Справа № 2а-2276/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа №
130536/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року у справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова до
ОСОБА_1 третя особа - Львівський відділ
реєстраційно-екзаменаційної роботи
управління державної автомобільної
інспекції ГУ МВС України у Львівській
області про стягнення податку з
власників транспортних засобів,

в с т а н о в и в:

ДПІ у Личаківському районі м. Львова
01.03.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до ОСОБА_1
третя особа - Львівський відділ
реєстраційно-екзаменаційної роботи
управління державної автомобільної
інспекції ГУ МВС України у Львівській
області, в якому просила стягнути
податок з власників транспортних
засобів в розмірі 22 990,00 гривень.

З урахуванням місця проживання
відповідача, судом першої інстанції за
згодою позивача замінено позивача на
належного - Державну податкову
інспекцію у Шевченківському районі м.
Львова.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 до місцевого бюджету
Шевченківського району податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин та механізмів в
сумі 22990 (двадцять дві тисячі дев'ятсот
дев'яносто) грн.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Вимоги за апеляційною
скаргою обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції були недостатньо
досліджені докази та обставини справи,
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що
реєстрація даного автомобіля
здійснювалась не ним особисто, а
ОСОБА_2, який проживає за адресою
АДРЕСА_1, на ім'я якого відповідачем
було дано довіреність на придбання за
кордоном на його ім'я за ціну і на
умовах на його розсуд автомобіля
будь-якої марки, перегнати та
розмитнити цей автомобіль, отримати
посвідчення митниці, поставити
автомобіль на облік у органах ДАІ,
отримати номерні знаки, сертифікати
відповідності та свідоцтво про
реєстрацію технічного засобу в органах
ДАІ, тощо.

Крім цього, вказує, що датою реєстрації
автомобіля, власником, якого є ОСОБА_1, в
МРЕВ УДАІ ГУМВС України у Львівській
області є 14.10.2009 року, а тому позивачем
пропущено строку звернення до суду.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи за
отриманою інформацією від Львівського
ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській
області (лист №9/2074 від 09.06.2010р.) на запит
від 28.04.2010 року №9504/10/17-108/174 заступника
голови ДПА у Львівській області,
позивачем з'ясовано, що громадянин
ОСОБА_1 ввіз в Україну і вперше
зареєстрував в Україні у Львівському
ВРЕВ ДАІ при ГУ МВС України у
Львівській області автомобіль марки
Mersedes-Benz Vito 108 (державний номерний знак
НОМЕР_1), з об'ємом циліндрів двигуна 2299
см. куб.

Проте кошти із сплати податку при
реєстрації цього автомобіля до
місцевого бюджету не поступали.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконав обов'язку із сплати податку,
так як сума податку з власників
транспортних засобів, яка мала бути
сплачена під час первинної реєстрації
не зарахована до місцевого бюджету, а
та обставина, що транспортний засіб
було зареєстровано, не є доказом того,
що податок відповідачем сплачено, як і
не є підставою для звільнення
відповідача від конституційного
обов'язку такий податок сплатити.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
вважаючи, що він відповідає нормам
матеріального права та фактичним
обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів», платниками податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи (далі - юридичні особи), а
також громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства
(далі - фізичні особи), які здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
ст.2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Об'єктами оподаткування відповідно до
ст.2 цього Закону є, зокрема, автомобілі,
призначені для перевезення не менше 10
осіб, включаючи водія, - код 8702;
автомобілі легкові - код 8703: автомобілі
вантажні - код 8704.

Перша реєстрація в Україні - це
реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу (ст.3 Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів»).

Згідно ч.1 ст.5 зазначеного вище Закону,
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів сплачується фізичними
особами - перед проведенням першої
реєстрації в Україні, реєстрацією,
перереєстрацією транспортних засобів,
а також перед технічним оглядом
транспортних засобів щорічно або один
раз за два роки, але не пізніше першого
півріччя року, в якому провадиться
технічний огляд.

