Справа № 802/3401/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3401/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жернакова М. В.,

секретаря судового засідання:
Дмитрука В. В.,

представника позивача:
Кукуть О. А.,

представників відповідача:
Нестерук М. І., Дмитрика В. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрівім"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрівім" (далі - ТОВ
"Агрівім", позивач) з адміністративним
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ, контролюючий орган, відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від
08.09.2014, яким ТОВ "Агрівім" зменшено суму
від'ємного значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду з податку на
додану вартість на 147110,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте в
порушення вимог чинного законодавства
України, нормативне обґрунтування
застосовано за відсутності юридичних
фактів, на підставі помилкового
застосування норм матеріального права
до фактичних правовідносин, а тому
підлягає скасуванню. Зокрема, позивач
вважає помилковими висновки
податкового органу щодо непроведення
операцій з придбання товару від ТОВ
"Сервіс-Трейд Груп", оскільки
зазначений правочин повністю
підтверджений всіма необхідними
первинними документами, є реальним і
укладений в межах господарської
діяльності товариства.

В судовому засіданні представник
позивача повністю підтримала заявлені
позовні вимоги та надала пояснення
згідно з наведеними у позовній заяві
обґрунтуваннями, просила суд
адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти вимог позивача
заперечили з мотивів, викладених у
наданих суду 06.10.2014 письмових
запереченнях. Представники Вінницької
ОДПІ наполягали на тому, що під час
проведення позапланової невиїзної
документальної перевірки ТОВ "Агрівім"
і прийнятті оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення податковий орган
діяв відповідно до вимог чинного
законодавства, на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законами України, а тому
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд установив такі фактичні обставини.

З 07.08.2014 по 11.08.2014 Вінницька ОДПІ провела
позапланову невиїзну документальну
перевірку ТОВ "Агрівім" з питань
достовірності нарахування податку на
додану вартість за взаєморозрахунками
з ТОВ "Сервіс-Трейд Груп" () за січень 2014 року. За результатами
перевірки 18.08.2014 складений акт
№ 2214/2203/36603866 (далі - акт
перевірки).

Відповідно до висновків вказаного акта
під час перевірки встановлено
порушення позивачем: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3,
п. 198.6, ст. 198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК
України), в результаті чого ТОВ
"Агрівім" завищило від'ємне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду (р. 19) в податковій
декларації з податку а додану вартість
за січень 2014 року, в т. ч. уточнюючих
розрахунках № від 18.04.2014 та №
від 22.05.2014 у загальній сумі 147110,04
грн.

На підставі висновків акта перевірки
відповідач прийняв податкове
повідомлення рішення від 08.09.2014 №
3 про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 147110 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Підставою для прийняття оскаржуваного
рішення став висновок відповідача про
те, що ТОВ "Агрівім" безпідставно
сформувало податковий кредит за
взаємовідносинами з ТОВ "Сервіс-Трейд
Груп" у податковій декларації за січень
2014 року на суму ПДВ 147110,04 грн.

Однак, суд вважає, що такі висновки
Вінницької ОДПІ не відповідають
фактичним обставинам справи і є
помилковими з огляду на таке.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Статтею 201 ПК України передбачено, що
податкова накладна є податковим
документом. Право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеним законом, такий покупець має
право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітний
податковий період.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного
закону встановлені вимоги до первинних
документів. Первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість обов'язковому
з'ясуванню підлягають, зокрема,
обставини, що підтверджують рух
активів у процесі здійснення
господарської операції. При цьому,
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Як установив суд, з ТОВ
"Сервіс-Трейд-Груп" ТОВ "Агрівім" уклало
договір поставки запчастин № СТ-2/0201
від 02.01.2014. Відповідно до умов цього
договору ТОВ "Сервіс-Трейд-Груп" як
постачальник зобов'язується передати
у власність ТОВ "Агрівім" як покупцю
продукцію, найменування, одиниці
виміру та загальна кількість якої
визначаються згідно з виставленими
рахунками-фактурами, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
продукцію. Згідно з пунктами 2.1 та 12.2
договору поставка продукції
здійснюється транспортом покупця та за
його рахунок; відвантаження продукції
здійснюється за рахунок постачальника.

Як зазначено в акті перевірки, на
виконання умов договору поставки
запчастин № СТ-2/0201 від 02.01.2014 позивач
надав податкові накладні №№ 45, 46 від
20.01.2014, №№ 47, 48 від 21.01.2014, видаткові
накладні №№ 12002, 12001 від 20.01.2014, №№ 1202,
1201 від 21.02.2014. Для підтвердження факту
поставки продукції ТОВ "Агрівім" надало
також товарно-транспорті накладні № 1
від 20.01.2014, № 2 від 21.01.2014

Відповідно до наданих документів
транспортування придбаних
автозапчастин відбувалося за рахунок
покупця (ТОВ "Агрівім"), в результаті
чого оформлені товарно-транспортні
накладні: № 2 та № 1 від 21.01.2014.

Розрахунки між підприємствами за
договором поставки запчастин № СТ-2/0201
від 02.01.2014 проводились у безготівковій
формі. Так, одержаний товар оплачений
платіжними дорученнями: 287 від 22.01.2014 на
суму 740000, в т.ч. ПДВ - 123333,33 грн., № 302 від
27.01.2014 на суму 142660, в т. ч. ПДВ - 23776,67 грн.

Однак, відповідно до акта перевірки,
контролюючий орган зробив висновок, що
дані, відображені позивачем у
декларації за січень 2014 року не
спричиняють реального вчинення
господарських операцій.

