Справа № 815/388/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/388/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Лук’янчук О.В.,судді -Жук С.І.при
секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхо-будівельне
управління ОТГМ №1» на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 03 квітня 2013 року по справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхо-будівельне
управління ОТГМ №1» до Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеса Одеської області
Державної податкової служби про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Шляхо-будівельне
управління ОТГМ №1» (надалі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеса Одеської
області Державної податкової служби
(надалі - відповідач, ДПІ) про
скасування наступних податкових
повідомлень-рішень ДПІ від 28.12.2012 року:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем на суму
31705,00 грн. та за штрафними санкціями на
суму 2314,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 476886,00 грн. та за штрафними
санкціями на суму 93920,00 грн..

Спірні податкові повідомлення-рішення
винесені на підставі акту №7834/22-1/36191005
від 18.12.2012 року «Про результати
планової виїзної перевірки ТОВ
«Шляхо-будівельне управління ОТГМ №1»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року»
(надалі - акт перевірки).

За актом перевірки підставою для
нарахування спірними рішеннями
зобов'язань з податку на прибуток та
ПДВ стали викладені в акті перевірки
висновки податкового органу про
допущені позивачем порушення вимог
податкового законодавства при
формування валових доходів та витрат, а
також податкового кредиту та
зобов'язань з ПДВ.

В своїй позовній заяві позивач вказує
про помилковість висновків акту
перевірки щодо завищення позивачем
валових витрат та податкового кредиту,
стверджуючи, що такі висновки не
відповідають фактичним обставинам
справи та не узгоджуються з приписами
законодавства.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 03.04.2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та винести нову постанову
про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В акті перевірки ДПІ вказує на чисельні
порушення при формуванні валових
доходів та витрат, а також податкового
кредиту та зобов'язань з ПДВ, однак не
всі ці порушення вплинули на суми, які
нараховані спірними
повідомленнями-рішеннями.

Згідно наданих ДПІ розрахунків,
порушення, які вплинули на спірну суму
зобов'язань з податку на прибуток,
полягають у наступному:

- пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
№334/94-ВР (надалі - Закон №334) та пп.135.5.4
п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України
(надалі -ПК) у вигляді заниження доходів
внаслідок невключення до їх складу
умовно нарахованих процентів на суму
поворотної фінансової допомоги, що
залишається неповернутою на кінець
звітного періоду, а саме: за 2009 рік - 2552,00
грн., за 2-4 кв. 2011 року - 6089,00 грн., за
півріччя 2012 року - 5694,00 грн., що є
порушенням (стор.6, 10-11 акту перевірки);

- пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК у вигляді
заниження доходів першого півріччя 2012
року шляхом невключення до їх складу
сум безнадійної кредиторської
заборгованості за товари та послуги,
отримані від ТОВ «Абріс - Н» на суму
192381,32 грн., ТОВ «Донстроймарк» на суму
86804,08 грн., ПП «Перевізник Авто» на суму
37180,00 грн., ТОВ «Регіонпромсервіс» на
суму - 15684,80 грн., а всього на суму 332050,00
грн. (стор.11 акту);

- п.138.2, п.138.4 ст.138 ПК у вигляді завищення
валових витрат 4 кв. 2011 року на суму
1285000,00 грн. шляхом включення до їх
складу сум по операціям із ТОВ
«Блоксоюз», які ДПІ вважає
безтоварними (стор.19-21 акту);

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.138.4, п.138.6 ст.138 ПК у
вигляді завищення валових витрат
першого півріччя 2012 року на суму 475657,00
грн., яка не відповідає даним реєстрів
бухгалтерського обліку позивача
(стор.18-19 акту);

- п.1.2, пп.8.3.9 п.8.3 ст.8 Закону №334 в вигляді
завищення амортизаційних відрахувань
за 4 кв. 2009 року на суму 1972,00 грн. шляхом
порушення норм амортизації
нематеріального активу (стор.24 акту).

Слід також зазначити, що при розрахунку
зобов'язань з податку на прибуток
податковим повідомленням-рішенням
№ ДПІ також врахувало висновки
акту перевірки стосовно заниження
позивачем валового доходу на суму
18519200,00 грн. за 2010 рік та 1 кв. 2011 року
(стор.8 акту), а також висновки про
заниження за ці періоди валових витрат
операційної діяльності на суму 21422838,00
грн. (стор.15 акту).

Порушення, які вплинули на спірну суму
зобов'язань з ПДВ, полягають у
наступному:

- п.9.8 ст.9 Закону України «Про податок на
додану вартість» №168,97-ВР (надалі -
Закон №168) у вигляді заниження
податкових зобов'язань за липень 2010
року на суму 15934,00 грн. внаслідок
недекларування податкових зобов'язань
по факту анулюванні позивачу свідоцтва
платника ПДВ на суму умовно проданих
товарних запасів, по яким раніше був
сформований податковий кредит (стор.28-29
акту);

- ст.185, п.187.1 ст.187, ст.188 ПК у вигляді
заниження податкових зобов'язань за
серпень 2011 року на суму 2168,00 грн.,
внаслідок відхилень, які встановлені
Системою автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України по операціям із ТОВ
Технології сучасного будівництва»
(стор.29 акту);

- п.9.8 ст.9 Закону №168 у вигляді завищення
податкового кредиту за липень 2010 року
на суму 64182,00 грн., шляхом включення
позивачем до його складу сум ПДВ за
період, коли видане позивачу свідоцтво
платника було анульовано (стор.31-32
акту);

- п.44.1 ст.44, п.198.6 ст.198, п.201.4 ст.201 ПК у
вигляді завищення податкового кредиту
за травень, липень 2011 року, березень,
червень 2012 року на загальну суму 81621,00
грн. внаслідок відхилень, які
встановлені Системою автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України по
операціям із ТОВ Компанія
«Нафтатрейд», ТОВ «Транспортна
компанія «Трансавтобуд», ТОВ «Модерн
Ессет Менеджмент», ТОВ «Енко
Ентерпрайз» (стор.32-33 акту);

- пп.7.4.1, пп.7.5.1 ст.7 Закону №168 у вигляді
завищення податкового кредиту за
грудень 2011 року на суму 257000,00 грн. по
операціям із ТОВ «Блоксоюз» та за
січень 2011 року по операціям із ПП
«Одеська будівельна компанія», які ДПІ
вважає безтоварними (стор.33 акту).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що зафіксовані актом перевірки
порушення дійсно мають місце, а тому
спірні податкові повідомлення-рішення
є законними та обґрунтованими.

