Справа № 822/4080/14
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/4080/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіКовальчук
О.К. при секретаріЯворській І.Ю. за
участі:представника позивача
Лотоцького В.І. представника
відповідача Коваль І.І.розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду адміністративну справу за позовом
приватного виробничо-комерційного
підриємства "ЄАВТ" до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 11
липня 2014 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств у
сумі 163474,25грн.

На думку позивача, зазначене податкове
повідомлення-рішення є неправомірним,
оскільки базується на безпідставних
висновках відповідача щодо не
дотримання умови застосування
нульової ставки нарахування
заробітної плати (доходу) працівникам
за кожний місяць звітного періоду у
розмірі не меншому двох мінімальних
заробітних плат та не оподатковано
прибуток, отриманий у такому звітному
періоді, за ставкою, встановленою
пунктом 151.1 статті 151 Податкового
кодексу України.

Вважає, що правомірно застосував
ставку податку 0 відсотків, оскільки
розмір нарахованої заробітної плати
(доходу) працівникам, які перебувають з
ним у трудових відносинах, є не меншим
ніж дві мінімальних заробітних плати,
розмір якої встановлено законом, а
розмір нарахованої заробітної плати
сумісникам відповідає співвідношенню
між двома мінімальними заробітними
платами та відповідною частиною
ставки, яку їм виплачують.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, з
підстав викладених в позовній заяві
просив позов задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив та пояснив, що заниження
позивачем податку на прибуток за
період, що підлягав перевірці, на суму
86048,00 грн. у зв'язку порушенням вимог
пункту 135.2., пункту 135.3 підпункту 135.4.1
п.135.4. статті 135, пункту 135.1 статті 136,
статті 137 підпункту 138.1.1 пункту 138.1,
пункту 138.2 підпункту 138.12.1 пункту 138.12
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139, пункту 151.1 статті 151, пункту
152.11 статті 152 пункту 154.6 статті 154
Податкового кодексу України (надалі -
ПК України), встановлене під час
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача та відображене в
акті від 29.04.2014 року №467/22-09-22-01/21346518.
Вказує, що за наслідками перевірки
встановлено, що ПВКП "ЄАВТ" не дотримано
умову застосування нульової ставки -
нарахування заробітної плати (доходу)
працівників за кожний місяць звітного
періоду у розмірі не меншому двох
мінімальних заробітних плат та не
оподатковано прибуток, отриманий у
такому звітному періоді, за ставкою,
встановленою пунктом 151.1 статті 151
цього Кодексу. За період, охоплений
перевіркою, ПВКП "ЄАВТ" не дотримано
критерію щодо нарахування заробітної
плати (доходу) за кожний місяць
звітного періоду у розмірі не меншому
двох мінімальних заробітних плат по
окремих працівниках підприємства, а
саме: нараховано заробітну плату у
розмірі меншому, ніж дві мінімальні
заробітні плати. Зазначає, що
Узагальнюючою податковою
консультацією щодо застосування
ставки нуль відсотків платниками
податків на прибуток, затвердженою
наказом ДПС України від 05.07.2012 року №578,
визначено, що платник податку на
прибуток, який порушив будь-яку із умов
застосування нульової ставки,
оподатковує прибуток на загальних
підставах за базовий податковий
період, в якому відбулось таке
порушення. У періоді з 01.04.2011 року по
31.12.201З року позивач, застосовуючи
пільгову ставку податку на прибуток, не
керувався жодною податковою
консультацією. У відповідності до ст.52
ПК України податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію на його звернення.
Статтею 53 ПК України передбачено, що не
може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована. Таким чином, наявність
листа Державної фіскальної служби
України від 19.08.2014р., наданої на запит
позивача від 17.06.2014р., в якому викладено
іншу позицію щодо практичного
застосування спірної норми, відмінну
від тієї, що викладалася в листі від
09.02.2011 року №2768/6/15-0315, не дає підстав для
застосування положень ст.53 ПК України
до спірних правовідносин у даній
справі. Просить в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши зібрані в
матеріалах справи докази в їх
взаємному зв'язку та сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги необхідно
задовольнити з підстав, викладених
нижче.

Суд встановив, що позивач - ПВКП "ЄАВТ"
перебуває на податковому обліку в
Кам'янець-Подільській ОДПІ.

На підставі направлень №386 та №386 від
15.04.2014 року, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1
ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1
ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України та наказу
Кам'янець-Подільської ОДПІ №478 від
15.04.2014 року посадовими особами
відповідача проведена документальна
позапланова виїзна перевірка
приватного виробничо-комерційного
підприємства "ЄАВТ" з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
достовірності та повноти нарахування
податку на прибуток за період з 01.04.2011р.
по 31.12.2013р. Результати перевірки
оформлені актом №467/22-09-22-01/21346518 від
29.04.2014 року.

