Справа № 807/1692/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1692/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гебеш С.А.

при секретарі судового засідання -
Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача - не з'явився;

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Всеукраїнської громадської
організації "Комітет конституційно -
правового контролю України" до ректора
Закарпатського художнього інституту
Небесник І.І. про визнання
бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

Всеукраїнська громадська організація
"Комітет конституційно - правового
контролю України" (далі - позивач, ВГО
"Комітет конституційно - правового
контролю України") звернулася до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до ректора Закарпатського
художнього інституту Небесник І.І.,
якою просила визнати протиправними дії
відповідача щодо ненадання відповіді
на запит та ненаданні запитаної
публічної інформації.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
25.11.2013 року ВГО "Комітет конституційно -
правового контролю України" направлено
до розпорядника інформації, ректора
Закарпатського художнього інституту
Небесник І.І., запит про надання
інформації про навчальний заклад, яким
просить надати належним чином
засвідчені копії документів
навчального закладу (Статуту ВНЗ,
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних
осіб-підприємців, правил прийому у 2014
році, положення про приймальну комісію
та наказу про затвердження складу
приймальної комісії плану роботи та
графіку засідань приймальної комісії),
лист про надання інформації був
направлений 25.11.2013 року простим
поштовим відправленням та, згідно
тексту позовної заяви, відповіді на
запит на інформацію та запитаної
інформації відповідач позивачеві не
надав, в зв'язку з чим позивач просить
визнати такі дії ректора
Закарпатського художнього інституту
Небесник І.І. протиправними.

Також позивач зазначає, що 28 квітня 2014
р. під час телефонної розмови
представника Позивача із
представником Відповідача, остання
представилася ОСОБА_3 (своє прізвище та
посаду назвати відмовилася) та
повідомила, що запит на інформацію
Позивача вих. № 777/4-13 від 25 листопада 2013
р. Відповідач отримав, а також в грубій
формі сказала, що за вказівкою
Відповідача ніякої відповіді та
запитаної Позивачем інформації вони
надавати не будуть, оскільки вся
інформація є на сайті університету та,
що у Відповідача не має часу займатися
громадськими організаціями та кинула
слухавку.

З 25 листопада 2013 р. до дня подачі даного
позову відповіді на запит на
інформацію вих. № 777/4-13 від 25 листопада
2013 р. Позивача та запитаної Позивачем
публічної інформації Відповідач не
надав.

13.08.2014 року від позивача ВГО "Комітет
конституційно - правового контролю
України"до суду надійшла заява про
зміну позовних вимог, якою позивач
змінив позовні вимоги та просив суд
визнати бездіяльність ректора, голови
приймальної комісії Закарпатського
художнього інституту Небесник І.І., що
полягають в ненаданні відповіді на
запит та інформацію позивача та у
ненаданні запитаної публічної
інформації за запитом на інформацію
позивача - протиправними.

В судові засідання представник
позивача не з'явився, хоча належним
повідомлявся судом про дату, час та
місце судового розгляду, однак
позивачем надано клопотання про
розгляд справи за відсутності
представника позивача, позовні вимоги
підтримали в повному обсязі. В зв'язку з
чим та у відповідності до ст. 128 КАС
України, розгляд справи проведено за
відсутності представника позивача, на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Відповідачем подано до суду
заперечення на позовну заяву, згідно
яких позов не визнає та просить
відмовити в задоволенні такого
посилаючись на те, що, по-перше,
відповідач не отримував запиту на
надання інформації, а про його
існування стало відомо з позовної
заяви, по-друге, відповідач не є
розпорядником публічної інформації,
оскільки ректор цього університету не
є особою, що виконує владні
управлінські функції або делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив з
мотивів, що наведенні у письмових
запереченнях, додатково пояснивши, що
листа (запиту) ВГО "Комітет
конституційно - правового контролю
України" від 25.11.2013 року за № 777/4-13, про
який вказано в позовній заяві та на
який посилається позивач як на запит
про надання інформації, ректором
Закарпатського художнього інституту
Небесник І.І. не отримано та не могло
бути отримано, що підтверджується
журналом вхідної кореспонденції, який
був наданий відповідачем в ході
судового розгляду для огляду та
дослідження його в судовому засіданні.

