Справа № 28/225-А
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/44142/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Степашка О.І.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Піроксел"
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2009

по справі № 28/225-А

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Піроксел"

до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м. Києва

Державної податкової
служби

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Піроксел"
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі м. Києва про визнання недійсним
податкового повідомлення - рішення №
/6-66733 від 20.11.2006.

Постановою господарського суду м.
Києва від 22.06.2007 позовні вимоги
задоволено, визнано недійсним
податкове повідомлення - рішення №
/6-66733 від 20.11.2006.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2009
постанову господарського суду м. Києва
від 22.06.2007 скасовано, прийнято нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
який просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судом апеляційної інстанції при
вирішенні спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.
222 КАС України справа розглядається в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального права, юридичної
оцінки обставин справи, розглянувши
надані письмові докази в їх сукупності,
Вищий адміністративний суд України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведена
невиїзна позапланова перевірка
позивача з питання достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість по деклараціях за травень 2006
року та червень 2006 року та складено акт
№ 3623/2306/32202552 від 20.11.2006.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення № /0-66733 від
20.11.2006, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування по податку на
додану вартість на суту 65055935 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 7.7.1 п. 7.7, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, п.
1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на
додану вартість", завищено бюджетне
відшкодування по податку на додану
вартість на загальну суму 65055935 грн.

Правова позиція податкового органу,
покладена в основу прийняття
оскаржуваного акта індивідуальної дії,
полягає в тому, що підприємство у
перевіреному періоді неправомірно
включило до податкового кредиту суми
податку на додану вартість, пред'явлені
до сплати названим контрагентом у ціні
поставлених товарів, за відсутності
доказів реального виконання цих
поставок.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України „Про податок на
додану вартість" сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За змістом підпункту "а" підпункту 7.7.2
пункту 7.7 цієї ж статті Закону, якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України „Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З наведених законодавчих положень
випливає, що окрім формальних вимог
щодо наявності у платника належним
чином оформлених податкових накладних,
визначальною умовою реалізації права
платника на податковий кредит (який в
подальшому бере участь в розрахунку
суми бюджетного відшкодування), є
реальність її здійснення в рамках
провадження господарської діяльності
платника.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши
вказані обставини у сукупності та
дослідивши наявні у справі документи,
подані платником на підтвердження
понесених витрат по взаємовідносинах з
контрагентами, дійшов обґрунтованого
висновку, що первинні документи не
підтверджують реальність
господарських операцій, за вказаних
обставин самі по собі податкові
накладні не є достатнім свідченням
дійсного виконання поставок товару
позивачу.

Таким чином, необхідною умовою для
віднесення сплачених в ціні
товарно-матеріальних цінностей сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту є факт реального
здійснення відповідної господарської
операції та підтвердження вказаної
обставини належним чином оформленими
первинними документами, які, в свою
чергу, є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Колегія суддів касаційної інстанції
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції стосовно того,
що встановити фактичну наявність
придбаної позивачем металопродукції
неможливо, а проведена операція є
безтоварною, оформлена тільки
документально з метою одержання
незаконного відшкодування податку на
додану вартість.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 КАС
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

З огляду на вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Піроксел" на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2009 по
справі № 28/225-А залишити без
задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю „Піроксел"
залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2009 по
справі № 28/225-А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді Г.К.
Голубєва О.І. Степашко