Справа № 808/4458/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року о/об 11год. 54 хв.Справа
№ 808/4458/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Горобцової Я.В., за
участю секретаря судового засідання
Федорук І. В.,

за участю представників:

від позивача: - Д.В. Семеняк,

від відповідача - О. О.Корольова

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговельний
будинок «ЕНЕРГОАЛЬЯНС» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торговельний будинок «ЕНЕРГОАЛЬЯНС»
(далі - позивач або ТОВ «ТБ
«ЕНЕРГОАЛЬЯНС») до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів в Запорізькій
області (далі - відповідач або ДПІ у
Ленінському районі м.Запоріжжя), в
якому позивач просить скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів в
Запорізькій області від 17.06.2014 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
жодна норма законодавства, що регулює
порядок формування податкового
кредиту, не позбавляє платника
податків права на формування
податкового кредиту в разі порушення
його контрагентами вимог податкового
законодавства по ланцюгу постачання.
Реальність придбання позивачем
товарів у ТОВ «ТРАНСЛЕМ»
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами, в
тому числі товарно-транспортними
накладними, що підтверджують факт
транспортування товарів, що були
досліджені під час перевірки позивача.
Також реальність придбання ТОВ «ТБ
«ЕНЕРГОАЛЬЯНС» товарів
підтверджується їх використанням у
господарській діяльності позивача, а
саме частковою наступною реалізацією
товару покупцям, а також наявністю на
складі залишків нереалізованого
товару.

Заперечуючи проти позовних вимог, з
підстав, викладених в письмових
запереченнях, відповідач зазначає, що
ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя
отримано акт від 28.03.2014 №195/05-64-22-02/38844515
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ТРАНСЛЕМ» щодо
господарських взаємовідносин із
платниками податків за період січень
та лютий 2014 року» в якому зазначено про
неможливість проведення зустрічної
звірки у зв'язку з тим, що ТОВ
«ТРАНСЛЕМ» за юридичною адресою не
знаходиться. Крім того, в ході
проведення звірки не встановлено факт
взаємовідносин (передачі товарів
робіт/послуг) між ТОВ «ТРАНСЛЕМ» та
контрагентами-постачальниками, у
зв'язку з відсутністю (не наданням для
звірки) договорів про господарську
діяльність, актів приймання - передачі
товару, довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 14 липня 2013
року відкрито провадження у справі та
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача заперечив
проти позову з підстав, викладених у
письмових запереченнях, та просив суд
відмовити у задоволенні позову.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 15
вересня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельний будинок «ЕНЕРГОАЛЬЯНС»
13.04.2005 зареєстроване як юридична особа
за адресою: 69096, Запорізька область,
м.Запоріжжя, вул. Бородінська, 108,
ідентифікаційний код 33527835.

На підставі направлень №474, №473 від
12.05.2014, наказів №456 від 12.05.2014, №498 від
16.05.2014 проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«Торговий будинок «ЕНЕРГОАЛЬЯНС» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«ТРАНСЛЕМ» за січень та лютий 2014 року.

За результатами перевірки складено Акт
№464/08-28-22-01/33527835 на підставі якого ДПІ у
Ленінському районі м.Запоріжжя
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 17.06.2014,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів за основним платежем -
39 477,00грн. та за штрафними санкціями - 9
869,25грн.

Відповідно до висновків перевірки
встановлено порушення ТОВ «ТБ
«ЕНЕРГОАЛЬЯНС» п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14, 198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України у результаті чого занижено
суму податку на додану вартість, що
підлягає сплаті до бюджету на загальну
суму 39 477грн., в т.ч. по періодам: за
січень 2014 року на суму 9 061грн., за лютий
2014 року на суму 30 416грн.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем (Покупець) та ТОВ «ТРАНСЛЕМ»
(Продавець) укладено договір №48 від
29.11.2013 згідно умов якого Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця кабельно-провідникову
продукцію, а також інші матеріальні
цінності номенклатура яких узгоджена
Сторонами та зафіксована згідно
рахунків-фактур до Договору у
відповідності до заявок Покупця, а
Покупець зобов'язується прийняти
зазначений Товар і оплатити його на
умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п.1.2 Договору
рахунок-фактура до даного Договору
повинна мати відомості про вид
продукції, ціни, кількість, загальну
суму.

Згідно п.4.1 Договору ціна за одиницю
Товару, за даним договором, є
договірною, відповідає рівню звичайних
цін та вказується у рахунках-фактурах.
Орієнтовна сума даного Договору
складає 3000 000,00грн. та складає суму усіх
рахунків-фактур.

За умовами п.5.1 Договору оплата
здійснюється на підставі рахунків,
рахунків-фактур, виставлених Продавцем
за товар, що поставляється.

На виконання умов договору ТОВ
«ТРАНСЛЕМ» видало позивачу видаткові
накладні №РН-10102 від 21.01.2014, №РН-1080 від
03.02.2014, №РН-5047 від 11.02.2014 та виписало
податкові накладні №10102 від 21.01.2014 на
суму 54 367.28грн., в т.ч. ПДВ 20% 9 061,21грн., №1080
від 03.02.2014 на суму 123 121,60грн., в т.ч. ПДВ 20%
20520,27грн., №5047 від 11.02.2014 на суму
59375,42грн., в т.ч. ПДВ 20% 9 895,90грн.