Про існування даного запиту про
надання інформації від 25.11.2013 року за №
777/4-13, відповідачеві стало відомо 28.04.2014
року з телефонної розмови з
представником ВГО "Комітет
конституційно - правового контролю
України", однак про зміст його
відповідачу відомо не було і для
з'ясування чи надходив такий запит до
відповідача, відповідачу необхідно
було час для з'ясування даних обставини
і про це повідомлялося позивача в
телефонній розмові, яка мала місце
28.04.2014 року. Однак на прохання залишити
свої контакти для необхідності
повідомити про перевірені данні
надходження до відповідача даного
запиту, так як для цього був необхідний
певний час, позивач таких контактів та
даних про себе не надав, що і
унеможливило з'ясувати про яку
запитувану інформацію йшлося у
вищевказаному запиті.

У зв'язку з наведеними обставинами,
представник відповідача просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Так, правовідносини, які складаються у
сфері розгляду звернень суб'єктів
стосовно отримання інформації,
врегульовані Конституцією України,
Законами України "Про звернення
громадян" (№393/96-ВР від 02.10.1996 року) та
"Про доступ до публічної інформації" (
№2939-VI від 13.01.2011 року).

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
інформацію", кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. Згідно ч. 1 ст. 1 цього Закону,
інформація - будь-які відомості та/або
дані, які можуть бути збережені на
матеріальних носіях або відображені в
електронному вигляді.

При цьому, порядок здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених
Законом, та інформації, що становить
суспільний інтерес визначено Законом
України "Про доступ до публічної
інформації", та згідно ч. 1 ст. 1 цього
Закону - публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом (ч.2 ст.1
Закону України "Про доступ до публічної
інформації"). Право на доступ до
публічної інформації гарантується,
зокрема: обов'язком розпорядників
інформації надавати та оприлюднювати
інформацію, крім випадків,
передбачених законом (ч.1 ст.3 ЗУ "Про
доступ до публічної інформації"). Одним
із шляхів забезпечення доступу до
інформації є надання інформації за
запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 цього
Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", запитувачі інформації -
фізичні, юридичні особи, об'єднання
громадян без статусу юридичної особи,
крім суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про
громадські об'єднання" (№ 4572-VI від 22.03.2012
року) передбачено, що для здійснення
своєї мети (цілей) громадське
об'єднання має право, зокрема,
одержувати у порядку, визначеному
законом, публічну інформацію, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" суб'єктами відносин у сфері
доступу до публічної інформації є:
запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень; розпорядники
інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13
цього Закону; структурний підрозділ
або відповідальна особа з питань
запитів на інформацію розпорядників
інформації.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, зокрема, витягом зі
статуту ВГО "Комітет конституційно -
правового контролю України", позивач є
зареєстрованою відповідно до вимог
Закону України "Про громадські
об'єднання" юридичною особою, а отже є
суб'єктом запиту - запитувачем
інформації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" розпорядниками інформації
визнаються особи, якщо вони виконують
делеговані повноваження суб'єктів
владних повноважень згідно із законом
чи договором, включаючи надання
освітніх, оздоровчих, соціальних або
інших державних послуг - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Усі розпорядники інформації незалежно
від нормативно-правового акта, на
підставі якого вони діють, при
вирішенні питань щодо доступу до
інформації мають керуватися цим
Законом (ч.4 ст.13 Закону України "Про
доступ до публічної інформації").

Положеннями ст. 21 Закону України "Про
вищу освіту" (№2984-III від 17.01.2002 року)
встановлено, що повноваження власника
(власників) щодо управління вищим
навчальним закладом визначаються в
межах законів статутом вищого
навчального закладу. Власник (власники)
вищого навчального закладу: розробляє
статут вищого навчального закладу;
організовує ліцензування вищого
навчального закладу; призначає
керівника вищого навчального закладу
на умовах контракту відповідно до
цього Закону; здійснює контроль за
фінансово-господарською діяльністю
вищого навчального закладу; здійснює
контроль за дотриманням умов,
передбачених рішенням про заснування
вищого навчального закладу; приймає
рішення про реорганізацію або
ліквідацію вищого навчального закладу;
здійснює інші повноваження,
передбачені законом.