В той же час, суд першої інстанції не
повно з'ясував всі обставини справи,
які мають значення для правильного
вирішення даного спору, та не дав їм
належної правової оцінки, що вплинуло
на правильність висновків суду першої
інстанції.

На підставі клопотання позивача з
метою повного та всебічного
дослідження наведених в акті перевірки
підстав для винесення спірних
повідомлень-рішень ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 10.12.2013 року по даній справі була
призначена судово-економічна
експертиза, яка проведена судовим
експертом Хомутенко В.П., яка має право
на проведення такого виду експертиз
відповідно до свідоцтва НОМЕР_1,
виданого Міністерством Юстиції
України 24.04.2009 року безстроково.

Висновок судово-економічної
експертизи від 03.07.2014 року №0012/12/2013
долучений до матеріалів справи.

Дослідивши в сукупності наявні у
справі докази, колегія суддів прийшла
до наступного.

1. При дослідженні висновку акту
перевірки про заниження позивачем
доходів за 2009 рік на суму 2552,00 грн., за 2-4
кв. 2011 року на суму 6089,00 грн., за півріччя
2012 року на суму 5694,00 грн. внаслідок
невключення до їх складу умовно
нарахованих процентів на суму
поворотної фінансової допомоги, що
залишається неповернутою на кінець
звітного періоду, колегія судді
виходить з положень законодавчих
актів, які врегульовували ці
правовідносини в періодах, що були
предметом перевірки.

Відповідно до пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону №334,
який діяв до 01.04.2011 року, до доходів з
інших джерел відносяться, зокрема:

- суми безповоротної фінансової
допомоги, отримані платником податку у
звітному періоді, вартості товарів
(робіт, послуг);

- суми поворотної фінансової допомоги,
отримані платником податку у звітному
періоді, що залишається неповерненою
на кінець такого звітного періоду від
осіб, що не є платниками цього податку
(у тому числі нерезидентів), або осіб,
які згідно із законодавством мають
пільги з цього податку, включаючи право
застосовувати ставку податку нижчу,
ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або
статтею 10 цього Закону. У разі коли у
майбутніх податкових періодах платник
податку повертає таку поворотну
фінансову допомогу (її частину) особі,
яка її надала, такий платник податку
збільшує суму валових витрат на суму
такої поворотної фінансової допомоги
(її частини) за наслідками податкового
періоду, в якому відбулося таке
повернення. При цьому валові доходи
такого платника податку не
збільшуються на суму умовно
нарахованих процентів, а податкові
зобов'язання особи, що надала поворотну
фінансову допомогу, не змінюються як
при її видачі, так і при її зворотному
отриманні.

При цьому відповідно до приписів пп.1.22.1
п.1.22 ст.1 Закону №334 до безповоротної
фінансової допомоги відноситься також
сума процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Ці положення Закону №334 за своїм
змістом аналогічні положенням пп.135.5.4
п.135.1 ст.135 та пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК.

При дослідженні цих обставин судовий
експерт дійшов висновку про
неможливість підтвердження або
спростування правильності нарахованих
відповідачем зобов'язань з податку на
прибуток внаслідок невключення до
складу валових доходів умовно
нарахованих процентів на суму
поворотної фінансової допомоги, що
залишається неповернутою на кінець
звітного періоду, посилаючись на
відсутність договорів про надання
позивачу поворотної фінансової
допомоги, первинних документів, що
підтверджують факти отримання та
повернення цієї допомоги та даних
аналітичного обліку розрахунків з
позичальниками.

На думку експерта відсутність таких
документів не дає можливості визначити
статус позичальників, як платників
податку на прибуток, а також стан
розрахунків по отриманій поворотній
фінансовій допомозі на кінець звітного
періоду.

Необхідність встановлення статусу
позичальників, як платників податку на
прибуток, експерт обґрунтовує тим, що
від цього залежить яку саме суму
позивач повинен був включити до
валового доходу згідно пп.4.1.6 п.4.1 ст.4
Закону №334 та пп..135.5.4 п.135.1 ст.135 ПК - або
суму умовно нарахованих процентів на
поворотну фінансову допомогу, що
залишалась неповернутою на кінець
звітного періоду (безповоротна
фінансова допомога) або ж всю суму
такої фінансової допомоги.

Правильність здійсненого ДПІ
розрахунку умовно нарахованих
процентів на суму поворотної
фінансової допомоги, що залишається
неповернутою на кінець звітного
періоду, який є додатком до акту
перевірки, позивачем не заперечується.
Також позивач не заперечує проти
самого факту існування у нього у
вказаних періодах визначених ДПІ сум
поворотної фінансової допомоги, що
залишались неповернутими на кінець
звітного періоду.

Висновок ДПІ щодо заниження
зобов'язань з податку на прибуток
внаслідок невключення до складу
валових доходів умовно нарахованих
процентів на суму поворотної
фінансової допомоги, що залишається
неповернутою на кінець звітного
періоду, відповідає приписам пп.4.1.6 п.4.1
ст.4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», який діяв до
01.04.2011 року та положенням пп.14.1.257 п.14.1
ст.14 та пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового
кодексу України, що набули чинності з
01.04.2011 року.

Враховуючи базові ставки податку на
прибуток які діяли у вказаних періодах,
за заниження доходів внаслідок
невключення до їх складу умовно
нарахованих процентів ДПІ спірним
рішенням № нарахувала наступні
зобов'язання з податку на прибуток: за
2009 рік - 638,00 грн. (2552 х 25% = 638,00); за 2-4 кв. 2011
року - 1400,47 грн. (6089 х 23% = 1400,47); за
півріччя 2012 року - 1195,74 грн. (5694 х 21%), а
всього на суму 3234,21 грн..

З урахуванням положень п.123.1 ст.123 ПК та
періодів, в яких було допущено таке
порушення, розмір штрафної санкції за
ці порушення повинен дорівнювати 455,00
грн. ((638х25%) + (1196х25%)). (Штрафна санкція на
суму заниження податку на прибуток за
2-4 кв. 2011 року не нараховується
відповідно до п.6 підрозділу 10 розділу
ХХ ПК).

