Справа № 806/1268/14
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"16" жовтня 2014 р.
Справа № 806/1268/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Кузьменко Л.В.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

при секретарі
Зеліковій О.В. ,

за участю позивача та представників
позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "19" травня
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області, за участі
третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнання
дій незаконними та скасування
державної реєстрації права власності,
зобов'язання вчинити дії , - ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області, в якому просила
визнати незаконними дії державного
реєстратора Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області ОСОБА_6 та
скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
зареєстровану за ОСОБА_5 25.09.2013 року;
визнати незаконними дії державного
реєстратора Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області ОСОБА_7 та
скасувати Рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №11533978 від 11.03.14р.; зобов'язати
Реєстаційну службу Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області зареєструвати за
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року в задоволені позову відмовлено.

З постановою суду першої інстанції
позивач не погодився, подав апеляційну
скаргу, в якій з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати вказану постанову та
ухвалити нову про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача
та її представника, представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05 березня 2014 року
звернулися до Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області із заявою
про державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1. До заяви
позивачем подано, зокрема, технічний
паспорт, виданий 18.01.2010 року
Комунальним підприємством
"Житомирське обласне міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Житомирської обласної ради, договір
купівлі - продажу квартири від 29.12.2009
року, посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, рішення Богунського
районного суду від 29.08.2011 року та
Апеляційного суду Житомирської
області від 30.11.2011 року, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України від
14.05.2012 року.

Державний реєстратор, розглянувши
вказану заяву та документи подані для
проведення державної реєстрації прав
встановив, що заявлене право вже
зареєстровано, а саме згідно
відомостей з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, вказана
квартира зареєстрована за ОСОБА_5 на
підставі договору дарування квартири
№2280 від 14.09.2000 року, посвідченого
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та рішення Богунського районного суду
м. Житомира № 2-488/2011 від 29.08.2011 року. У
зв'язку з цим та керуючись ст. 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", п. 28 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2013
року № 868, відповідачем 11 березня 2014
року прийнято рішення про відмову у
державній реєстрації права власності
на квартиру, що розташована у АДРЕСА_1,
за ОСОБА_4 та ОСОБА_3. за №11533978.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оспорюване рішення
відповідача від 11 березня 2014 року є
правомірним, оскільки підставою для
відмови позивачу у державній
реєстрації права власності на квартиру
слугувало те, що право власності на неї
вже було зареєстровано за ОСОБА_5, дії
щодо проведення такої реєстрації
відповідають приписам Закону, тому
підстав для скасування державної
реєстрації права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 від 25.09.2013 року суд
першої інстанції не знайшов.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень врегульовано Законом
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року (зі
змінами та доповненнями, далі - Закон).

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначає Порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 року №703
(чинний станом на 26.09.2013 року, далі -
Порядок).

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав), згідно із ст. 2 Закону,
- офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону, обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме, зокрема, право власності на
нерухоме майно.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.15 Закону,
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Органи державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам (ч. 4
ст.15 Закону).

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4, 5, 7 ст.16 Закону, заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень у паперовій формі
подаються оригінали документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, їх копії,
засвідчені в установленому порядку. У
разі подання заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень в
електронній формі подаються оригінали
електронних документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, або електронні копії
оригіналів документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, виготовлені шляхом
сканування таких документів у
паперовій формі. Заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень не
приймається у разі відсутності
документа, що підтверджує оплату
послуг з державної реєстрації прав та
їх обтяжень. При отриманні заяви та
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
проводиться реєстрація заяви у базі
даних про реєстрацію заяв та запитів із
зазначенням дати і часу реєстрації.
Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

У частині 1 статті 19 Закону зазначено,
що державна реєстрація прав
проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно із картки прийому заяви №6226913
від 26.09.2013 року, з метою здійснення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно ОСОБА_5 було подано до
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності) від
25.09.2013 року, а також договір дарування
квартири від 14.09.2000 року, посвідчений
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 29.08.2011 року.

З матеріалів справи слідує, що
відповідно до договору дарування
квартири від 14 вересня 2000 року ОСОБА_11
та ОСОБА_12 подарували, а ОСОБА_5 прийняв
у дар квартиру АДРЕСА_1. Цей договір
посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 14.09.2000 року та
зареєстрований в реєстрі за № 2280.

Доказів визнання вказаного договору
недійсним матеріали справи не містять.

Разом з тим, 29 грудня 2012 року між ОСОБА_13
(Продавець) та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (Покупці)
було укладено договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, який посвідчено
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_14
та зареєстровано в реєстрі за № 12960.

За умовами цього договору ОСОБА_13
передала у власність (продала), а ОСОБА_4
та ОСОБА_3 в рівних частках кожен
прийняли у власність (купили) квартиру
АДРЕСА_1, та зобов'язуються сплатити за
неї грошову суму в розмірі 23676,00 грн.