Фізичні особи - платники податку,
відповідно до ч.6 цієї ж статті,
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні,
реєстрацію, перереєстрацію, зняття з
обліку або технічний огляд
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку
за попередній (у разі здійснення
сплати) та за поточний роки, а платники,
звільнені від сплати цього податку, -
відповідний документ, що дає право на
користування цими пільгами.

Відповідно до ч.5-8 ст.6 Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів», сума податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, що
сплачується фізичними особами,
обчислюється за ставками, визначеними
у ст.3 цього Закону. У разі виявлення
юридичних чи фізичних осіб, які не
сплачували податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, вони
зобов'язані сплатити податок не більш
як за три попередні роки. Перерахування
неправильно сплаченого податку
допускається не більш як за три
попередні роки. Органи, що здійснюють
державну реєстрацію транспортних
засобів, зобов'язані щомісячно
повідомляти податкові органи про
транспортні засоби, зареєстровані або
зняті з реєстрації протягом
попереднього місяця, за формою,
затвердженою центральним податковим
органом України, та їх власників.

У разі приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, з власників
транспортних засобів відповідно до ст.7
наведеного вище Закону, стягуються
сума несплаченого податку, а також пеня
або штраф у порядку, передбаченому
законом.

Як визначено судом першої інстанції, на
час реєстрації відповідачем
автомобіля, податок з визначених цим
Законом власників наземних
транспортних засобів сплачувався
юридичними та фізичними особами за
місцем реєстрації таких транспортних
засобів та зараховувався згідно ч.3 ст.3
Закону України «Про податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів» (в
редакції станом на 08.07.2010р.). до місцевих
бюджетів у порядку, визначеному
Бюджетним кодексом України .

Відповідно до ч.5 ст.50 Бюджетного
кодексу України, податки, збори
(обов'язкові платежі) та інші доходи
державного бюджету визнаються
зарахованими в доход державного
бюджету з моменту зарахування на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету.

Також слід зазначити, що ст.20 Закону
України "Про систему оподаткування"
передбачено, що контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів) здійснюється
державними податковими органами та
іншими державними органами в межах
повноважень, визначених законами.

Аналогічними за змістом є завдання,
функції та права органів державної
податкової служби, встановлені Законом
України «Про державну податкову
службу».

Таким чином, орган державної
податкової служби звернувся до суду з
вимогою про стягнення даного виду
податку з фізичної особи в межах
наданих законом повноважень.

Виходячи з вимог наведених вище норм
законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо встановлення обов'язку
відповідача по сплаті податку з
власників транспортних засобів під час
первинної реєстрації та права стягнути
такого за позовом податкового органу.

Також колегія суддів погоджується з
зазначеним судом першої інстанції щодо
твердження відповідача про проведення
реєстрації даного автомобіля не ним
особисто, а іншою особою згідно
довіреності, а саме дії повіреного,
якому відповідач видав довіреність,
відповідно до норм Цивільного кодексу
України, вчинені від імені і в
інтересах відповідача та створили
юридичні наслідки саме для
відповідача. А оскільки такі дії носять
цивільно-правовий характер, то вони не
можуть бути предметом дослідження у
даній справі.

Однак, відповідач вправі звернутися до
суду з позовом про відшкодування
заподіяної йому шкоди як діями
повіреного, так і діями третіх осіб, які
ймовірно були залучені повіреним, або
самим відповідачем до виконання
обов'язку зі сплати податку та сприяли
реєстрації транспортного засобу.

Таким чином зазначена обставина не
звільняє відповідача від
відповідальності за несплату податку,
але може бути підставою для
пред'явлення вимог до таких осіб про
відшкодування шкоди.

Щодо тверджень апелянта про пропуск
строку звернення до суду позивачем, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком викладеним в ухвалі від 14
березня 2011 року, обґрунтовуючи його
посилаючись на обставини зазначені в
клопотанні /а.с.5/, про його поновлення
як такого, що пропущений з поважних
причин.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року у справі №2а-2276/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

А.І. Рибачук