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з правомірністю
нарахування податковим
повідомленням-рішенням № податку
на прибуток в сумі 3234,00 грн. та штрафної
санкції на суму 455,00 грн..

2. Стосовно висновків акту перевірки
про заниження позивачем доходів
першого півріччя 2012 року на суму 332050,00
грн. шляхом невключення до їх складу
сум безнадійної кредиторської
заборгованості за товари та послуги,
отримані від ТОВ «Абріс - Н», ТОВ
«Донстроймарк», та ТОВ
«Регіонпромсервіс», колегія суддів
зазначає наступне.

В акті перевірки (стор.11 акту) ДПІ
віднесло заборгованість позивача
перед вказаними підприємствами на
кінець кварталу 2012 року до статусу
безнадійної заборгованості з
посиланням на надані до перевірки
документи та дані аналітичного обліку
по рахунку 631 -"розрахунки з
вітчизняними постачальниками", однак
не вказує на конкретні документи, які б
підтверджували набуття заборгованістю
такого статусу, як-то договорів,
первинних та платіжних документів про
отримання товарів, послуг та їх
часткової оплати.

Позивач заперечує проти таких
висновків ДПІ, стверджуючи, що строк
позовної давності за розрахунками з
вказаними постачальниками на момент
проведення перевірки не сплив, що
виключає підстави для визнання такої
заборгованості безнадійною.

На підставі наданих для
судово-економічної експертизи
документів експерт дійшов висновку, що
на момент проведення перевірки
трирічний строк позовної давності по
заборгованості перед ТОВ «Абріс-Н» за
договором від 15.12.2011 року №347/2011 на суму
192381,32 грн., перед ТОВ «Донстроймарк» за
договором від 18.04.2012 року №180412 на суму
86804,08 грн., перед ПП «Перевізник Авто» за
договором від 13.02.2012 року №13/02 на суму
37180,00 грн. та перед ТОВ
«Регіонпромсервіс» за договором від
01.05.2010 року №1/05 на суму 15684,80 грн. не
сплив.

При цьому експерт спростував висновок
ДПІ про заниження позивачем доходу по
заборгованості перед ТОВ «Абріс - Н» на
суму 192381,32 грн. як не підтверджений
нормативно та документально, та
зазначив про неможливість підтвердити
або спростувати висновки ДПІ щодо
заборгованості перед ТОВ
«Донстроймарк», ПП «Перевізник Авто»,
ТОВ «Регіонпромсервіс» внаслідок
відсутності первинних документів, що
засвідчують операції з цими
контрагентами.

При вирішенні питання щодо наявності у
позивача обов'язку включити вказані
суми заборгованості до валових доходів
за перше півріччя 2012 року як
безнадійної заборгованості, колегія
суддів виходить з приписів п.14.1.11 та
п.14.1.257 ст.14 ПК України, відповідно до
яких безнадійною вважається
заборгованість, що залишається не
повернутою після закінчення строку
позовної давності

Оскільки відповідачем не надано
доказів спливу строку позовної
давності по стягненню вказаних сум
заборгованості на кінець першого
півріччя 2012 року перед ТОВ «Абріс - Н»,
ТОВ «Донстроймарк», ПП «Перевізник
Авто», ТОВ «Регіонпромсервіс», а надані
позивачем договори з цими
контрагентами свідчать про зворотне,
колегія суддів вважає необґрунтованим
висновки ДПІ щодо заниження позивачем
доходів першого півріччя 2012 року на
суму заборгованості перед вказаними
контрагентами в розмірі 332050,00 грн..

3. Стосовно висновків акту перевірки
про завищення валових витрат 4 кв. 2011
року на суму 1285000,00 грн. шляхом
включення до їх складу сум по операціям
із ТОВ «Блоксоюз», які ДПІ вважає
безтоварними, колегія суддів зазначає
наступне.

Такий висновок в акті перевірки ДПІ
обґрунтовує тим, що згідно отриманої
від ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва інформації, яка міститься в акті
від 22.02.2012 року №199/23-08/37617560, за даним
підприємством не зареєстровано
основних засобів, автотранспорту,
устаткування, а особа, яка рахується
директором та головним бухгалтером ТОВ
«Блоксоюз» - ОСОБА_6, заперечує своє
відношення до діяльності цього
підприємства.

Позивач заперечує проти таких
висновків ДПІ, стверджуючи, що операції
з придбання товарів у ТОВ «Блоксоюз»
відбувались реально та підтверджені
належно оформленими первинними
документами.

У висновку судово-економічної
експертизи експерт не підтверджує ні
документально, ні нормативно висновок
ДПІ про завищення позивачем витрат на
суму 1285000,00 грн. по операціям із ТОВ
«Блоксоюз», вказуючи на те, що в ході
дослідження підтверджено як придбання
у цього постачальника товарних запасів
на вказану суму (без ПДВ), так і
використання їх у господарській
діяльності позивача при виконанні
ремонтних робіт по договорам із ВАТ
«Полтавський ГЗК» та КЗПП ДМР
«Донелектроавтотранс», а вартість
придбаних товарів на вказану суму
належним чином відображена позивачем в
регістрах бухгалтерському обліку.
Експерт підтвердив операції з
придбання та оприбуткування позивачем
товарів від ТОВ «Блоксоюз» на підстав
видаткових, податкових та
товарно-транспортних накладних.

Копії вказаних первинних документів
долучені до матеріалів справи.

Слід зазначити, що в акті перевірки ДПІ
наводить перелік первинних документів
по придбанню позивачем товарів у ТОВ
«Блоксоюз», і не вказує про
невідповідність цих документів
вимогам законодавства.

Згідно з правилами формування витрат,
передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 ст.138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Проаналізувавши надані позивачем для
перевірки первинні документи по
операціям із ТОВ «Блоксоюз», а також
враховуючи результати експертного
дослідження цих операцій, колегія
суддів вважає, що позивачем дотримані
вимоги законодавства щодо
документального оформлення операцій з
придбання товарів у цього
постачальником, на підставі яких
позивачем сформовані валові витрати на
суму 1285000,00 грн..

