Справа № 825/3178/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2014 року
Чернігів Справа №
825/3178/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді
- Д'якова В.І.,

за участю секретаря
- Воєдило Л.П.,

позивача
- ОСОБА_1,

представника відповідача
- Бушмич І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Бобровицької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про скасування розпорядження,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Бобровицької районної державної
адміністрації Чернігівської області
(далі - Бобровицька
райдержадміністрація), в якому, з
урахуванням збільшення позовних вимог,
просить суд: скасувати розпорядження
голови Бобровицької
райдержадміністрації від 22.05.2014 №111,
від 10.07.2014 №153, від 14.07.2014 №:109-ос;
поновити її на посаді начальника
відділу житлово-комунального
господарства та будівництва
Бобровицької райдержадміністрації;
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 16 вересня 2014 року до дня
поновлення на роботі; стягнути з
Бобровицької райдержадміністрація
моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.;
стягнути з Державного бюджету України
судові витрати, пов'язані з розглядом
справи, а саме: витрати пов'язані з
прибуттям до суду в сумі 159,74 грн. та
добові в сумі 60,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
вона працювала на посаді начальника
відділу житлово-комунального
господарства в Бобровицькій
райдержадміністрації з 18 травня 2005
року. Розпорядженням голови
Бобровицької райдержадміністрації від
15.09.2014 №162-ос ОСОБА_1 звільнена у зв'язку
зі скороченням чисельності та штату
працюючих. Позивач вважає, що
розпорядженням від 14.07.2014 №109-ос «Про
передбачуване вивільнення»
керівництво поставило перед фактом
кожного працівника, запропонувавши
кожному конкретну посаду, не погодивши
попередньо з працівниками та не
проаналізувавши діяльність
структурних підрозділів
райдержадміністрації та доцільність
ліквідації відділів. Також Бобровицька
райдержадміністрація не
проінформувала профспілку державних
службовців райдержадмішстраціії про
заходи, пов'язані з передбачуваним
вивільненням відповідно до прийнятих
розпоряджень від 26.05.2014 №80, від 14.07.2014
№109-ос, а саме: про причини подальших
звільнень, щодо кількості та категорії
працівників, яких таке скорочення може
стосуватися. А самі профспілкові збори
були проведені 22 травня 2014 року
всупереч Закону України «Про
професійні спілки, їх права і а
гарантії діяльності». Позивач
посилається на те, що відповідачем
всупереч ст.42 Кодексу законів про працю
України, не взято до уваги той факт, що
вона має дві вищі освіти (спеціаліст), а
в райдержадміністрації є працівники з
освітою бакалавра та меншим стажем, а
також те, що її чоловік інвалід другої
групи по життєво, стан його здоров'я
погіршується, а позивач єдина в сім'ї з
самостійним заробітком, не враховуючи
пенсії чоловіка.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги та просила
суд задовольнити їх в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні повністю,
посилаючись на те, що відповідно до
статті 5 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації», на виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 25.03.2014 № 91 «Деякі питання
діяльності місцевих державних
адміністрацій» та розпорядження
голови Чернігівської обласної
державної адміністрації від 28.04.2014 № 202,
яким визначено граничну чисельність,
зокрема і Бобровицької
райдержадміністрації, окремо по
апарату і структурних підрозділах,
головою Бобровицької
райдержадміністрації винесено
розпорядження від 14.07.2014 №109-о «Про
передбачуване вивільнення», в тому
числі ОСОБА_1 При цьому, було взято до
уваги, що позивач фактично здійснювала
функції головного спеціаліста
(виконавця), а не начальника відділу.
Для її працевлаштування до штатного
розпису було введено посаду головного
спеціаліста сектору з питань
надзвичайних ситуацій та
житлово-комунального господарства
райдержадміністрації. Проте, позивач
від працевлаштування на цю посаду
відмовилась. На момент звільнення
позивача вакантними посадами були лише
посади спеціалістів, з таким же рівнем
оплати праці, як і запропонована
позивачу. З проектом розпорядження,
яким мала бути затверджена відповідна
структура, працівники
райдержадміністрації були ознайомлені
22 травня 2014 року на профспілкових
зборах відповідно до ст. 22 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності»,
оскільки зміна структури тягла за
собою скорочення чисельності
працюючих. Про передбачуване
вивільнення і запропоновану вакансію
позивача ознайомлено в установленому
порядку за два місяці до фактичного
вивільнення. Що стосується посилання
позивача на ст.42 Кодексу законів про
працю України, то представник
зазначила, що дана норма не
застосовуються, оскільки у вказаному
випадку чисельність скорочується не за
одним і тим же найменуванням посади.
Отже, представник відповідача
зазначила, що розпорядження голови
Бобровицької райдержадміністрації від
22.05.2014 № 111, від 10.07.2014 № 153 та від 14.07.2014 №
109-ос видані відповідно до вимог
чинного законодавства, а звільнення
позивача проведено законно.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 25.03.2014 №91 «Деякі
питання діяльності місцевих державних
адміністрацій» та на виконання
розпорядження голови Чернігівської
обласної державної адміністрації від
28.04.2014 № 202 «Про затвердження граничної
чисельності працівників структурних
підрозділів обласної державної
адміністрації та районних державних
адміністрацій» (а.с.165-167), головою
Бобровицької райдержадміністрації
винесено розпорядження від 22.05.2014 №111
«Про затвердження структури, граничної
чисельності працівників апарату та
структурних підрозділів районної
державної адміністрації» (а.с.12).