Власник (власники) або уповноважений
ним (ними) орган (особа) може делегувати
свої повноваження керівникові або
вищому колегіальному органу
громадського самоврядування вищого
навчального закладу (абз.2 ч.2 ст.21
Закону України "Про вищу освіту"), при
цьому, безпосереднє управління
діяльністю вищого навчального закладу
здійснює його керівник - ректор
(президент), начальник, директор тощо
(ч.1 ст.32 цього Закону).

Виходячи з аналізу вищезазначених
правових норм, суд дійшов висновку, що
позивач є запитувачем інформації (в
розумінні ст. 12 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"), а
відповідач є розпорядником інформації
(в розмінні ст. 13 Закону України "Про
доступ до публічної інформації").

Суд звертає увагу на те, що згідно
положень ч. 1 ст. 19 цього Закону, запит на
інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні, при цьому, запитувач
має право звернутися до розпорядника
інформації із запитом на інформацію
незалежно від того, стосується ця
інформація його особисто чи ні, без
пояснення причини подання запиту (ч.2
ст.19 Закону України "Про доступ до
публічної інформації") та розпорядник
інформації має надати відповідь на
запит на інформацію не пізніше п'яти
робочих днів з дня отримання запиту (ч.1
ст.20 цього Закону).

Таким чином, нормами чинного
законодавства прямо передбачено право
витребування громадськими
організаціями належним чином
засвідчених копій документів-носіїв
публічної інформації та зобов'язання
відповідача як розпорядника
інформації надавати публічну
інформацію за такими запитами у межах
та в строки, що передбачені
законодавством.

В той же час ч.3 ст.19 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
передбачено, що запит на інформацію
може бути індивідуальним або
колективним. Запити можуть подаватися
в усній, письмовій чи іншій формі
(поштою, факсом, телефоном, електронною
поштою) на вибір запитувача.

Отже виходячи з даних норм Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" безумовною обставиною для
отримання інформації та з'ясування
причин ненадання такої у строки
визначені ч.1 ст.20 цього Закону є
звернення запитувача до розпорядника
інформації із запитом на інформацію і
запит може подаватися в усній,
письмовій чи іншій формі (поштою,
факсом, телефоном, електронною поштою)
на вибір запитувача ч.3 ст.19 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

Позивач у позові зазначає, що ним до
відповідача було надіслано лист від
25.11.2013 року за № 777/4-13 про надання
інформації, який був направлений
відповідачу 25.11.2013 року простим
поштовим відправленням.

Представник відповідач в той же час у
свої письмових запереченнях та
поясненнях наданих ним в ході судового
розгляду зазначив, що такого запиту
відповідачем отримано не було.

В даному випадку позивач як доказ про
направлення відповідного листа
(запиту) на адресу відповідача, надав
суду акт списання поштових витрат на
матеріальні цінності.

В той же час з даного доказу судом
неможливо встановити факт дійсного
направлення позивачем такого запиту та
отримання його відповідачем. На
переконання суду одним із доказів міг
бути рекомендований лист з
повідомленням про вручення, однак
такий позивачем суду не наданий, а акт
списання поштових витрат на
матеріальні цінності підтверджує лише
факт поштових витрат позивача на
придбання конвертів та марок, а тому не
може бути належним доказом направлення
такого запиту та отримання його
відповідачем.

Факт ненадходження та неотримання
відповідачем вищезазначеного запиту
позивача від 25.11.2013 року за № 777/4-13
підтверджується і дослідженим в ході
судового розгляду журналом реєстрації
вхідної кореспонденції Закарпатського
художнього інституту № 01-13, копії якого
містяться в матеріалах даної
адміністративної справи.