Посилання ДПІ на інформацію від ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва щодо
обставин діяльності ТОВ «Блоксоюз»
колегія суддів вважає недостатніми,
оскільки сама по собі інформація від
інших податкових органів стосовно
обставин діяльності постачальника
позивача ще не є беззаперечним доказом
порушень позивачем вимог податкового
законодавства у відносинах з таким
постачальником.

Лише сам факт наявності господарських
відносин з контрагентом, який порушує
податкове законодавство, не може
тягнути за собою негативні наслідки
для платника податків у вигляді
зменшення податкового кредиту чи
валових витрат, оскільки платник
податків може бути необізнаним
стосовно таких порушень та дійсних
намірів тих фізичних осіб, які
представляють його контрагента.

Податкове законодавство України не
містить норм, які б ставили в
залежність право платника податку на
формування валових витрат та
податкового кредиту від можливих
порушень податкової дисципліни з боку
його контрагентів, або зобов'язували б
платників податків контролювати
дотримання своїми контрагентами норм
законодавства.

Можливі порушення контрагентами
платника податків податкової
дисципліни, у тому числі не
декларування своїх зобов'язань або не
сплата податку до бюджету, ще не є
достатньою підставою для позбавлення
платника податків права на валові
витрати та податковий кредит по
операціям з такими контрагентами.

З урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК
України презумпції правомірності
правочину, а також враховуючи вимоги
ст.71 КАС України, за якою обов'язок
доказування правомірності рішення, дії
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень покладається на такого
суб'єкта, ДПІ повинна була надати суду
належні та достовірні докази своїх
тверджень про те, що задекларовані
позивачем операції із ТОВ «Блоксоюз» в
реальності не виконувались, а мало
місце лише перерахування позивачем в
адрес цього контрагента з метою
завищення валових витрат та
податкового кредиту без фактичного
отримання від нього товарів чи послуг.

Однак у даній справі відповідачем
таких доказів не надано.

Підсумовуючи викладене, слід дійти
висновку, що за відсутності доказів
проведення посадовими особами чи
представниками позивача фіктивних
господарських операцій з ТОВ
«Блоксоюз» та при наявності належним
чином оформлених первинних документів
по операціям з купівлі товарів у цього
постачальника, висновок ДПІ про
завищення позивачем валових витрат за
такими операціями не може вважатися
законним та обґрунтованим.

З аналогічних підстав колегія суддів
вважає також необґрунтованим і
висновок акту перевірки про завищення
позивачем податкового кредиту з ПДВ по
операціям із ТОВ «Блоксоюз» за грудень
2011 року на суму 257000,00 грн., який
міститься на стор 33 акту перевірки.

4. Щодо висновку акту перевірки про
завищення валових витрат першого
півріччя 2012 року на суму 475657,00 грн..

Позиція ДПІ з цього питання полягає в
тому, що позивач зависив на цю суму
собівартість придбаних та
реалізованих товарів, оскільки вона не
відповідає даним з реєстрів
бухгалтерського обліку позивача.

Спростовуючи такий висновок
податкового органу, судовий експерт
вказав на допущену податковим органом
методологічну помилку при
співставленні даних бухгалтерського
обліку по дебету рахунку 23 "Витрати" в
кореспонденції з кредитом рахунків 372,
631, 66, 65, 13, 331, 684 та податкового обліку
витрат на суму 475657,00 грн..

Так, за висновком експерта балансовий
рахунок 23 "Виробництво" згідно
Інструкції про застосування Плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій, затвердженої наказом
Мінфіну України від 30.1.1999 року. №291
передбачений для "узагальнення
інформації про витрати на виробництво
продукції (робіт, послуг)", а не для
визначення собівартості реалізованої
готової продукції, товарів, виконаних
робіт, наданих послуг. Тому для
співставлення даних рядка 05.1
"Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт, послуг)"
Декларації з податку на прибуток та
даних бухгалтерського обліку з
урахуванням вимог податкового обліку
слід використовувати дані
бухгалтерських регістрів по
балансовому рахунку 90 "Собівартість
реалізації" за відповідні звітні
періоди.

Колегія суддів повністю погоджується з
такими доводами експерта, оскільки за
приписами пп.138.4 ст.138 ПК витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Отже, аналіз задекларованих в рядку 05.1
Декларації з податку на прибуток
показників собівартості реалізованої
продукції (робіт, послуг) показників
собівартості реалізованої продукції
(робіт, послуг) слід здійснювати з
показниками по балансовому рахунку 90
"Собівартість реалізації" за
відповідні звітні періоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає необґрунтованим висновок акту
перевірки про завищення позивачем
валових витрат першого півріччя 2012
року на суму 475657,00 грн..

5. Щодо висновку акту перевірки про
завищення амортизаційних відрахувань
за 4 кв. 2009 року на суму 1972,00 грн..

Такий висновок ґрунтується на тому, що
позивач невірно визначив суму
амортизаційних відрахувань при
амортизації придбаної у вересні 2009
року ліцензії на право здійснення
діяльності, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури, вартістю 29583,00
грн..

Посилаючись на додатки К1/1 до рядків 01.2,
01.5, 04.2, 04.10, 4.12 та 07 Декларації позивача з
податку на прибуток за 2009 рік, ДПІ
зазначає, що вартість придбаного
нематеріального активу, якій
відноситься до 8 групи, позивач
амортизував не в порядку, визначеному
пп.8.1.2 Закону №334 шляхом застосування
лінійного методу, тобто рівними
частками протягом строку корисного
використання такого нематеріального
активу, а за нормою амортизації 15
відсотків як для основних фондів 4
групи.

Виходячи з самостійно визначеного
позивачем корисного строку
використання цього нематеріального
активу - 3 роки, та розрахованої
позивачем суми амортизаційних
відрахувань в сумі 2465,00 грн. за квартал,
ДПІ стверджує, що за 4 квартал 2009 року
позивач повинен був відобразити в
декларації з податку на прибуток суму
амортизаційних відрахувань за цей
нематеріальний актив в розмірі 2465,00
грн., а фактично відобразив в сумі 4437,00
грн. (29583 х 15% = 4437,00), що призвело до
завищення цього показника на 1972,00 грн..

У висновку судово-економічної
експертизи експерт зазначив про
неможливість підтвердження або
спростування доводів ДПІ з цього
питання, оскільки відсутні документи
про придбання нематеріальних активів
та введення їх в оборот, про вибраний
метод амортизації, та відомість
нарахування нематеріальних активів.

