Справа № 826/13641/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Об 11 годині 21 хвилині в приміщенні
Окружного адміністративного суду
міста Києва за адресою у м. Києві по вул.
Великій Васильківській, 81-а,
Окружний адміністративний суд міста
головуючого Бояринцевої М.А. при
секретарі судового засідання Калайді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу
за позовом Громадянина Афганістану
до Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання неправомірним та
скасування наказу, зобов'язання
Громадянин Афганістану ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про
визнання неправомірним та скасування
наказу Головного управління Державної
міграційної служби України у місті
Києві № 505 від 3 вересня 2014 року про
відмову у прийняті заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту та про
зобов'язання Головне управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві прийняти та розглянути заяву
громадянина Афганістану ОСОБА_1 про
визнання біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту.
В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на Конвенцію про
статус біженців 1951 року, Протокол щодо
статусу біженців 1967 року, Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, закони України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового захисту або
тимчасового захисту" та зазначає, що
при прийнятті оскарженого наказу
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в
м. Києві не проаналізовано інформацію
по країні походження позивача,
внаслідок чого було зроблено
неправильні висновки та прийнято
необґрунтоване рішення. Також
представник позивача вказує на те, що
побоювання громадянина Афганістану
ОСОБА_1 стати жертвою переслідувань є
обгрунтованими з огляду на те, що у
країні походження на нього чекають:
дискримінація та переслідування за
ознакою належності до соціальної
групи, жорстокі тортури та катування з
боку терористичного угруповання
"Талібан" за його роботу педагогом та
Представник відповідача заперечила по
суті заявлених позовних вимог з огляду
на положення Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
та зазначила, що Головним управлінням
Державної міграційної служби України у
місті Києві правомірно та в межах своїх
повноважень прийнято наказ
№ 505 від 3 вересня 2014 року про відмову у
прийняті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, оскільки громадянин
Афганістану ОСОБА_1 видавав себе за
іншу особу та використовував Україну в
якості транзитної країни.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Наказом Головного управління
Державної міграційної служби України в
місті Києві від 3 вересня 2014 року № 505
відмовлено у прийнятті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту
громадянину Афганістану ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до частини
шостої статті 5 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту" та у зв'язку з тим,
що громадянин Афганістану ОСОБА_1,
використавши паспорт громадянина
Словаччини на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
та відповідно, видаючи себе за іншу
особу, 27 серпня 2014 року прибув в Україну
рейсом № 538 "Алма-Ати-Київ", а 30 серпня 2014
року намагався виїхати за вказаним
паспортом громадянина Словаччини до
Іспанії рейсом № 941 "Київ-Мадрид", при
цьому використавши Україну в якості
Про прийняте рішення про відмову у
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту Головне управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
повідомило громадянина Афганістану
ОСОБА_1 повідомленням № 88 від 3 вересня
Порядок регулювання суспільних
відносин у сфері визнання особи
біженцем, особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
втрати та позбавлення цього статусу, а
також встановлення правового статусу
біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту і яким надано
тимчасовий захист в Україні визначає
Закон України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту".
Відповідно до Закону України від 08.07.2011
№ 3671-VI "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" (із змінами та
доповненнями, далі - Закон № 3671)
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту, - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання або
загальнопоширеного насильства в
ситуаціях міжнародного або
внутрішнього збройного конфлікту чи
систематичного порушення прав людини і
не може чи не бажає повернутися до
такої країни внаслідок зазначених
Згідно частини першої статті 5 Закону №
3671 особа, яка з наміром бути визнаною
біженцем в Україні або особою, яка
потребує додаткового захисту,
перетнула державний кордон України в
порядку, встановленому законодавством
України, повинна протягом п'яти робочих
днів звернутися до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.
Особа, яка з наміром бути визнаною
біженцем в Україні або особою, яка
потребує додаткового захисту, під час
в'їзду в Україну незаконно перетнула
державний кордон України, повинна без
зволікань звернутися до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту, із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.
У разі якщо така особа під час
незаконного перетинання державного
кордону України звернулася із
зазначеною заявою до посадової особи
Державної прикордонної служби України,
вона зобов'язана надати цій посадовій
особі пояснення про причини
незаконного перетинання державного
кордону України. У разі відсутності у
такої особи документів, що посвідчують
її особу, або якщо такі документи є
фальшивими, вона повинна повідомити в
поясненні про цю обставину, а також
викласти причини зазначених обставин.
