Справа № 227/1700/14-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.Справа № 227/1700/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання
Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління соціального
захисту населення Добропільської
міської ради на постанову
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 30.04.2014р. по
справі № 227/1700/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним
позовом до відповідача про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії, який обґрунтовує
тим, що вона є матір'ю ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і перебуває на обліку у
відповідача. На підставі її заяви
відповідач призначив їй виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, з
розміром якої вона не згодна, так як
вважає, що відповідач повинен їй
сплачувати вказану допомогу керуючись
ст.15 ЗУ «Про державну допомогу сім»ям з
дітьми» у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.
Відповідач же виплачує їй вказану
допомогу значно в меншому розмірі. Тому
вона просить визнати неправомірними
дії УСЗН Добропільської міської
ради щодо нарахування та виплати на
її користь допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі меншому, ніж розмір
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, який передбачено ст. 15 ЗУ
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми»; зобов'язати відповідача, з
08.10.2013 року по день розгляду справи у
суді, провести перерахунок та виплату
вказаної допомоги, у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років; зобов'язати відповідача
призначити їй вказану щомісячну
допомогу відповідно до ст..15 ЗУ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років до досягнення
дитиною трирічного віку

Постановою Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 30.04.2014р. позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
противоправними дії Управління
соціального захисту населення
Доропільської міської ради Донецької
області щодо призначення та виплати
ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку за
період з 08.10.2013 року по 30.04.2014 року у
розмірі 130 грн. щомісяця. Зобов'язано
Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради
Донецької області здійснити
нарахування та виплату, з урахуванням
фактично виплачених сум, на користь
ОСОБА_1 щомісячної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 08.10.2013 року
по 30.04.2014 року відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витрати, зумовленими
народженням та похованням» № 2240-III,
виходячи з прожиткового мінімуму,
встановленого законом у 2013-2014 роках. В
решті позовних вимог відмовлено.

Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради,
непогодившись з постановою суду першої
інстанції , подало апеляційну скаргу,
вважає постанову прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права , просить
скасувати постанову суду , постановити
нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши постанову суду першої
інстанції , матеріали справи у їх
сукупності, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується
копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1, виданого відділом ДРАЦС по
м.Добропіллю Добропільського МУЮ у
Донецькій області 07.11.2012 року.

Позивачка перебуває на обліку в УСЗН
Добропільської міської ради і
щомісячно отримує допомогу по догляду
за дитиною згідно Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» у
розмірі 130 грн. як застрахована особа,
що підтверджується довідкою
управління про отримання позивачем
допомоги № 666 від 28.03.2014 року та
письмовими запереченнями відповідача
від 24.04.2014 року.

Рішенням Добропільської міської ради
№ 6/52-35 від 19.02.2014 року Управління праці
та соціального захисту населення
Добропільської міської ради
перейменовано на управління
соціального захисту населення
Добропільської міської ради.

Задовольняючи позов частково , суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на перерахунок та
виплату їй недоплаченої допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 08.10.2013 року
по день розгляду справи у суді,
виходячи з розміру не меншого
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Постанова
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову не
оскаржується.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволенні позовних вимог,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Статтею 46 Конституції України
закріплено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними. Пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім»ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми".

Тобто, Закон України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
всі види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у ч. 2 ст. 4 цього Закону,
призначають і виплачують органу
соціального захисту населення за
місцем проживання батьків
(усиновлювачів, опікуна,
піклувальника).

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми"
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
(зі змінами в редакції Закону від
22.03.2001 року) допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі,
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

З 01.01.2008 року Верховною Радою України
внесені зміни до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
виклавши частину першу статті 15 в такій
редакції: «Допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень» (пункт 23 розділу 11 Закону
України від 28.12.2007 року №107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»).

Статтею 1 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" встановлено,
що порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми та
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

При цьому, з аналізу цієї норми не
вбачається, що Кабінету Міністрів
України делеговані функції щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням".

Статтею 1 Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" страховий випадок - подія, з
настанням якої виникає право
застрахованої особи або членів її
сім»ї на отримання матеріального
забезпечення або соціальних послуг за
цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням"
право на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

До 1 січня 2008 року (дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VІ "Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(далі - Закон № 107-VІ) правовідносини
щодо виплати допомоги регулювалися
Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», дія якого
поширювалася на осіб незастрахованих в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(стаття 13) та Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VІ
були внесені відповідні зміни до
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та Закону України
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».
Зокрема, змінами до статті 13 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону України
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VІ, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VІ щодо виключення
статей 40-44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VІ було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення №10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» , а з 01
січня 2009 року - статті 13, 15 Закону
України «Про держану допомогу сім'ям з
дітьми».

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» передбачено, що у 2009, 2010 роках
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» призначається
і здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону України «Про
державу допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону України «Про державний
бюджет на 2010 рік» не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» на виконання
статті 45 Закону України «Про Державний
бюджет на 2010 рік» Кабінетом Міністрів
України не визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
державний бюджет України на 2012 рік»,
Законом України «Про державний бюджет
України на 2013 рік», ані Законом України
«Про Державний бюджет на 2014 рік», ані
іншими Законами не встановлювався
інший розмір допомоги, ніж у Законах
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням».

Отже, на відносини щодо виплати з 08.10.2013
року допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, поширюються
норми Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
відповідно до статті 43 якого допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог про визнання
противоправними дії Управління
соціального захисту населення
Доропільської міської ради Донецької
області щодо призначення та виплати
позивачці допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 08.10.2013 року по 30.04.2014
року у розмірі 130 грн. та зобов'язання
Управління соціального захисту
населення Добропільської міської ради
Донецької області здійснити
нарахування та виплату, з урахуванням
фактично виплачених сум, на користь
позивачки щомісячної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 08.10.2013 року
по 30.04.2014 року відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витрати, зумовленими
народженням та похованням» № 2240-III,
виходячи з прожиткового мінімуму,
встановленого законом у 2013-2014 роках.

Колегія суддів дійшла висновку, що
доводи апеляційної скарги є
помилковими, не ґрунтуються на вимогах
діючого законодавства та не
спростовують правомірність висновків
суду першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції погоджується повністю із
висновком суду першої інстанції, так як
обставини справи встановлені
правильно, докази досліджені вірно,
відповідно рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, тому
судове рішення не підлягає скасуванню,
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Добропільської міської ради залишити
без задоволення.

Постанову Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 30.04.2014р. по справі № 227/1700/14-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Григоров А.М. Повний текст ухвали
виготовлений 27.10.2014 р.