Представники позивача в судовому
засіданні підтвердили факт придбання
позивачем у 4 кварталі 2009 року ліцензії
на право здійснення діяльності за 29583,00
грн. та включення до декларації з
податку на прибуток за 4 квартал 2009 року
амортизаційних відрахувань в сумі 4437,00
грн. на вартість такого активу, а також
надали до матеріалів справи копію
такої ліцензії серії АВ №490151 з строком
дії з 10.09.2009 року по 10.09.2012 року,
банківські виписки про повну оплату її
вартості, та додаток К1/1 до Декларації
позивача з податку на прибуток за 2009
рік.

Відповідно до наказу ДПА України від
29.03.2003 року №143, яким затверджена форма
декларації з податку на прибуток
підприємства та Порядку її складання, і
який був чинний на час подання
позивачем декларації з податку на
прибуток за 2009 рік, у разі заповнення
рядка 07 декларації - "Сума
амортизаційних відрахувань"
складається також таблиця 2 додатка К1/1,
в якій повинно бути відображена
балансова вартість активу, та
розрахунок амортизаційних
відрахувань.

Як вбачається з наданого позивачем
додатку К1/1 до декларації з податку на
прибуток за 2009 рік у таблиці 2 цього
додатку позивач вартість ліцензії в
розмірі 29583,00 грн. відніс до 4 групи
основних фондів з нормою амортизації 15
відсотків, та нарахував амортизаційні
відрахування в розмірі 4437,00 грн..

Відповідно до п.1.2 Закону №334 ліцензія
відноситься до нематеріальних активів,
амортизація яких здійснюється
відповідно до приписів пп.8.3.9 п.8.3 ст.8
Закону №334 за лінійним методом, тобто
рівними частками виходячи з його
первісної вартості з урахуванням
індексації згідно з підпунктом 8.3.3 цієї
статті протягом строку, який
визначається платником податку
самостійно виходячи із строку
корисного використання таких
нематеріальних активів або строку
діяльності платника податку, але не
більше 10 років безперервної
експлуатації.

Враховуючи термін дії вищевказаної
ліцензії - 3 роки, строк корисного
використання цього нематеріального
активу не може перевищувати цей термін.

Оскільки позивачем не дотримано цих
вимог Закону №334, колегія суддів
погоджується з висновком акту
перевірки про завищення позивачем
амортизаційних відрахувань за 4 кв. 2009
року на суму 1972,00 грн..

Розрахунок такого завищення є
правильним, виходячи з розміру
амортизаційних рахувань в сумі 2465,00
грн., який повинен був нарахувати
позивач за 4 квартал 2009 року на вказаний
нематеріальний актив (4437 - 2465 = 1972,00).

Сума донарахованого відповідачем
податку на прибуток за це порушення
дорівнює 493,00 грн. (1972 х 25% = 493,00).

З урахуванням положень п.123.1 ст.123 ПК, та
періоду, в якому було допущено таке
порушення, розмір штрафної санкції
повинен дорівнювати 25% від суми
заниження, тобто 123,25 грн. (493 х 25% = 123,25).

Враховуючи вищенаведене, податковим
повідомленням-рішенням №
обґрунтовано нарахований податок на
прибуток на суму 493,00 грн. та штрафна
санкція в сумі 123,25 грн..

6. В акті перевірки міститься висновок
ДПІ про заниження податкових
зобов'язань ПДВ на суму 15934,00 грн.
(стор.28-29 акту) та податкового кредиту
року на суму 64182,00 грн. (стор.31-32 акту) за
липень 2010 року внаслідок
недекларування податкових зобов'язань
на суму умовно проданих товарних
запасів, по яким раніше був сформований
податковий кредит, та включення до
податкового кредиту сум ПДВ в період з
08.07.2010 року по 26.07.2010 року, коли
свідоцтво платника ПДВ було
анульовано.

У висновку судового експерта йдеться
про неможливість підтвердити або
спростувати такі висновки ДПІ в силу
відсутності документально
підтвердженої інформації про
анулювання реєстрації позивача як
платника ПДВ у липні 2010 року з Реєстру
платників ПДВ.

Як зазначено в акті перевірки
Кременчуцькою ОДПІ Полтавської
області, на обліку в якій перебував
позивач, було анульовано реєстрацію
позивача платником ПДВ з 08.07.2010 року по
26.07.2010 року.

Інформація про анулювання реєстрації
позивача платником ПДВ з 08.07.2010 року
міститься також в Реєстрі платників
ПДВ, а відповідно до п.183.13 ст.183 ПК для
інформування платників ПДВ
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику,
щоденно оприлюднює на своєму веб-сайті
інформацію про осіб, позбавлених
реєстрації як платників ПДВ за заявою
платника податку, з ініціативи
контролюючих органів чи за рішенням
суду.

Відповідач долучив до матеріалів
справи витяг з Реєстру платників ПДВ з
інформацією про анулювання реєстрації
позивача платником ПДВ, з якої
вбачається, що свідоцтво платника ПДВ
за №100240697, яке видано 18.08.2009 року, було
анульовано за ініціативою податкового
органу 08.07.2010 року, а наступне видане
позивачу свідоцтво платника ПДВ №100294789
має дату початку дії з 27.07.2010 року.

Більш того, факт такого анулювання в
період 08.07.2010 року по 26.07.2010 року не
заперечує і сам позивач.

За приписами п.9.8 ст.9 Закону №168, який
був чинний в липні 2010 року, у разі
анулювання реєстрації платник податку
позбавляється права на нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування, але у строки,
визначені законом, є зобов'язаним
погасити суму податкових зобов'язань
або податкового боргу з цього податку,
що виникли до такого анулювання, за їх
наявності, незалежно від того, чи буде
така особа залишатися зареєстрованою
як платник цього податку на дату сплати
такої суми податку, чи ні. Платник
податку, в обліку якого на день
анулювання реєстрації знаходяться
товарні залишки або основні фонди,
стосовно яких був нарахований
податковий кредит у минулих або
поточному податкових періодах,
зобов'язаний визнати умовний продаж
таких товарів за звичайними цінами та
відповідно збільшити суму своїх
податкових зобов'язань за наслідками
податкового періоду, протягом якого
відбувається таке анулювання.