Стверджуючи про безпідставне
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість за
результатами господарської діяльності
позивача, відповідач робить висновок
про неможливість використання
первинних документів, проаналізувавши
порушення з боку його контрагента - ТОВ
"Сервіс-Трейд Груп" з іншими
контрагентами.

Визнання ТОВ "Сервіс-Трейд Груп" як
фіктивного підприємства на підставі
акта ДПІ у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві від 21.05.2014 №
394/3/26-50-22-03/10-38948595 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Сервіс-Трейд Груп" з питань дотримання
вимог податкового законодавства під
час здійснення
фінансово-господарських операцій за
період з 01.12.2013 по 30.04.2014, акта ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 08.04.2014 № 1102/26-55-22-08/38979733 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Астор Престиж" щодо
підтвердження господарських відносин
платника податків за період з 01.01.2014 по
28.02.2014 є лише припущенням контролюючих
органів, що ґрунтується на інформації,
викладеної у внутрішніх службових
документах, і не доведене в
передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст. 205 Кримінального
кодексу України фіктивне
підприємництво - створення або
придбання суб'єктів підприємницької
діяльності (юридичних осіб) з метою
прикриття незаконної діяльності або
здійснення видів діяльності, щодо яких
є заборона.

Згідно зі ст. 62 Конституції України
особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Висновок ГВПМ у Голосіївському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві від 14.05.2014 №
429/1-26-50-07-04 щодо наявності ознак
"фіктивності" та відсутності факту
реального здійснення господарської
діяльності ТОВ "Сервіс-Трейд Груп", на
який посилається відповідач, теж не
береться до уваги, оскільки за
відсутності вироку суду відсутні
будь-які правові підстави стверджувати
про фіктивність підприємства.

Відповідач право позивача на
формування податкового кредиту
поставив у залежність від
добросовісності його контрагента, що
суперечить приписам податкового
законодавства. Податковий кодекс
України виникнення у платника податку
на додану вартість права на податковий
кредит не ставить у залежність від
дотримання вимог податкового
законодавства іншими суб'єктами
господарювання. Положення щодо
надмірної сплати податку як необхідної
умови його повернення з бюджету
платникові, стосується саме цього
платника і сплати ним податку в ціні
товарів (послуг) постачальникам.
Несплата продавцем податку на додану
вартість до бюджету в разі фактичного
здійснення господарської операції не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем і не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Вказана правова позиція викладена,
зокрема, у постановах Верховного Суду
України від 22.10.2010 року та 31.01.2011 року і
повністю узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 22.01.2009 року (справа
"Булвес АД" проти Болгарії")
констатував, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту прав власності.

Відтак, якщо контрагент не виконав
своїх зобов'язань з належного
формування первинних документів для
підтвердження податкового кредиту або
зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
зменшення суми податкового кредиту
позивача.

Факт фактичного використання ТОВ
"Агрівім" запчастин, придбаних
відповідно до договору поставки
запчастин № СТ-2/0201 від 02.01.2014,
підтверджується таким.

Згідно з договором про технічне
обслуговування та ремонт транспортних
засобів № 01/08 від 01.08.2013 ТОВ
"Автотрейд компані" надало послуги щодо
ремонту, в процесі якого
використовувалися придбані запчастини
відповідно до договору поставки
запчастин № СТ-2/0201 від 02.01.2014. Вказане
підтверджується актами
прийому-передачі запчастин від 20.01.2014,
від 21.01.2014; замовленнями-нарядами РС-2500
від 17.01.2014, РС-6511 від 17.01.2014, РС-1730 від
17.01.2014, РС-7210 від 17.01.2014; актами-прийому
передачі транспортного засобу № 1701-02
від 17.01.2014, № 1701-03 від 17.01.2014, № 1701-01 від
17.01.2014, № 1704-02 від 17.01.2014; актами наданих
послух з ремонту від 23.01.2014 №№ 16, 17, 18, 19.

В подальшому транспортні засоби були
продані, що підтверджується договором
купівлі-продажу транспортного засобу
№ 17/121 від 17.12.2013, видатковими
накладними від 23.01.2014 №№ 23, 24, 25, 26,
довіреностями від 12.01.2014 №№ 865036, 865035,
865034, 865033 на отримання від ТОВ "Агрівім"
цінностей (транспортних засобів).

Оплата за придбані транспортні засоби
була здійснена 19.12.2013, 09.01.2014, 21.01.2014, що
підтверджується банківськими
виписками.

Отже, сукупність первинних, платіжних,
звітних та інших документів, які
зазвичай супроводжують такого роду
операції, підтверджує фактичне
здійснення господарських операцій і не
дає підстав для сумніву у їх реальності
та безтоварності. Характер спірних
операцій відповідає звичайній
господарській діяльності позивача та
її основним видам. Зазначені документи
за формою та змістом відповідають
вимогам законодавства, що
пред'являються до первинних
документів, належні докази
недостовірності даних, зазначених в
цих документах, відповідачем не надані.

З огляду на викладене суд вважає, що
висновки відповідача щодо завищення
позивачем від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного періоду за січень 2014 року є
необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірність
оскаржуваного рішення, відтак позовні
вимоги знайшли своє підтвердження під
час розгляду адміністративної справи.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору відповідно до ст.
94 КАС України, у зв'язку із задоволенням
позову, підлягають відшкодуванню із
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області від 08 вересня 2014 року № ,
яким товариству з обмеженою
відповідальністю "Агрівім" зменшено
суму від'ємного значення суми податку
на додану вартість в розмірі 147110 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача - товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрівім"
() понесені судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
294 (двісті дев'яносто чотири) грн. 22 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жернаков Михайло Володимирович