Справа № 2а-971/11
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/4111/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Смоковича М.І., Сороки
М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 26 серпня
2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Новоград-Волинської міської ради,
третя особа: ОСОБА_5, про скасування
рішення, - в с т а н о в и л а:ОСОБА_4
звернулась до суду з позовом до
виконавчого комітету
Новоград-Волинської міської ради,
третя особа: ОСОБА_5, про скасування
рішення.

Постановою Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області

від 26 серпня 2011 року у задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2011
року постанову Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області

від 26 серпня 2011 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, ОСОБА_4
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів
попередніх інстанцій скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету
Новоград-Волинської міської ради від 15
квітня 1999 року №198 позивачу надана у
власність земельна ділянка розміром 0,
087 га за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Новоград-Волинської міської
ради від 27 квітня 2003 року ОСОБА_5 надана
у власність земельна ділянка розміром
0, 0715 га за адресою: АДРЕСА_2.

Держземінспекцією в Житомирській
області 16 квітня 2009 року проведена
перевірка дотримання вимог земельного
законодавства, якою встановлено
самовільне зайняття ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0, 0020 га із земель
громадської та житлової забудови
міської ради, за результатами якої
винесено припис від 16 квітня 2009 року
№040/59, яким зобов'язано усунути
правопорушення шляхом приведення у
відповідність державного акту на
приватизацію земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 01 червня 2009 року звернувся до
міського голови м.
Новоград-Волинського із заявою про
приведення у відповідність державного
акту на право власності на земельну
ділянку та врахування 0, 0020 га зайнятої
ним земельної ділянки.

Висновками управління містобудування
та архітектури Новоград-Волинської
міської ради

від 06 серпня 2009 року та відділу
Держкомзему в м. Новоград-Волинський
від 09 грудня 2009 року ОСОБА_5 погоджено
технічну документацію із землеустрою
на земельну ділянку площею

0, 0735 га за адресою: АДРЕСА_2 (з
врахуванням земельної ділянки площею 0,
0020 га, зайнятої ОСОБА_5 ).

Рішенням Новоград-Волинської міської
ради від 17 грудня 2009 року №590
затверджено технічну документацію із
землеустрою на земельну ділянку площею
0, 0735 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за
адресою АДРЕСА_2 та видано ОСОБА_5
державний акт на зазначену земельну
ділянку.

Вважаючи, що рішення
Новоград-Волинської міської ради від 17
грудня 2009 року №590 про затвердження
технічної документації та видачу
державного акту про право власності є
протиправним та порушує її права, як
суміжного землекористувача, позивач
звернулась до суду з позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 статті 12 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить, зокрема,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Відповідно до положень статті 118
Земельного кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Так, судами встановлено, що рішенням
Новоград-Волинської міської ради

від 17 грудня 2009 року №590 про
затвердження технічної документації
із землеустрою на земельну ділянку
збільшено земельну ділянку ОСОБА_5 з 0,
0715 га до 0, 0735 га за рахунок земель
громадської та житлової забудови
Новоград-Волинської міської ради.

Отже, права позивача як суміжного
землекористувача оскаржуваним
рішенням не порушені, оскільки
збільшення земельної ділянки ОСОБА_5
здійснене за рахунок земель
громадської та житлової забудови
Новоград-Волинської міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 104
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка вважає, що порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини 1 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що при внесенні
оскаржуваного рішення відповідач діяв
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України та оскаржуваним
рішенням права позивача не порушені.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області

від 26 серпня 2011 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду

від 16 грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Новоград-Волинської міської ради,
третя особа: ОСОБА_5, про скасування
рішення - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: