Справа № 802/3427/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3427/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Павліченко Аліни Володимирівни

позивача:
Мироновська А.О.

відповідача:
Клопотнюк І.В., Романович С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства
"Картес"

до: Крижопільської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Вінницької області

про: визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2014 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
приватне підприємство "Картес" (далі -
ПП "Картес") з адміністративним позовом
до Крижопільської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Вінницької області (далі -
Крижопільська ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю висновку податкового
органу щодо виявлених порушень
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств при здійсненні
фінансово-господарських відносин з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Радокар" за період з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року, що стало
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені позовні
вимоги, просила задовольнити позов,
виходячи з письмових матеріалів та
наданих пояснень.

Представники відповідача щодо позову
заперечували та просили у задоволенні
позовних вимог відмовити зазначивши
що, ПП "Картес" безпідставно включено до
складу валових витрат витрати понесені
по господарських операціях з
перевезення вантажів і надання
транспортно-експедиторських послуг та
найму (оренди) транспортних засобів з
екіпажем, оскільки вони не
підтвердженні належними первини
документами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на
підставі направлення від 23.05.2014 року №
259 виданого Крижопільською ОДПІ, та
наказу №241 від 23.05.2014 року головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу Клопотнюк
І.В., згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 пп. 75.1.2
п. 75.1 ст. 75 п. 78.1 ст. 78 п. 82.2 ст. 82
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2756 VI (зі змінами та доповненнями)
(далі - ПК України) та постанови
заступника прокурора Приморського
району м. Одеси О. Врублевської від
23.01.2014 року була проведена позапланова
документальна виїзна перевірка ПП
"Картес" з питань щодо документального
підтвердження господарських відносин,
їх реальності та повноти відображення
в обліку із платником податків ТОВ
"Радокар" за період з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
№942/2200/33143048 від 11.06.2014 року (далі - акт
перевірки).

Згідно висновків акту перевірки
позивачем, порушено п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
ПК України, в результаті чого платником
занижено об'єкт оподаткування податком
на прибуток в загальній сумі - 184 824 грн.,
та занижено податок на прибуток що
підлягає сплаті до бюджету всього в
сумі 35 116 грн. за 2013 рік. Разом з тим
позивачем, порушено п.198.6 ст.198 ПК
України в результаті чого платником
занижено податок на додану вартість що
підлягає сплаті в бюджет всього на суму
2184 824 грн. на загальну суму 36 964 грн. в
тому числі за січень 2013 року - 6 744,33 грн.,
за лютий 2013 року - 8 957,55 грн., за березень
2013 року - 5 838,00 грн., за квітень 2013 року - 5
218,00 грн., за травень 2013 року - 3 990,00 грн.,
за червень 2013 року - 3 530,00 грн., за липень
2013 року - 2 040,00 грн., за серпень 2013 року -
480,00 грн., за грудень 2013 року - 167,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення № та №
від 15.07.2014 року, якими позивачу
донараховано податкових зобов'язань: з
податку на прибуток у сумі 35 116,00 грн., та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 8 779,00 грн., а також з
податку на додану вартість у сумі 36 964,00
грн., та застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 9 241,00 грн.

Не погодившись з правомірністю
винесених податкових
повідомлень-рішень, позивачем подано
до Крижопільської ОДПІ письмову скаргу
№177 від 08.08.2014 року. За результатами
розгляду скарги Крижопільською ОДПІ
надано відповідь №13064/10/02-32-10-02-11 від
22.08.2014 року про залишення скарги без
задоволення, а податкові
повідомлення-рішення без змін.

В ході перевірки перевіряючими
встановлено, що згідно договору найму
(оренди) транспортних засобів з
екіпажем №ТрП-01/К від 19.10.2012 року TOB
"Радокар" здійснював платні послуги по
наданню в найм (оренду) вантажних
автомобілів, які використовуються ПП
"Картес" виключно в міських, приміських
та технологічних перевезеннях у межах
міста Одеси та Одеської області. Однак,
на думку податкового органу, у позивача
відсутні товарно-транспортні накладні
по договору найму, що свідчить про
нереальність здійснення господарських
операцій з ТОВ "Радокар".