Позивач не дотримався вимог цієї норми
Закону України «Про податок на додану
вартість» і не задекларував податкові
зобов'язання за липень 2010 року на суму
умовно проданих товарних запасів, які
рахувались у позивача станом на 08.07.2010
року згідно даних оборотно-сальдової
відомості по рахунку 20 «Виробничи
запаси».

Позивач не заперечує проти викладених
в акті перевірки даних про наявність у
нього станом на 08.07.2010 року товарних
запасів, по яким раніше був сформований
податковий кредит.

Отже, висновок ДПІ про заниження
податкових зобов'язань за липень 2010
року на суму на суму 15934,00 грн. слід
вважати правильним.

В акті перевірки також зазначено, що
згідно наданого позивачем Реєстру
отриманих податкових накладних за
липень 2010 року, позивач включив до
податкового кредиту за цей місяць ПДВ
за податковими накладними, які
виписані постачальниками у періоді,
коли позивач не був платником ПДВ,
тобто з 09 по 26 липня 2010 року, на суму
64182,00 грн.. Перелік таких податкових
накладних наведений у додатку «Р» до
акту перевірки.

Аналіз даного додатку №5 до декларації
з ПДВ за липень 2010 року та додатку «Р»
до акту перевірки підтверджують доводи
ДПІ по включення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ за
податковими накладними
постачальників, які виписані в період з
09 по 26 липня 2010 року на загальну суму
ПДВ 64182,00 грн..

Таким чином, висновок акту перевірки
про завищення податкового кредиту за
липень 2010 року на суму 64182,00 грн. колегія
суддів також вважає правильним.

7. В акті перевірки (стор.29) також
вказується про заниження податкових
зобов'язань за серпень 2011 року на суму
2168,00 грн. внаслідок відхилень, які
встановлені Системою автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України по
операціям із ТОВ Технології сучасного
будівництва».

Одночасно в акті вказується і про
заниження податкового кредиту на цю
суму (абз.5 п.1.2 пп.3.2.1 - «Податкові
зобов'язання»).

У висновку судово-економічної
експертизи судовий експерт вказав про
неможливість підтвердження такого
висновку із-за неоднозначності його
тлумачення в акті перевірки.

Під час судового розгляду представники
ДПІ вказали на допущену в абз.5 п.1.2
пп.3.2.1 акту перевірки описку,
зазначивши, що замість слова "занижено
податковий кредит", слід було зазначити
"занижено податкові зобов'язання".

Наявність такої помилки є цілком
імовірна з огляду на те, що в цьому ж
абзаці ДПІ стверджує про порушення
ст.185, п.187.1 ст.187, ст.188 ПК, якими
врегульовується порядок формування
податкових зобов'язань.

З аналізу додатку №4 до акту перевірки
слідує, що висновок про заниження
податкових зобов'язань на суму 2168,00 грн.
ґрунтується на показниках податкового
кредиту контрагента-покупця ТОВ
«Технології сучасного будівництва»,
які задекларовані ним за серпень 2001
року по операції з позивачем на суму
33005,71 грн., що не відповідає розміру
податкових зобов'язань, яку
задекларував за цей місяць позивач по
операції з цим контрагентом в сумі 30838,21
грн.. Також у цьому додатку зазначено,
що дане відхилення усунуто за актом
перевірки.

Проаналізувавши доводи акту перевірки
на підтвердження висновку про
заниження податкових зобов'язань на
суму 2168,00 грн., колегія суддів з ними
погодитися не може, оскільки лише сам
факт невідповідності показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань, які декларуються
суб'єктами одної господарської
операції та відображаються в Системі
автоматичного співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПС України, не є безумовним
доказом порушення платником податків
податкового законодавства у вигляді
заниження податкових зобов'язань чи
завищення податкового кредиту. Така
невідповідність може буди викликана як
помилкою контрагента при декларуванні
сум податкового кредиту чи податкових
зобов'язань, або ж навмисними діями
такого контрагента, з метою ухилення
від сплати податків. Однак такі дії
контрагента не можуть бути підставою
для відповідальності платника
податків, що перевіряється, оскільки
податкове законодавство України не
містить норм, які б покладали на
платника податків відповідальність за
можливі порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
або зобов'язували б платників податків
контролювати дотримання своїми
контрагентами норм законодавства.

Незважаючи на те, що у вказаній Системі
співставлення сума податкових
зобов'язань позивача по операції з ТОВ
«Технології сучасного будівництва» на
2168,00 грн. менше ніж сума податкового
кредиту цього контрагента,
відповідачем не надано суду жодного
доказу того факту, що ця
невідповідність має місце саме з вини
позивача. При цьому у вказаному додатку
№4 до акту перевірки вказується на ряд
невідповідностей, які допущені саме з
вини контрагентів-покупців (т.1 а.с.200)

Колегія суддів вважає, що сам факт
невідповідності показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань у вказаній Системі
співставлення, які декларуються
суб'єктами одної господарської
операції, може бути підставою для
проведення контролюючим органом
перевірки цього факту з дослідженням
первинних документів, і не може бути
безумовним доказом порушення
платником податків..

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що висновок акту перевірки про
заниження податкових зобов'язань на
суму 2168,00 грн. не відповідає вимогам
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22.12.2010 року №984 (надалі - Порядок №984),
пп.5.2 п.5 якого передбачено, що «у разі
встановлення порушень податкового
законодавства в акті необхідно: - чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення; - зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення».

В акті перевірки не зазначено, які саме
первинні документи підтверджують факт
заниження позивачем податкових
зобов'язань по операції з ТОВ
«Технології сучасного будівництва» на
суму 2168,00 грн., і яким чином ця
господарська операції була
відображена в бухгалтерському обліку
позивача.

За таких обставин, колегія суддів
вважає необґрунтованим висновок акту
перевірки про заниження позивачем
податкових зобов'язань за серпень 2011
року на суму на 2168,00 грн.

8. З аналогічних підстав колегія суддів
не може погодитися і з доводами акту
перевірки щодо завищення податкового
кредиту за травень, липень 2011 року,
березень, червень 2012 року на загальну
суму 81621,00 грн. внаслідок відхилень, які
встановлені Системою автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПС України по
операціям із ТОВ Компанія
«Нафтатрейд», ТОВ «Транспортна
компанія «Трансавтобуд», ТОВ «Модерн
Ессет Менеджмент», ТОВ «Енко
Ентерпрайз» (стор.32-33 акту). У додатку №4
до акту перевірки наведені суми
невідповідності цих показників по
вказаним контрагентам, загальний
розмір яких складає 81621,00 грн..

