Справа № 825/2640/14
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 825/2640/14
інстанції: Непочатих В.О.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Чернігівської обласної державної
адміністрації, Департаменту фінансів
Чернігівської обласної державної
адміністрації про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Чернігівської обласної державної
адміністрації, Департаменту фінансів
Чернігівської обласної державної
адміністрації, в якому, з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог,
просив:

- визнати недійсним розпорядження
голови Чернігівської обласної
державної адміністрації Івашко В.О. №
469-к від 01.08.2014 «Про звільнення ОСОБА_2»;

- поновити позивача на посаді
директора Департаменту фінансів,
керівника структурного підрозділу з
питань фінансів Чернігівської
обласної державної адміністрації з
01.08.2014 у відповідності зі статтею 235
Кодексу законів про працю України;

- нарахувати та виплатити
позивачу середній заробіток (середню
заробітну плату) за час вимушеного
прогулу з 01.08.2014 по дату поновлення на
роботі.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням в частині про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення, яким вказані
позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення в частині, що
оскаржується, неправильно застосував
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи та
не забезпечило поновлення порушених
прав позивача.

В засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
перегляду оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, колегія суддів
визнала можливим розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду -
скасувати в частині, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням голови Чернігівської
обласної державної адміністрації №
469-к від 01.08.2014 (а.с. 61) у зв'язку з
виявленою невідповідністю працівника
займаній посаді та виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, позивача було
звільнено з посади директора
Департаменту фінансів Чернігівської
обласної державної адміністрації,
відповідно до пункту 2 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

В процесі судового розгляду справи з
метою забезпечення трудових та
соціальних прав позивача, головою
Чернігівської обласної державної
адміністрації було винесено
розпорядження від 01.09.2014 № 565-к (а.с. 92),
яким скасовано розпорядження голови
облдержадміністрації від 01.08.2014 № 469-к
«Про звільнення ОСОБА_2» та зобов'язано
виконуючого обов'язки директора
Департаменту фінансів Кислюка А.П.
забезпечити проведення перерахунків
всіх належних працівникові виплат у
встановленому законом порядку.

В подальшому розпорядженням голови
Чернігівської обласної державної
адміністрації від 12.09.2014 № 607-к (а.с. 98)
було внесено зміни та доповнення до
розпорядження від 01.09.2014 № 565-к, а саме
доповнено пунктом 1-1 такого змісту:
«Поновити ОСОБА_2 на посаді директора
Департаменту фінансів Чернігівської
обласної державної адміністрації», а
пункт 2 розпорядження викладено в такій
редакції: «Виконуючому обов'язки
директора Департаменту фінансів
Кислюку А.П. забезпечити виплату ОСОБА_2
всіх сум, що належать йому за період
вимушеного прогулу, у порядку,
встановленому чинним законодавством».

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем забезпечено відновлення
порушених прав позивача шляхом
прийняття розпоряджень від 01.09.2014 № 565-к
та від 12.09.2014 № 607-к, що є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Підставами для визнання протиправними
рішень суб'єкта владних повноважень є
невідповідність таких дій вимогам
чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу.
При цьому обов'язковою умовою визнання
дій протиправним є також порушення у
зв'язку з їх вчиненням прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача у справі.

Як зазначив суд першої інстанції, у
зв'язку зі скасуванням оскаржуваного
розпорядження про звільнення позивача,
поновленням позивача на займаній
посаді та прийняттям рішення про
виплату йому належних сум за період
вимушеного прогулу, відсутні предмет
судового захисту в порядку
адміністративного судочинства та
підстави для задоволення позовних
вимог про визнання недійсним
розпорядження голови Чернігівської
обласної державної адміністрації
Івашко В.О. № 469-к від 01.08.2014 «Про
звільнення ОСОБА_2»; поновлення
позивача на посаді директора
Департаменту фінансів, керівника
структурного підрозділу з питань
фінансів Чернігівської обласної
державної адміністрації з 01.08.2014 у
відповідності з статтею 235 Кодексу
законів про працю України; нарахування
та виплату позивачу середнього
заробітку (середню заробітну плату) за
час вимушеного прогулу з 01.08.2014 по дату
поновлення на роботі.

Матеріалами справи підтверджується, що
права позивача в частині про його
поновлення на роботі відновлено
відповідачем у добровільному порядку
шляхом прийняття вказаних вище
розпоряджень.

При цьому, як вбачається зі змісту
розпорядження Чернігівської обласної
державної адміністрації від 01.09.2014 року
№ 565-к «Про скасування розпорядження»,
його прийнято з метою забезпечення
трудових та соціальних прав
працівника, зважаючи на виявлені
порушення процедури звільнення ОСОБА_2,
директора Департаменту фінансів
Чернігівської обласної державної
адміністрації.

Таким чином, відповідачем фактично
визнано допущення порушення вимог
трудового законодавства при
звільненні позивача з посади та у
добровільному порядку забезпечено
відновлення його трудових прав шляхом
поновлення на посаді.