Крім того, між позивачем та ТОВ
"Радокар" також укладено договір про
перевезення вантажів та надання
транспортно-експедиторських послуг
№ТрП-02/К від 31.10.2012 року, згідно якого
здійснювало внутрішні міжміські
перевезення вантажів автомобільним
транспортом. Послуги за договором
надавались на підставі узгоджених
заявок, в яких зазначено маршрут
перевезення, дата та час прибуття на
завантаження, адреса завантаження та
розвантаження, строк доставки,
відомості про вантаж (вага брутто,
кількість місць, об'єм, упаковка),
температурний режим перевезення,
вартість послуг, марка та державний
номер автомобіля, прізвище ім'я
по-батькові водія, контактні особи та
їх телефони. За цим договором ПП
"Картес" також виступало посередником
по наданню послуг перевезення вантажу
та транспортно-експедиторських послуг
між організацією, вантаж якої
перевозився, та самим перевізником - TOB
"Радокар". На підтвердження факту
перевезення вантажу надано
товарно-транспортні накладні, акти
наданих послуг зі сторони
контрагентів-замовників. Проте, в
товарно-транспортних накладних № 407313
та № 407316 від 10.01.2013 року перевізником є
ПП "Картес", власником транспортних
засобів є ТОВ "Радокар".

Таким чином, на думку перевіряючих,
позивачем безпідставно було віднесено
до складу валових витрат придбання
послуг з перевезення вантажів і
надання транспортно-експедиторських
послуг та найму (оренди) транспортних
засобів з екіпажем у ТОВ "Родокар".
Оскільки, включення витрат по
вищевказаних господарських операціях
не підтверджені відповідними
первинними документами, а лише
призводить до збільшення витрат,
зменшення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та завищення
податкового кредиту.

Суд не погоджується з даним висновком,
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Аналіз вказаних норм законодавства дає
підстави зробити висновок, що єдиною
умовою не включення до складу валових
витрат є не підтвердження будь-яких
витрат відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Так, судом встановлено, що між ПП
"Картес" (наймач) та ТОВ "Радокар"
(наймодавець) було укладено договір
найму (оренди) транспортних засобів з
екіпажем № ТрП-01/К від 19.10.2012 року. На
підтвердження реальності
господарських операцій, що
здійснювалися згідно вищевказаного
договору позивачем надано суду ряд
документів, а саме: акти
здачі-прийняття робіт, замовлення до
договору найму транспортних засобів з
екіпажем, податкові накладні,
розрахункові документи.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 21.05.2009 року № 515 внесено
зміни до "переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні",
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 року № 207,
відповідно до п. п. 2, 3 яких особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, забороняється
вимагати у водія юридичної особи або
фізичної особи-підприємця документи,
не передбачені Переліком, затвердженим
цією постановою.

До переліку документів, необхідних для
здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні,
затвердженому зазначеною постановою
належать зокрема:

- для водія юридичної особи або
фізичної особи-підприємця, що здійснює
вантажні перевезення на договірних
умовах зокрема товарно-транспортна
накладна;

- для водія юридичної особи або
фізичної особи-підприємця, що здійснює
вантажні перевезення для власних
потреб зокрема накладна або інший
документ, який підтверджує право
власності на вантаж.

Таким чином, оскільки перевезення
вантажу ПП "Картес" відбувалося
орендованим транспортом та для власних
потреб, тому обов'язковим документом в
даному випадку є документ, що
підтверджує право власності на вантаж,
а не товарно-транспортна накладна.

Крім того, Правила перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затвердженими наказом
Мінтранспорту України від 14.10.1997 року №
363 регулюються відносини, які виникають
між перевізником, вантажовідправником
та вантажоодержувачем і передбачають
обов'язкову наявність такого
документу, як товарно-транспортна
накладна.

Тому, вимога відповідача щодо
наявності товарно-транспортних
накладних не поширюється на
вищевказаний договір оренди, оскільки
в даному випадку ПП "Картес" виступає
наймачем, а ТОВ "Радокар" наймодавцем,
який зобов'язується за плату надати в
найм (оренду) вантажні автомобілі з
екіпажем.

Отже, договір оренди не являється
договором, який регулює транспортний
процес. Правовідносини, які
врегульовані договорами оренди, в
розумінні чинного законодавства не
передбачають наявність таких
документів як товарно-транспортні
накладні.

Крім того, в матеріалах справи також
міститься договір між ПП "Картес"
(замовник) та ТОВ "Радокар" (перевізник)
щодо перевезення вантажів та надання
транспортно-експедиторських послуг №
ТрП-02/К від 31.10.2012 року. В підтвердження
того, що вказаний договір мав реальний
товарний характер господарських
операцій по перевезенню вантажу ПП
"Картес" надано суду заявки на
перевезення вантажів,
товарно-транспортні накладні,
видаткові накладні, податкові
накладні, акти здачі-прийняття робіт,
реєстр відгрузок.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

Частиною1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Зазначені вимоги також визначені п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995. року № 88.

