» перетворено у
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Чернівціавтотранс».

Водночас як слідує з копії довідки №11
від 19.07.2005 виданої Товариством з
обмеженою відповідальністю «Фірма
Прогрес», що позивач працював з 26.10.1993
(наказ №166 від 26.10.1993 про прийняття на
роботу) акумуляторником на ТОВ фірмі
«Прогрес». 15.10.1997 (наказ №23 від 15.10.1997
про звільнення з роботи) був звільнений
з роботи згідно ст.38 КЗпП. На протязі
вищевказаного часу позивач працював
повний робочий день акумуляторником.
Згідно наказів про відпустки йому
щорічно надавалась додаткова
оплачувана відпустка на 9 робочих днів.

Окрім цього, допитаний в якості свідка
директор ТОВ «Фірма Прогрес» ОСОБА_4
пояснив, що позивач дійсно працював у
них на підприємстві на посаді
акумуляторника. Атестацію не
проводили, оскільки на той час цього не
вимагали і ніхто не заставляв. Пенсійні
відрахування за особу сплачувались. І
додатково зазначив, що вірити
виправленому прізвищу «Корочук» (про
що зроблено відповідний запис в
трудовій книжці).

Посилання відповідача, на відсутність
даних про атестацію робочих місць,
колегія суддів вважає безпідставними
та погоджується з судом першої
інстанції, що законодавцем покладено
обов'язок проведення атестації робочих
місць на керівників підприємств, а тому
неналежне та несвоєчасне проведення
атестації не може позбавити громадян
їх конституційного права на соціальний
захист щодо вирішення питань
призначення пенсій за віком.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України
викладеною в ухвалі від 22.06.2011 в справі
№ 6-57227св10.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до пунктів 1,2 Порядку
проведення атестації робочих місць за
умовами праці, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 1 серпня 1992 року № 442, атестація
робочих місць за умовами праці
проводиться на підприємствах і
організаціях незалежно від форм
власності й господарювання, де
технологічний процес, використовуване
обладнання, сировина та матеріали є
потенційними джерелами шкідливих і
небезпечних виробничих факторів, що
можуть несприятливо впливати на стан
здоров'я працюючих, а також на їхні
нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу в
несприятливих умовах.

Частиною 2 п. 4 зазначеного Порядку
встановлено, що відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації покладається на керівника
підприємства, організації.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
задоволення заявлених вимог у спосіб
та межах, визначених законом.

Оскільки доводи апеляційної скарги
відповідача не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування або
зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі Чернівецької області, - залишити
без задоволення, а постанову
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 16 вересня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Мельник-Томенко Ж. М.

Сторчак В. Ю.