Під час надання пояснень особою, яка не
володіє українською або російською
мовами, орган Державної прикордонної
служби України повинен забезпечити
перекладача з мови, якою така особа
може спілкуватися. Після надання
пояснень особа, яка звернулася із
заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, повинна бути протягом 24 годин
передана посадовими особами Державної
прикордонної служби України
представнику центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту,
може прийняти рішення про відмову в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, в разі, якщо заявник видає себе
за іншу особу або якщо заявнику раніше
було відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, за відсутності умов,
передбачених пунктами 1 чи 13 частини
першої статті 1 цього Закону, якщо
зазначені умови не змінилися.
Як встановлено під час розгляду справи,
27 серпня 2014 року громадянин
Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
прибув в Україну рейсом № 538
"Алма-Ати-Київ", використавши паспорт
громадянина Словаччини на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та 30 серпня 2014 року
намагався виїхати за вказаним
паспортом громадянина Словаччини до
Іспанії рейсом № 941 "Київ-Мадрид".
30 серпня 2014 року під час спроби виїзду
за межі України, громадянина
Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, було
затримано працівниками прикордонної
служби Окремий контрольно-пропускний
пункт "Київ" в міжнародному аеропорту
Під час проведення перевірки стосовно
встановлення особи позивача,
працівниками Державної прикордонної
служби України направлено запит до
Посольства Словаччини в України та
встановлено, що позивач видав себе за
2 вересня 2014 року Окремий
контрольно-пропускний пункт "Київ"
звернувся до Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
з позовною заявою про примусове
видворення з України іноземця,
громадянина Афганістану ОСОБА_1, що
назвався громадянином Словацької
Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Під час судового засідання громадянин
Афганістану ОСОБА_1 виявив бажання
звернутися із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту в Україні.
Листом від 3 вересня 2014 року за № 29/691
Окремим контрольно-пропускним пунктом
"Київ" направлено заяву громадянина
Афганістану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту до
начальника управління у справах
біженців Головного управління
Державної міграційної служби України в
Таким чином, громадянин Афганістану
ОСОБА_1 не виконав свого обов'язку щодо
звернення без зволікань до Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту або до
посадової особи Державної
прикордонної служби України із
наданням пояснень про причини
незаконного перетинання державного
кордону України, використавши паспорт
громадянина Словаччини на ім'я ОСОБА_2,
як це передбачено частиною другою
статті 5 Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту".
При цьому, громадянин Афганістану
ОСОБА_1 не мав наміру отримувати статус
біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту в Україні, а
прилетів до України з метою подальшого
виїзду до Іспанії рейсом "Київ-Мадрид"
та звернувся до Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві тільки після початку розгляду
справи Бориспільським міськрайонний
судом Київської області про його
примусове видворення з України.
З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку, що позивач використовує
процедуру визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту для легалізації свого
незаконного перебування на території
України, приховуючи дійсну інформацію
та причини щодо свого прибуття і
перебування на території України,
маючи на меті подальше слідування до
З урахуванням наведеного суд приходить
до висновку про правомірність відмови
Головного управління Державної
міграційної служби України у місті
Києві у прийняті заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту на підставі
частини шостої статті 5 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового захисту" та у зв'язку з тим,
що громадянин Афганістану ОСОБА_1
видавав себе за іншу особу,
використавши паспорт громадянина
Словаччини на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
про що не повідомив самостійно органи
прикордонної служби.
При цьому, суд не приймає до уваги
доводи позивача відносно того, що
Головним управлінням Державної
міграційної служби України у місті
Києві в порушення норм Керівництва з
процедур і критеріїв визначення
статусу біженця за Конвенцією про
статус біженців 1951 року та Протоколу до
неї 1967 року не здійснено перевірку
відомостей, викладених в заяві-анкеті
громадянина Афганістану ОСОБА_1, щодо
наявності побоювань стати жертвою
переслідувань за ознакою належності до
соціальної групи з тих підстав, що
оцінка наявності права у іноземного
громадянина на отримання статусу
біженця або особи, яка потребує
додаткового захисту надається
співробітниками міграційної служби
після прийняття заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту та після
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
Таким чином, Головним управлінням
Державної міграційної служби України у
місті Києві прийнято наказ № 505 від 3
вересня 2014 року в межах повноважень, з
метою, якою таке повноваження надано,
своєчасно та з урахуванням всіх
обставин справи заявника, а тому суд
приходить до висновку про
правомірність оскарженого рішення.
За таких обставин суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
У задоволенні позову Громадянина
Афганістану ОСОБА_1 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві про визнання
неправомірним та скасування наказу,
зобов'язання вчинити дії відмовити
Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
М.А. Бояринцева

Повний текст постанови складений 28
жовтня 2014 року.