Пред'явлені та долучені до матеріалів
справи документи (заявки на
перевезення вантажів,
товарно-транспортні накладні,
видаткові накладні, податкові
накладні, акти здачі-прийняття робіт,
реєстр відгрузок) є первинними
документами у розумінні ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
повністю підтверджують факт
здійснення господарської операції по
перевезенню вантажу контрагентом
позивача ТОВ "Радокар".

Однак, як зазначено в акті перевірки,
перевіряючими поставлено під сумнів
правильність оформлення
товарно-транспортних накладних № 407313
та № 407316 від 10.01.2013 року, оскільки в них
неправомірно зазначено
автопідприємство, а саме: ПП "Картес". Як
вбачається з вказаних вище
товарно-транспортних накладних
замовниками перевезення вантажу є ТОВ
"Аквафрост" та ТОВ "Дєсса".

На підтвердження зазначених
господарських операцій представником
позивача надано договір №Ак-0603 від
01.01.2012 року про перевезення вантажів та
надання транспортно-експедиторських
послуг укладено між ПП "Картес"
(Перевізник) і ТОВ "Аквафрост" (Замовник)
та договір №Дк-0603 від 01.01.2012 року про
перевезення вантажів та надання
транспортно-експедиторських послуг
укладено між ПП "Картес" (Перевізник) і
ТОВ "Дєсса" (Замовник). Як зазначено у
договорах перевізником є ПП "Картес",
тому у товарно-транспортних накладних
№ 407313 та № 407316 від 10.01.2013 року дане
підприємство зазначено як перевізник.

Також слід зазначити, що про реальність
господарських операцій по перевезенню
вантажу між позивачем та його
контрагентом свідчить і специфіка
роботи ПП "Картес". Зокрема основним
видом господарської діяльності
останнього є оптова торгівля
продуктами харчування.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про безпідставність та
необґрунтованість тверджень
перевіряючих інспекторів щодо не
здійснення господарських операції з
перевезення товарів ТОВ "Радокар" та як
наслідок неправомірність включення
вказаних витрат до складу валових.

Відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме: дата списання
коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України чітко
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому, будь-яких посилань на
відсутність податкових накладних чи
оформлення їх з порушенням норм
чинного законодавства, що визначені
пунктом 201.11 статті 201 Податкового
кодексу України, акт перевірки не
містить.

Отже, аналіз викладених норм
законодавства та встановлених у справі
фактичних обставин, свідчить про те, що
висновки податкового органу викладені
в акті перевірки від 11.06.2014 року є
безпідставними та такими, що не знайшли
свого підтвердження в ході судового
розгляду, а тому вимоги позивача
стосовно визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 15.07.2014 року підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 9
КАС України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України.

Також, суд відмічає, що відповідно до
частини другої статті 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Особливістю адміністративного
судочинства є те, що обов'язок
доказування в спорі покладається на
відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Надавши правову оцінку всім обставинам
справи, які знайшли своє підтвердження
в ході судового засідання, доводяться
як показами представників сторін, так і
матеріалами справи, суд з метою захисту
прав та інтересів позивача, вважає, що
позов слід задовольнити, шляхом
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Визначаючись щодо розподілу судових
витрат у справі, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено,
що якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З аналізу вказаної статті можна дійти
висновку, що в спірних правовідносинах
суб'єктом владних повноважень є
відповідач, а тому суд присуджує всі
здійснені позивачем документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Пунктом 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що від сплати
судового збору звільняються органи
доходів і зборів, - у справах, пов'язаних
з питаннями, що стосуються повноважень
цих органів. Тобто відповідач
звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

З матеріалів справи суд вбачає, що за
звернення до суду з адміністративним
позовом позивач сплатив судовий збір
на загальну суму 182,70 грн., що становить
10% розміру ставки судового збору за
позовну вимогу майнового характеру.
Дана сума сплачена відповідно до
платіжного доручення №382 від 18.09.2014
року.

Таким чином, за правилами розподілу
судових витрат відшкодуванню
підлягають саме понесені судові
витрати, а не повна сума, яка б
підлягала сплаті.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Скасувати податкові повідомлення -
рішення Крижопільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницької області від 15.07.2014 року
№ та №.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Приватного
підприємства "Картес" ()
сплачений при зверненні до суду
судовий збір в сумі 182 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Віятик Наталія
Володимирівна