У пункті 1.3 вказаного договору купівлі -
продажу від 29.12.2009 року зазначено, що
квартира належить Продавцю на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_15
23 листопада 2009 року за реєстраційним
№1302, який зареєстрований в державному
реєстрі правочинів 23 листопада 2009 року
за р. № 3720935 та в Комунальному
підприємстві "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради 15 грудня 2009 року за № 28922764.

На підставі договору купівлі - продажу
№1260 від 29.12.2009 року було зареєстровано
право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2
частині квартири АДРЕСА_1 за кожним, що
підтверджено витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№25028521 від 14.01.2010 року Комунального
підприємства "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради.

Також встановлено, що 15 березня 2010 року
ОСОБА_12 та ОСОБА_5 звернулися до
Богунського районного суду м. Житомира
з цивільними позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3
та ОСОБА_13 про визнання договорів
дарування, купівлі - продажу недійсними
та повернення в натурі безпідставно
набутого майна.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира у справі № 2-488/2011 від 29 серпня
2011 року позов задоволено, визнано
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1 від 23 листопада 2009 року
укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13;
визнано недійсним договір від 29.12.2009
року купівлі - продажу квартири АДРЕСА_7
укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_3, ОСОБА_4;
зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернути
ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1; зобов'язано
ОСОБА_13 повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_3 25200
дол. США, а в випадку відсутності цього
майна стягнути з ОСОБА_13 на користь
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 еквівалент в гривні в
сумі 200861,64 грн.

В свою чергу, апеляційний суд
Житомирської області рішенням від 30
листопада 2011 року, залишеним без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 травня 2012
року, апеляційні скарги ОСОБА_13, ОСОБА_3
задовольнив частково. Скасував рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 29 серпня 2011 року в частині вимог про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу, ухваливши в цій частині нове
рішення та відмовив ОСОБА_12, ОСОБА_5 в
задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
купівлі - продажу. Виключив із
резолютивної частини рішення п'ятий
абзац, що стосується зобов'язання
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернути кошти в сумі
25200 доларів США. В решті рішення
залишено без змін.

Судові рішення у зазначеній цивільній
справі набрали законної сили.

Рішеннями Богунського районного суду
м. Житомира від 29 серпня 2011 року та
апеляційного суду Житомирської
області від 30 листопада 2011 року
підтверджено той факт, що ОСОБА_5 є
власником квартири та не мав наміру її
відчужувати.

Згідно із ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, власником спірної квартири є
ОСОБА_5, яким право власності на вказану
квартиру було набуто на підставі
договору дарування квартири від 14.09.2000
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном, а положеннями статті 41
Конституції України передбачено, що
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним. Примусове
відчуження об'єктів права приватної
власності може бути застосоване лише
як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Примусове відчуження
таких об'єктів з наступним повним
відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
визначено, що кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу
України, передбачено, що правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно із приписами статті 321 ЦК
України, право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом. Примусове відчуження об'єктів
права власності може бути застосоване
лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього та повного відшкодування
їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України,
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом. Права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

В силу приписів статті 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
виникнення права власності та інших
речових прав у ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1, повністю підтверджено наявним
в справі документами.

Рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином чи витребування
майна із чужого незаконного володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації (постанова
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року № 9).

Разом з цим, варто зазначити, що статтею
26 Закону № 1952-IV визначено, що записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Судом першої інстанції встановлено, що
державну реєстрацію права власності на
квартиру, що розташована у АДРЕСА_1, за
ОСОБА_5 проведено згідно рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень від 26 вересня 2013 року № 6262094.
Доказів скасування вказаного рішення
позивачем суду надано не було.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону,
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5- 2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 - 3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень (ч. 2 ст. 24 Закону).

З огляду на вказані вище обставини, а
також враховуючи те, що рішення
Реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
Житомирської області від 26.09.2013 року №
6262094 є чинним, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що дії
державного реєстратора щодо
реєстрації права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 узгоджуються із
вимогами Закону, тому підстав для
скасування державної реєстрацію права
власності за ОСОБА_5 немає. Відтак,
рішення Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області про
відмову у державній реєстрації та їх
обтяжень від 11 березня 2014 року № 11533978 є
правомірним, а підстави для
задоволення позовних вимог щодо
зобов'язання відповідача
зареєструвати за ОСОБА_3 та ОСОБА_16
право власності на квартиру АДРЕСА_1
відсутні.

Згідно із частиною першою статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги на
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підстав для її
задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "19" травня
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В. Кузьменко

судді:
Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення
виготовлено "16" жовтня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10000

3- відповідачу: Реєстраційна служба
Житомирського міського управління
юстиції Житомирської області майдан.
Корольова,3/14,м.Житомир,10014

4-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_1,10000,

ОСОБА_5 - АДРЕСА_8,