Згідно вказаного розпорядження,
головою Бобровицької
райдержадміністрації винесено
розпорядження від 26.05.2014 №80-ос «Про
передбачуване вивільнення», яким
попереджено про передбачуване
вивільнення працівників Бобровицької
райдержадміністраці, в тому числі
ОСОБА_1 (а.с.13).

10.07.2014 головою Бобровицької
райдержадміністрації винесено
розпорядження №153, яким внесено зміни
до розпорядження голови районної
державної адміністрації від 22.05.2014 №111
та вирішено утворити у структурі
районної державної адміністрації
сектор з питань надзвичайних ситуацій
та житлово-комунального господарства
(а.с.15-16).

На підставі вказаного розпорядження
було введено до штатного розпису
посаду головного спеціаліста
житлово-комунального господарства, а
функції з питань будівництва залишено
у відділі економічного розвитку.

Головою Бобровицької
райдержадміністрації винесено
розпорядження від 14.07.2014 №109-ос «Про
передбачуване вивільнення», яким
попереджено про передбачуване
вивільнення працівників Бобровицької
райдержадміністраці, в тому числі,
ОСОБА_1 (а.с.17-18).

Позивачу було запропоновано посаду
головного спеціаліста сектора з питань
надзвичайних ситуацій та
житлово-комунального господарства,
проте ОСОБА_1 відмовилась від вказаної
посади (а.с.18).

Розпорядженням голови Бобровицької
райдержадміністрації від 15.09.2014 №162-ос
ОСОБА_1 звільнено з посади начальника
відділу житлово-комунального
господарства та будівництва районної
державної адміністрації відповідно до
п.1 ст.40, ст.44 КЗпП України, у зв'язку зі
скороченням чисельності та штату
працюючих (а.с.19).

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Відносини, пов'язані з проходженням
державної служби регулюються
Кодексом законів про працю України та
Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну службу» від 16.12.1993 №3723,
державна служба в Україні - це
професійна діяльність осіб, які
займають посади в державних органах та
їх апараті щодо практичного виконання
завдань і функцій держави та одержують
заробітну плату за рахунок державних
коштів.

Відповідно до п.15 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
публічна служба - діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Критеріями віднесення тієї чи іншої
особи до осіб публічної служби
визначено наявність запису в трудовій
книжці особи про складання присяги
державного службовця та присвоєння
відповідного рангу державного
службовця.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
від 09 квітня 1999 року № 586-ХІУ склад
місцевих державних адміністрацій
формують голови місцевих державних
адміністрацій. У межах бюджетних
асигнувань, виділених на утримання
відповідних місцевих державних
адміністрацій, а також з урахуванням
вимог статті 18 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності», їх голови визначають
структуру місцевих державних
адміністрацій.

Типове положення про структурні
підрозділи місцевої державної
адміністрації та рекомендаційний
перелік її структурних підрозділів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, визначення структури
відповідної місцевої адміністрації
віднесено виключно до повноважень
голови відповідної адміністрації. При
цьому, голова відповідної державної
адміністрації повинен дотримуватись
доведеної граничної чисельності
працівників відповідного органу
державної влади.

Так, головою Бобровицької
райдержадміністраці було розроблено
структуру райдержадміністрації, яка
враховувала зменшення чисельності на 6
штатних одиниць та результатом чого
стало поєднання у складі одного
структурного підрозділу різних
напрямків роботи.

Судом встановлено, що з проектом
розпорядження, яким мала бути
затверджена відповідна структура
райдержадміністрації, працівники
Бобровицької райдержадміністрації
були ознайомлені 22 травня 2014 року на
профспілкових зборах, відповідно до ст.
22 Закону України «Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності». Разом з тим, позивача не
було запрошено на профспілкові збори,
оскільки вона не є членом профспілки
(а.с.10-11).

Так, згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про державну службу», державна служба
припиняється, передусім, із загальних
підстав, передбачених Кодексом законів
про працю України, а також з підстав,
визначених цією статтею. Таким чином,
при звільненні особи з публічної
служби за загальними підставами,
передбаченими КЗпП України, на цю особу
поширюються гарантії, передбачені
КЗпП, якщо інше прямо не передбачено
спеціальним законом.