Інші докази які б свідчили про
отримання даного письмового запиту від
25.11.2013 року за № 777/4-13 щодо надання
публічної інформації відповідачем, в
ході судового розгляду здобуто не було
і в матеріалах справи такі відсутні.

Щодо посилань позивача у своєму позові
на те, що 28.04.2014 року він звернувся усно
до Відповідача, і в телефонному режимі
хотів дізнатися про результат розгляду
запиту від 25.11.2013 року за № 777/4-13, однак
на дане усне звернення такожвідповіді
не отримав, то слід зазначити наступне.

Так представник відповідача в судовому
засіданні, підтвердив факт телефонної
розмови яка мала місце 28.04.2014 року між
представником Позивача та працівником
учбового закладу, однак не з
працівником університету «Марією
Іванівною», як це зазначає Позивач, а з
секретарем ректора Закарпатського
художнього інституту - ОСОБА_4 і ця
розмова несла цілком спокійний
характер, де дійсно, як підтверджено
позовом від представника Позивача
по-телефону поступило усне питання чи
отримував заклад запит від 25.11.2013 року
за № 777/4-13 на що їх працівник відповіла,
що на відповідь на дане питання їй
необхідний деякий час для того щоб
підняти минулорічний журнал
реєстрації вхідної кореспонденції, у
зв'язку з чим попросила передзвонити
пізніше або залишити свій телефон.
Однак представник Позивача не
передзвонив, а також не залишив свій
контактний телефон для можливості
надання йому вичерпної інформації на
усний запит, відповідно до вимог Закону
України «Про доступ до публічної
інформації».

Однак факт розмови позивача та
відповідача, яка мала місце 28.04.2014 року
не дає змоги суду встановити чи
звертався позивач із повторним усним
запитом до відповідача щодо інформації
яка зазначено у запиті позивача від
25.11.2013 року за № 777/4-13 як це передбачено
приписами ч.3 ст.19 Закону України "Про
доступ до публічної інформації", про що
сам позивач зазначає у позові, що текст
телефонної розмови від 28.04.2014 року не
має змоги прослухати, а тому неможливо
і встановити про що відбувалася
розмова між позивачем та відповідачем.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Предметом
доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС
України, є обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Оскільки сторонами не надано суду
жодного належного доказу щодо
надіслання позивачем письмового
запиту та отримання ректором
Закарпатського художнього інституту
Небесник І.І. даного запиту на
отримання інформації за адресою,
вказаною у запиті, так і направлення
такого запиту взагалі, суд приходить
до висновку про відсутність правових
та законних підстав для визнання
бездіяльності відповідача щодо
несвоєчасного надання відповіді
позивачу на запит та запитаної
публічної інформації протиправними в
контексті ч.1 ст.20 Закону України "Про
доступ до публічної інформації".

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС Україна, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами у
справі є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи
адміністративного судочинства щодо
захисту інтересів осіб від порушень з
боку органів державної влади та з
огляду на положення ст. ст. 71, 72 КАС
України та Закону України "Про доступ
до публічної інформації», обов'язок
доказування покладається в даному
випадку на розпорядника інформації -
відповідача.

В даному випадку відповідачем доведено
факт неотримання ним вищевказаного
запиту, у зв'язку з чим ним не могла бути
надана позивачу інформація, яка
міститься у запитуваному запиті як це
передбачено вимогами Закону України
"Про доступ до публічної інформації», а
тому в задоволенні даного позову слід
відмовити.

Одночасно слід роз'яснити позивачу, що
якщо позивачу необхідна вказана
інформація то він вправі звернутися до
відповідача з відповідним запитом, як
це передбачено Законом України "Про
доступ до публічної інформації" з
дотримання вимог ст. 19 даного Закону
України.

Згідно ч.2 ст.94 КАС України та в зв'язку з
відсутністю судових витрат
відповідача, судові витрати у справі
не стягуються.

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 94, 136, 160, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Всеукраїнської громадської
організації "Комітет конституційно -
правового контролю України" до ректора
Закарпатського художнього інституту
Небесник І.І. про визнання
бездіяльності протиправною -
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст.186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяC.А. Гебеш