На підставі акту №467/22-09-22-01/21346518 від
29.04.2014 відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення від 15.05.2014 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на загальну суму 163474,25
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 86048 грн. і штрафними санкціями в
розмірі 77427,25 грн. Зазначене податкове
повідомлення-рішення позивач оскаржив
в адміністративному порядку. За
наслідками розгляду скарги позивача
відповідач прийняв податкове
повідомлення-рішення від 11.07.2014 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на загальну суму 163474,25
грн., в тому числі за основним платежем
в сумі 86048 грн. і штрафними санкціями в
розмірі 77426,25 грн., яке позивач оскаржив
до суду.

Податкове повідомлення - рішення №
від 11.07.2014 року базується на
викладених в акті перевірки висновках
про порушення позивачем вимог пункту
135.2., пункту 135.3 підпункту 135.4.1 п.135.4.
статті 135, пункту 135.1 статті 136, статті 137
підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2
підпункту 138.12.1 пункту 138.12 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139,
пункту 151.1 статті 151, пункту 152.11 статті
152 пункту 154.6 статті 154 ПК України та
всупереч законодавчо встановленим
умовам застосовано податкову пільгу з
податку на прибуток та не нараховано
податок на прибуток всього в сумі 86048
грн., в т.ч. за II квартал 2011 року в сумі 7167
грн., за ІІ-Ш квартали 2011 року в сумі 14479
грн., за ІІ-ГУ квартали 2011 року в сумі 24107
грн., за І квартал 2012 року в сумі 75 грн.,
за півріччя 2012 року в сумі 19563 грн., за 3
квартали 2012 року в сумі 38174 грн., за 2012
рік в сумі 47490 грн., за 2013 рік в сумі 14451
грн.

Суд встановив, що в період з 01.04.201 року
по 31.12.2013 року для визначення розміру
податку на прибуток, що підлягає сплаті
до бюджету, у зв»язку з виплатою
заробітної плати працівникам, які
перебувають у трудових відносинах з
ним на умовах неповного робочого часу
(сумісникам), позивач застосовував
нульову ставку податку на прибуток,
передбачену п.154.5 ст.154 ПК України.

Відповідно до відомостей щодо
нарахування заробітної плати
сумісникам за період з 01.04.2011 року по
31.12.2013 року у перерахунку на повний
робочий місяць заробітна плата
зазначених осіб перевищувала дві
мінімальні заробітні плати.

Досліджуючи правомірність
застосування позивачем п.154.5 ст.154 ПК
України, суд враховує наведене нижче.

Відповідно до п.4.1.1 "Інструкції зі
статистики заробітної плати"
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 р. N 5, середня заробітна плата
одного штатного працівника облікового
складу, що визначається діленням суми
нарахованого фонду оплати праці
штатних працівників на
середньооблікову кількість цих
працівників за відповідний період
(місяць, квартал, півріччя, рік).

Пунктом 14.1.227 ІІК України визначено,
середньооблікова кількість
працівників - кількість працівників у
юридичних осіб, визначена за методикою,
затвердженою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
статистики, з урахуванням усіх
найманих працівників і осіб, що
працюють за цивільно-правовими
договорами та за сумісництвом більш як
один календарний місяць, а також
найманих працівників представництв,
філій, відділень та інших
відокремлених підрозділів в
еквіваленті повної зайнятості, крім
найманих працівників, які перебувають
у відпусті у зв'язку з вагітністю та
пологами та у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею
передбаченого законодавством віку.

Методика розрахунку середньооблікової
кількості усіх працівників визначена
"Інструкцією зі статистики кількості
працівників", яка затверджена наказом
Державного комітету статистки України
від 28.09.2005 р. N 286.

Пунктом 154.6 ст.154 ПК України
передбачено, що на період з 1 квітня 2011
року до 1 січня 2016 року застосовується
ставка 0 відсотків для платників
податку на прибуток, у яких розмір
доходів кожного звітного податкового
періоду наростаючим підсумком з
початку року не перевищує трьох
мільйонів гривень та нарахованої за
кожний місяць звітного періоду
заробітної плати (доходу) працівників,
які перебувають з платником податку у
трудових відносинах, є не меншим, ніж
дві мінімальні заробітні плати, розмір
якої встановлено законом, та які
відповідають одному із таких
критеріїв:

а) утворені в установленому законом
порядку після 1 квітня 2011 року;

б) діючі, у яких протягом трьох
послідовних попередніх років (або
протягом усіх

попередніх періодів, якщо з моменту їх
утворення пройшло менше трьох років),
щорічний

обсяг доходів задекларовано в сумі, що
не перевищує трьох мільйонів гривень,
та у яких середньооблікова кількість
працівників протягом цього періоду не
перевищувала 20 осіб;

в) які були зареєстровані платниками
єдиного податку в установленому
законодавством порядку в період до
набрання чинності цим Кодексом та у
яких за останній календарний рік обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) становив до
одного мільйона гривень та
середньооблікова кількість
працівників становила до 50 осіб.

При цьому, якщо платники податку, які
застосовують норми цього пункту, у
будь-якому звітному періоді досягли
показників щодо отриманого доходу,
середньооблікової - чисельності або
середньої заробітної плати
працівників, з яких хоча б один не
відповідає критеріям, зазначеним у
цьому пункті, то такі платники податку
зобов'язані оподаткувати прибуток,
отриманий у такому звітному періоді, за
ставкою, встановленою пунктом 151.1
статті 151 цього Кодексу.

Таким чином, обов»язковою умовою
застосування п. 154.6 ст.154 ПК України (за
наявності інших, передбачених цим
пунктом умов та критеріїв) є те, що
розмір нарахованої за кожний місяць
звітного періоду заробітної плати
(доходу) працівникам, які перебувають з
платником податку у трудових
відносинах, має бути не меншим, ніж дві
мінімальні заробітні плати, розмір
якої встановлено законом.

Статтею 21 Кодексу законів про працю
України (далі - КЗпІІ) визначено, що
працівник має право реалізовувати свої
здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового
договору на одному або одночасно на
декількох підприємствах, установах,
організаціях, тобто працювати за
сумісництвом.

За угодою між працівником і власником
або уповноваженим ним органом
працівнику може бути встановлено (як
при прийнятті на роботу, так і згодом)
неповний робочий день або неповний
робочий тиждень. Оплата праці в таких
випадках здійснюється пропорційно
відпрацьованому часу "або за фактично
виконану роботу (ст. 56 КЗпП).

Заробітна плата працівникам, які
перебувають у трудових відносинах з
платником податку на прибуток і
працюють на частину ставки, тобто
неповний робочий день, для
застосування п. 154.6 ст. 154 ПК України за
кожен місяць звітного періоду має бути
нарахована в розмірі, що відповідає
співвідношенню між двома мінімальними
заробітними платами, встановленими
законом, та відповідною частиною
ставки, яку такому працівнику
виплачують.

Тобто, суміснику, який перебуває з
платником податку у трудових
відносинах та працює на 0,5 ставки,
заробітна плата має нараховуватися у
розмірі, який у перерахунку на повний
робочий місяць складає не менше ніж дві
мінімальні зарплати, встановлені
законом. При цьому такий сумісник
повинен мати основне місце роботи.

Відтак, платник податку може
скористатися правом на застосування
ставки 0 відсотків за умови, що розмір
нарахованої заробітної плати (доходу)
працівникам, які перебувають з ним у
трудових відносинах, є не меншим, ніж
дві мінімальні заробітні плати, розмір
якої встановлено законом, а розмір
нарахованої заробітної плати
сумісникам відповідає співвідношенню
між двома мінімальними заробітними
платами, встановленими законом, та
відповідною частиною ставки, яку їм
виплачують.

Аналогічну позицію висловила Державна
фіксальна служба України у розміщеному
на офіційному сайті роз»ясненні у
Віснику міністерства доходів і зборів
України №21 за червень 2014 року та
письмовій відповіді від 19.08.2014 року
№2039/6/99-99-19-02-02-15 на запит позивача від
17.06.2014 року.

Тому, суд вважає правомірним
застосування позивачем п. 154.6 ст. 154 ПК
України у разі виплати працівникам, які
зайняті неповний робочий день
(сумісникам), заробітної плати, розмір
якої відповідає співвідношенню між
двома мінімальними заробітними
платами, встановленими законом, та
відповідною частиною ставки, яку їм
виплачують.

Посилання відповідача на Узагальнюючу
податкову консультацію щодо
застосування ставки нуль відсотків
платниками податків на прибуток,
затверджену наказом ДПС України від
05.07.2012 року №578, яка не містить
роз»ясень щодо застосування п. 154.6 ст. 154
ПК України у випадку виплати
заробітної плати сумісникам, суд
вважає безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене відповідач не
довів правомірність спірного
податкового повідомлення-рішення, а
тому позовні вимоги про його
скасування підлягають до задоволення.

Відповідно до ст..94 КАС України, у
зв»язку з задоволенням позовних вимог,
судові витрати необхідно стягнути з
Державного бюджету України

Керуючись Конституцією України,
Податковим кодексом України та ст.ст. 11,
70, 71, 94, 99, 158 - 163, 186, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області від 11.07.2014 року
№005502201.

Присудити з Державного бюджету України
на користь приватного
виробничо-комерційного підриємства
"ЄАВТ" 183,0 грн. судового збору.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15
жовтня 2014 року

Суддя/підпис/О.К. Ковальчук"Згідно з
оригіналом" Суддя О.К. Ковальчук