Позиція ДПІ з цього питання полягає в
тому, що відповідно до даних, які
містяться у вказаній Системі
співставлення, суми податкового
кредиту позивача більші ніж суми
податкових зобов'язань вищезазначених
контрагентів-продавців товарів (робіт,
послуг), і позивач не надав документів,
які підтверджують правомірність
віднесення сум перевищення до
податкового кредиту.

Погодитися з такими доводами акту
перевірки не можна, оскільки є
незрозумілим, які саме первинні
документи повинні підтверджувати суму
невідповідності.

За приписами ст.198 ПК підставою для
формування податкового кредиту є
податкова накладна, яка виписується
продавцем товарів (робіт, послуг) на
конкретну господарську операцію.

ДПІ не заперечує того факту, що до
перевірки надавались податкові
накладні по операціям із вказаними
постачальниками. Якщо б такі податкові
накладні не були надані позивачем, то
порушення полягало б у непідтверджені
всієї суми податкового кредиту по
операціям із вказаними контрагентами,
яка згідно додатку №4 до акту перевірки
дорівнює 208739,59 грн..

Отже, висновок ДПІ про завищення
позивачем податкового кредиту на суму
81621,00 грн. зроблений відповідачем без
посилання на конкретні первинні
документи та регістри бухгалтерського
обліку позивача, що є порушенням пп.5.2
п.5 Порядку №984.

Також в акті акт перевірки не
наводиться жодного доказу того факту,
що виявлена невідповідність сталась
саме з вини позивача, а не з вини
вказаних контрагентів. При цьому у
вказаному додатку №4 до акту перевірки
вказується на ряд невідповідностей,
які допущені саме з вини
контрагентів-продавців (т.1 а.с.200).

Враховуючи, що лише сам факт
невідповідностей показників
податкового кредиту та податкових
зобов'язань у вказаній Системі
співставлення не може бути безумовним
доказом порушення платником податків
норм податкового законодавства, і
докази того, що виявлена
невідповідність має місце з вини
відповідача, в матеріалах відсутні,
колегія суддів не може погодитися з
обґрунтованістю висновків акту
перевірки про завищення позивачем
податкового кредиту на суму 81621,00 грн..

Слід також зазначити, що у висновку
судово-економічної експертизи експерт
не оцінував вплив виявлених
невідповідностей у Системі
співставлення на правильність
висновку ДПІ про завищення позивачем
податкового кредиту на суму 81621,00 грн..

Такий висновок експерт оцінив виключно
з точки зору підтвердження
задекларованих позивачем сум
податкового кредиту за травень, липень
2011 року, березень, червень 2012 року
наданими для експертизи податковими
накладними за ці періоди.

В результаті такої оцінки експерт
виявив завищення податкового кредиту
за травень 2011 року на суму 2017,00 грн., яка
не підтверджена податковими
накладними, встановив відсутність
відхилень за липень 2011 року та вказав
на неможливість перевірки
задекларованих показників податкового
кредиту за березень та червень 2012 року
внаслідок відсутності податкових
накладних за ці періоди, які буди
вилучені у позивача органом досудового
слідства.

При цьому, як вбачається з додатку №1 до
висновку експерта, завищення
податкового кредиту на суму 2017,00 грн.
пов'язано з іншими контрагентами, ніж
ті, по яким ДПІ встановила
невідповідність.

Колегія суддів вважає, що виявлене
експертом завищення податкового
кредиту на суму 2017,00 грн. не може
впливати на оцінку судом спірного
повідомлення-рішення з ПДВ №,
оскільки за своєю суттю виявлене
експертом порушення не було
відображено в акті перевірки, є
нововиявленими, і не вплинуло на суму
донарахованих цим
повідомленням-рішення зобов'язань з
ПДВ

9. Оцінюючи висновок акту перевірки про
завищення позивачем податкового
кредиту з ПДВ на суму 55981,00 грн. за
січень 2011 року по операціям із ПП
«Одеська будівельна компанія», колегія
суддів виходить з того, чи узгоджується
такий висновок з положеннями
податкового законодавства та
фактичними обставинами справи.

Підстави для такого висновку наведені
на стор.16 акту і полягають в тому, що
згідно з отриманою від відділу
податкової міліції ДПІ у Приморському
району м. Одеси інформацією від 24.02.2012
року за №1361/26-53, вказаний контрагент за
юридичною адресою не знаходиться, не
має власних основних засобів та
трудових ресурсів, а його засновник та
керівник пояснив, що не має відношення
до діяльності цієї юридичної особи.

Наведені обставини на думку ДПІ
доводять факт відсутності реальних
операцій між позивачем та ПП «Одеська
будівельна компанія» та не
підтверджують правомірність
формування позивачем податкового
кредиту по таким операціям.

На підтвердження цих обставин
відповідачем долучені до матеріалів
справи копія постанови про порушення
кримінальної справи відносно
засновника та директора ПП «Одеська
будівельна компанія» за ст.205 ч.1 КК
України (фіктивне підприємництво) та
копія протоколу допиту цієї особи в
якості підозрюваного.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

За змістом ст.1 Закону України від 16.07.1999
року №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні»
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм закону, відсутність
належним чином оформленої податкової
накладної безспірно позбавляє
платника податку права на включення
сплачених (нарахованих) сум за такими
операціями до податкового кредиту.

В розділі 3.1.2 акту перевірки,
аналізуючи суть господарських
відносин позивача із ПП «Одеська
будівельна компанія», ДПІ підтверджує
формування позивачем податкового
кредиту на підставі податкової
накладної №787 від 27.02.2011 року, а також
вказує на надання позивачем акту
приймання-передачі робіт (послуг) від
28.02.2011 року №б/н на загальну суму 335886,61
грн., в т.ч. ПДВ - 55981,10 грн.. Також ДПІ
підтверджує факт повернення позивачу
від ПП «Одеська будівельна компанія»
80000,00 грн. в лютому 2011 року, в зв'язку з
чим позивач відкоригував свій
податковий кредит в сторону зменшення
до суми 55981,00 грн..

