Справа № 2а-4032/11/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/29871/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Карася О.В.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Західної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Харкова Харківської
області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.06.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2012

у справі № 2а-4032/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківагроснаб»

до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Харкова

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Харківагроснаб»
(далі по тексту - позивач, ТОВ
«Харківагроснаб») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Харкова (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Ленінському районі м. Харкова) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.04.2011 №,
№ та №.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 30.06.2011, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12.04.2012, позовні вимоги задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«Харківагроснаб» з питань
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
липень-листопад 2010 року по
взаємовідносинах з TOB «Фінвестбуд», за
результатами якої складено акт від
25.03.2011 №404/07-004/25190036.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 06.04.2011 №,
яким позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за серпень та листопад 2010 року
на загальну суму 717171,00 грн.; №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
253783,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 126891,50 грн.; №,
яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за липень, серпень та вересень
2010 року на загальну суму 198550,00 грн.

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 та
пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в частині
безпідставного віднесення до складу
податкового кредиту податкових
накладних липень, серпень, вересень та
жовтень 2010 року, отриманих від ТОВ
«Фінвестбуд» на загальну суму 850596,66
грн. У зв'язку з чим, з урахуванням
результатів попередніх перевірок, у
відповідності пп. 7.7.1 та пп.7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», позивачем зменшено залишок
заявленої суми бюджетного
відшкодування по податковій
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2010 року на суму
232426,00 грн., зменшено заявлену суму
бюджетного відшкодування по
податковій декларації з податку на
додану вартість за листопад 2010 року на
суму 484745,00 грн., зменшено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту наступу
податкового періоду за липень 2010 року
на суму 56448,00 грн., за серпень 2010 року на
32808,00 грн., за вересень 2010 року на 109294,00
грн. та донараховано суму податку на
додану вартість, яка нарахуванню до
сплати в бюджет за вересень 2010 року на
суму 223649,00 грн. за жовтень 2010 року на
суму 30134,00 грн.

При цьому, податковий орган виходив з
того, що на підставі листа ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова
від 11.03.2011 №1568/7/23-108, яким на адресу
відповідача направлено акт перевірки
ТОВ «Фінвестбуд», встановлено
відсутність поставки робіт між
позивачем та ТОВ «Фінвестбуд», вказана
угода укладена без мети настання
реальних наслідків, тобто вказаний
договір відповідно до приписів п. 1, п. 2
ст. 215, п. 1, п. 5 ст. 203, ст. 216 Цивільного
кодексу України визнано нікчемним та
таким, що не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість»визначено,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп.. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг),
дата виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп.. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні договорів поставки, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних на
його адресу особою, яка має статус
платника податку на додану вартість.

Фактичне виконання спірних договорів
підтверджується належним чином
оформленими податковими накладними,
копії яких містяться в матеріалах
справи.

Крім того, факт подальшого
використання товару позивачем у його
господарській діяльності
підтверджується контрактами,
укладеними між позивачем та AT «ГМК
Казахалтин», ТОВ «Степногорский
горно-химический комбинат», Компанією
«Азербайджан Интернейшнл Майнинг
Компани Лимитед», копії яких наявні в
матеріалах справи та вантажно - митними
деклараціями форми МД-2, якими
підтверджується факт перетину
товарами митного кордону України.

Отже, позивачем надані всі документи на
підтвердження реальності укладених
договорів поставки та документи на
підтвердження використання товару у
своїй господарській діяльності.

При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судами,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які підтверджували
б відсутність фактичного виконання
господарських операцій за спірними
договорами, узгодженість дій позивача
з контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладених позивачем з ТОВ
«Фінвестбуд» правочинів є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західної міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Харкова Харківської області Державної
податкової служби відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.06.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.04.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис)М.О.
Федоров