Штат працівників - це сукупність посад,
встановлених штатним розписом
підприємства. Тому, скорочення штату
представляє собою зміну штатного
розпису за рахунок ліквідації певних
посад або зменшення кількості штатних
одиниць за певними посадами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 15.07.2014 була ознайомлена з
розпорядженням голови Бобровицької
райдержадміністраці від 14.07.2014 №109-ос
«Про передбачуване вивільнення» та
відмовилась від запропонованої посади,
що підтверджується її підписом в
листі-ознайомлення (а.с.17-18) та не
заперечувалось нею в судовому
засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення
з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї
статті, допускається, якщо неможливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу.

Крім того, в процесі працевлаштування
осіб, які підлягають звільненню у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, на вакантні посади
і робочі місця, не діють правила про
перевагу на залишенні на роботі,
встановлені ст.42 КЗпП України, тобто
переважне право на залишення на роботі
не тотожне переважному праву на
працевлаштування на нову посаду.

Згідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України - при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Тобто, в процесі працевлаштування осіб,
які підлягають звільненню у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, на вакантні посади і робочі
місця, не діють правила про перевагу на
залишенні на роботі, встановлені ст.42
КЗпП України.

Позивач також посилається на те, що при
призначенні керівника сектору з питань
надзвичайних ситуацій та
житлово-комунального господарства
було порушено вимоги ст. 4 Закону
України «Про державну службу»,
оскільки не проведено конкурс на
заміщення цієї посади.

Проте, стаття 15 Закону України «Про
державну службу» передбачає
призначення на посади державних
службовців за іншими процедурами,
передбаченими законодавством.

Так, постановами Кабінету Міністрів
України від 17.06.1994 № 423 та від 15.02.2002 №169
передбачено, що при переведенні
державного службовця на рівнозначну
посаду, чи посаду нижчого рівня,
призначення здійснюється без
проведення конкурсу.

Також, позивач стверджує, що керівника
сектору з питань надзвичайних ситуацій
та житлово-комунального господарства
призначено без погодження з
відповідним структурним підрозділом
обласної державної адміністрації. У
той же час, обласна державна
адміністрація не має структурного
підрозділу з питань надзвичайних
ситуацій та житлово-комунального
господарства. А особа, що переведена на
цю посаду, була призначена на попередню
посаду за погодженням з відповідним
структурним підрозділом
облдержадміністрації (а.с. 63). Суд також
звертає увагу на те, що правомірність
призначення особи на посаду керівника
сектору з питань надзвичайних ситуацій
та житлово-комунального господарства
не є предметом судового розгляду, а
отже, і не може бути визнана судом
допустимим доказом по справі.

Законодавством не визначено критеріїв
для оцінки продуктивності праці, а тому
роботодавець керується суб'єктивною
думкою, що склалась про працівника за
час його роботи. Відповідно до
законодавства про державну службу,
кваліфікаційний рівень державного
службовця визначається не лише
дипломом про вищу освіту, що є
необхідною умовою при вступі на
державну службу, а й результатами його
діяльності.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що розпорядження голови Бобровицької
райдержадміністрації від 22.05.2014 №111,
від 10.07.2014 №153, від 14.07.2014 №:109-ос
прийняті відповідачем з дотриманням
вимог чинного законодавства України та
з урахуванням усіх обставин, що мали
значення для їх прийняття, тобто є
правомірним.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_1 не
просить суд скасувати розпорядження
голови Бобровицької
райдержадміністрації від 15.09.2014 №162-ос
про її звільнення, тому вимога щодо
поновлення її на посаді начальника
відділу житлово-комунального
господарства та будівництва
Бобровицької райдержадміністрації
також не підлягає задоволенню.

Оскільки суд прийшов до висновку про
правомірність оскаржуваних
розпоряджень Бобровицької
райдержадміністрації від 22.05.2014 №111,
від 10.07.2014 №153, від 14.07.2014 №:109-ос, то в
задоволенні позовної вимоги щодо
стягнення з Бобровицької
райдержадміністрації моральної шкоди
в сумі 10 000, 00 грн., необхідно відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Судом при вирішенні вищевказаного
адміністративного позову було взято до
уваги положення частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті
71 цього Кодексу в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надано
достатні аргументи та доводи, які
свідчать, що останній діяв в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, обґрунтовано та правомірно. У
зв'язку з чим, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимога позивача про стягнення з
Державного бюджету України судових
витрат, пов'язаних з розглядом справи, а
саме: витрат пов'язаних з прибуттям до
суду в сумі 159,74 грн. та добові в сумі 60,00
грн., не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
підпис В.І. Д'яков

З оригіналом згідно.

Суддя
В.І. Д'яков