Копії цих документів в повному обсязі
долучені позивачем до матеріалів
справи.

ДПІ не посилається на невідповідність
вимогам законодавству вищевказаних
первинних документів, а також не
заперечує проти того факту, що ПП
«Одеська будівельна компанія» на
момент проведення операцій із
позивачем мало право на виписку
податкових накладних і було
зареєстровано як платники податку на
додану вартість.

Проаналізувавши надані позивачем для
перевірки первинні документи по
операціям із ПП «Одеська будівельна
компанія», колегія суддів вважає, що ці
документи в повній мірі відображають
зміст господарських операцій з цим
контрагентом, і є підставою для
формування за ними податкового
кредиту.

Аналогічний висновок міститься і у
висновку судово-економічної
експертизи .

Посилання ДПІ на інформацію від
відділу податкової міліції ДПІ у
Приморському району м. Одеси від 24.02.2012
року за №1361/26-53 щодо обставин
діяльності ПП «Одеська будівельна
компанія» колегія суддів вважає
недостатніми, оскільки сама по собі
інформація від інших податкових
органів стосовно обставин діяльності
постачальника позивача ще не є
беззаперечним доказом порушень
позивачем вимог податкового
законодавства у відносинах з таким
постачальником.

Лише сам факт наявності господарських
відносин з контрагентом, який порушує
податкове законодавство, не може
тягнути за собою негативні наслідки
для платника податків у вигляді
зменшення податкового кредиту чи
валових витрат, оскільки платник
податків може бути необізнаним
стосовно таких порушень та дійсних
намірів тих фізичних осіб, які
представляють його контрагента.

Як вже було зазначено вище, податкове
законодавство України не містить норм,
які б ставили в залежність право
платника податку на формування валових
витрат та податкового кредиту від
можливих порушень податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
або зобов'язували б платників податків
контролювати дотримання своїми
контрагентами норм законодавства.

Можливі порушення контрагентами
платника податків податкової
дисципліни, у тому числі не
декларування своїх зобов'язань або не
сплата податку до бюджету, ще не є
достатньою підставою для позбавлення
платника податків права на валові
витрати та податковий кредит по
операціям з такими контрагентами.

З урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК
України презумпції правомірності
правочину, а також враховуючи вимоги
ст.71 КАС України, за якою обов'язок
доказування правомірності рішення, дії
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень покладається на такого
суб'єкта, ДПІ повинна була надати суду
належні та достовірні докази своїх
тверджень про те, що задекларовані
позивачем операції із ПП «Одеська
будівельна компанія» в реальності не
виконувались, а мало місце лише
перерахування позивачем коштів в адрес
цього контрагента з метою завищення
валових витрат та податкового кредиту
без фактичного отримання від нього
товарів чи послуг.

Однак у даній справі відповідачем
таких доказів не надано.

Підсумовуючи викладене, слід дійти
висновку, що за відсутності доказів
проведення посадовими особами чи
представниками позивача фіктивних
господарських операцій з ПП «Одеська
будівельна компанія» та при наявності
належним чином оформлених первинних
документів по операціям з придбання
послуг у цього постачальника, висновок
ДПІ про завищення позивачем
податкового кредиту за такими
операціями на суму 55981,00 грн. не може
вважатися законним та обґрунтованим.

Також слід зазначити, що судовим
експертом за результатами дослідження
не підтверджено як нормативно, так і
документально висновок акту перевірки
про завищення позивачем податкового
кредиту на суму 55981,00 грн. по операціям
із ПП «Одеська будівельна компанія».

З урахування наведених вище висновків
стосовно відображених в акті перевірки
порушень, які вплинули на суми
донарахованих позивачу податкових
зобов'язань, колегія суддів вважає, що
податковим повідомлення-рішення
№ позивачу правомірно нараховані
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем на суму 3727,00 грн. (3234,00
+ 493,00) та за штрафними санкціями на суму
578 (455,00 + 123,25), а неправомірно нараховані
зобов'язання за цим рішенням складають
27978,00 грн. (31705,00 - 3727,00) - за основним
платежем та 1736,00 грн. (2314,00 - 578,00) - за
штрафними санкціями.

Податковим повідомлення-рішення
№ правомірно нараховані
зобов'язання з ПДВ на суму 80116,00 грн.
(15934,00 + 64182,00) - за основним платежем та
20029,00 грн. - за штрафними санкціями
((15934х25%) + (64182х25%) = 20029,00), а розмір
неправомірно нарахованих цим рішення
зобов'язань з ПДВ складає 396770,00 грн.
(476886,00 - 80116,00) - за основним платежем та
73891,00 грн. - за штрафними санкціями.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з винесенням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог шляхом скасування
податкового повідомлення-рішення
№ на суму 27978,00 грн. - за основним
платежем та 1736,00 грн. - за штрафними
санкціями, а податкового
повідомлення-рішення № на суму
396770,00 грн. - за основним платежем та 73891,00
грн. - за штрафними санкціями.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України
понесені позивачем судові витрати у
вигляді судового збору за подачу
позову в сумі 2294,00 грн. (т.1 а.с.10) та
апеляційної скарги в сумі 1147,00 грн. (т.2
а.с.33) підлягаю стягненню на користь
позивача з Державного бюджету України
пропорційно до задоволених позовних
вимог в розмірі 2847,00 грн..

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ч.1
ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Шляхо-будівельне управління ОТГМ №1» -
задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 03 квітня 2013
року - скасувати.

Винести по справі нову постанову, якою
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхо-будівельне
управління ОТГМ №1» задовольнити
частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеса Одеської області
Державної податкової служби від 28
грудня 2012 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток на суму 27978,00 грн. -
за основним платежем та на суму 1736,00
грн. - за штрафними санкціями.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеса Одеської області
Державної податкової служби від 28
грудня 2012 року № в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
396770,00 грн. - за основним платежем та на
суму 73891,00 грн. - за штрафними санкціями.

В решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Шляхо-будівельне
управління ОТГМ №1» (код ЄДРПОУ 3619005)
судові витрат в розмірі 2847,00 (дві тисячі
вісімсот сорок сім ) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 17 жовтня 2014 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: О.В. Лук’янчук С.І. Жук