Згідно з вимогами ст. 245 КЗпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи судом встановлено,
що згідно з розпорядженням
Чернігівської обласної державної
адміністрації від 12.09.2014 № 607-к (а.с. 98)
пункт 2 розпорядження 01.09.2014 року № 565-к
викладено в такій редакції:
«Виконуючому обов'язки директора
Департаменту фінансів Кислюку А.П.
забезпечити виплату ОСОБА_2 всіх сум, що
належать йому за період вимушеного
прогулу, у порядку, встановленому
чинним законодавством».

Проте, як зазначає позивач в
апеляційній скарзі, середній заробіток
за час вимушеного прогулу йому не
виплачено з посиланням органу, до
компетенції якого відноситься виплата
середнього заробітку, на ту обставину,
що така виплата можлива лише на
підставі рішення суду.

Виходячи з цього, колегія суддів
приходить до висновку, що право
позивача на отримання середнього
заробітку за час вимушеного прогулу є
порушеним та підлягає відновленню в
судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 27
Закону України «Про оплату праці» від 24
березня 1995 року № 108/95-ВР порядок
обчислення середньої заробітної плати
працівника у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Із пункту 5 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, вбачається, що основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час вимушеного
прогулу, є розрахована згідно з абзацом
першим пункту 8 цього Порядку
середньоденна (середньогодинна)
заробітна плата працівника.

Згідно з абзацом 1 п. 8 вказаного Порядку
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, яка
обчислюється шляхом множення
середньоденної заробітної плати на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді (абзац другий
пункту 8 Порядку).

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень статті 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 14 січня 2014 року
(справа № 21-395а13) висловив наступну
правову позицію: «…суд, ухвалюючи
рішення про поновлення на роботі, має
вирішити питання про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визначивши при цьому розмір
такого заробітку за правилами,
закріпленими у Порядку».

Виконуючи наведені вимоги
законодавства при здійсненні
обчислення середнього заробітку
позивача за час вимушеного прогулу,
колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено колегією суддів,
позивач офіційно приступив до
виконання своїх обов'язків після
поновлення на посаді директора
Департаменту фінансів, керівника
структурного підрозділу з питань
фінансів Чернігівської обласної
державної адміністрації 22 вересня 2014
року, що підтверджується наказом
Департаменту фінансів Чернігівської
обласної державної адміністрації від
22.09.2014 № 35-а, копія якого міститься в
матеріалах справи.

Таким чином, починаючи з 02.08.2014 по 21.09.2014
позивач був у вимушеному прогулі.

Згідно листа Міністерства соціальної
політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13
«Про розрахунок норми тривалості
робочого часу на 2014 рік» кількість
робочих днів за серпень 2014 року - 20 днів,
за вересень 2014 року - 22 дні.

Отже, за період з 02.08.2014 по 21.09.2014 -
кількість днів вимушеного прогулу
становить 19 робочих днів та за період з
01.09.2014 по 21.09.2014 - 15 робочих днів, що разом
становить 34 робочі дні.

Відповідно до довідки Департаменту
фінансів Чернігівської обласної
державної адміністрації від 29.09.2014 №
09-36/31 середньоденний заробіток ОСОБА_2
на посаді директора Департаменту
фінансів Чернігівської обласної
державної адміністрації становить 299,00
грн.

Середньоденний заробіток розрахований
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995
№ 100, шляхом ділення заробітної плати
за фактично відпрацьовані робочі дні
протягом останніх двох календарних
місяців на число відпрацьованих
робочих днів за ці два календарні
місяці.

Таким чином, середній заробіток
позивача за час вимушеного прогулу
становить 299,00 грн. (середньоденний
заробіток) ? 34 (кількість робочих днів) =
10166,00 грн.

З довідки Департаменту фінансів
Чернігівської обласної державної
адміністрації від 29.09.2014 № 09-36/32
вбачається, що середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
02.08.2014 по 29.09.2014 позивачу не виплачено.

Станом на час розгляду справи судом
апеляційної інстанції вказані кошти
позивачу не виплачені.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову в цій частині.

Суд першої інстанції наведеного не
врахував, що призвело до неправильного
вирішення справи в частині.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої та
дають підстави вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
та процесуального права.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
оскаржувану постанову належить
скасувати в частині та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
частково.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року скасувати в частині про відмову
у задоволенні вимог адміністративного
позову щодо зобов'язання Чернігівської
обласної державної адміністрації
нарахувати та виплатити позивачу
середній заробіток (середню заробітну
плату) за час вимушеного прогулу з
01.08.2014 по дату поновлення на роботі.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з Чернігівської обласної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_2 (14000, АДРЕСА_1) середній заробіток
(середню заробітну плату) за час
вимушеного прогулу за період з 02.08.2014 по
21.09.2014 в розмірі 10166,00 грн. (десять тисяч
сто шістдесят шість грн., 00 коп.).

В іншій частині постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо його було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення копій особам,
які беруть участь у справі (ч. 5 статті
254 КАС України). Касаційна скарга на
судові рішення подається
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 цього Кодексу - з дня складення
постанови в повному обсязі (стаття 212
КАС України).

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан І.В.
Федотов

Головуючий суддя

Парінов А.Б.

Судді:

Грибан І.О.

Федотов І.В.