Суми податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
включено до складу податкового кредиту
відповідних періодів, відображених у
реєстрі отриманих податкових
накладних, які відповідають даним
додатку 5 до податкових декларацій з
податку на додану вартість та даним
декларацій з ПДВ за січень-лютий 2014
року.

Транспортування товару здійснювалося
автомобілем марки VOLKSWAGEN колір синій, 2005
року випуску, д.н. НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2,
який був орендований позивачем
відповідно до умов договору №414 від
02.09.2013 (а.с. 42-43). Крім того, в матеріалах
справи наявні товарно-транспортні
накладні №110 від 21.01.2014, №122 від 03.02.2014,
№179 від 11.02.2014, копії яких наявні в
матеріалах справи, та відповідно до
даних яких: автопідприємство - ТОВ «ТБ
«ЕНЕРГОАЛЬЯНС», замовник - ТОВ «ТБ
«ЕНЕРГОАЛЬЯНС», вантажовідправник -
ТОВ «ТРАНСЛЕМ», вантажоодержувач - ТОВ
«ТБ «ЕНЕРГОАЛЬЯНС», пункт навантаження
- м.Донецьк, пункт розвантаження -
м.Запоріжжя, водій - ОСОБА_3

Відповідно до даних Акту перевірки
№464/08-28-22-01/33527835 від 27.05.2014 розрахунки
між суб'єктами господарювання з
отриманий товар проводились у
безготівковій формі, згідно виписок
банку №12887 від 21.02.2014, №12832 від 12.02.2014, №8
від 13.03.2014.

Отриманий за договором №48 від 29.11.2013
товар зберігався на орендованому
позивачем складі, про що свідчить
договір оренди приміщення №88 від
28.11.2013, згідно умов якого позивач
орендував у ФОП ОСОБА_4 приміщення
загально площею 2276кв.м., з них офісне
приміщення - 126 кв.м., складське
приміщення - 126 кв.м., відкрита площадка
1960кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, вул.
Бородінська, 108, та оборотно-сальдові
відомості по рахунку 281 (а.с. 62-69).

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів п.44.1 ст.44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 201.14 ст.201 Податкового кодексу
України встановлено, що платники
податку зобов'язані вести окремий
облік операцій з постачання та
придбання товарів/послуг, які
підлягають оподаткуванню, а також які
не є об'єктами оподаткування та
звільнені від оподаткування згідно з
цим розділом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» цей Закон
поширюється на всіх юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів на яких
ґрунтується бухгалтерський облік та
фінансова звітність, відповідно до ст.4
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» є принцип превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Як зазначено у ч.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Згідно з п.1.2 «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 №88,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі -
Положення №88), господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Відповідно до п.2.1 Положення №88
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Як зазначено у п.2.4 Положення №88
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як зазначено у п.1.1 Методичних
рекомендацій з бухгалтерського обліку
запасів», затверджених 10.01.2007 наказом
Міністерства фінансів України №2 (далі
- Методичні рекомендації №2), методичні
рекомендації можуть застосовуватися
підприємствами, організаціями та
іншими юридичними особами (далі -
підприємства) незалежно від форм
власності (крім банків та бюджетних
установ).

Відповідно п.3.1 Методичних
рекомендацій №2 надходження запасів на
підприємство оформлюється
відповідними документами, типові форми
яких затверджуються Державним
комітетом статистики України та іншими
центральними органами виконавчої
влади. Якщо для оформлення
господарської операції типові форми
первинних документів відсутні, то
підприємство складає такі первинні
документи, які б містили обов'язкові
реквізити, передбачені законодавством
та іншими нормативно-правовими актами.

У пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу
України зазначено, що податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пп. «а» п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

У ст.186 Податкового кодексу України
визначається «місце постачання
товару», згідно якого місцем
постачання товарів є: фактичне
місцезнаходження товарів на момент їх
постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах «б» і «в»
цього пункту); місце, де товари
перебувають на час початку їх
перевезення або пересилання, у разі
якщо товари перевозяться або
пересилаються продавцем, покупцем чи
третьою особою; місце, де провадиться
складання, монтаж чи встановлення, у
разі якщо товари складаються,
монтуються або встановлюються (з
випробуванням чи без нього) продавцем
або від його імені.

Як зазначено у пп.«а» п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Підпунктом 198.3. ст. 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до ст. 187.1 цього ж Кодексу
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
вважається дата здійснення першої з
подій:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 ст.201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст.201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаних норм Податкового кодексу
України, податкова накладна є
документом, який підтверджує фактичну
сплату покупцем податку на додану
вартість у ціні товару, та надає право
на формування податкового кредиту
платника податків - покупця. І лише
придбання товарів (послуг, робіт), які
не призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної та складання податкової
накладної особою, що не зареєстрована
як платник ПДВ, позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку та підтвердження
розрахунковими, платіжними та
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Судом встановлено, що перелічені вище
документи оформлені відповідно до
вимог законодавства. Водночас,
перевіркою не зафіксований факт
наявності в податкових накладних
недоліків, що свідчить про їх
неналежність як первинного документу,
або порушення порядку їх видачі.

Таким чином, у позивача наявна
необхідна документація, яка дає
підстави для включення витрат до
складу валових за відповідний період,
що виникли у зв'язку з оплатою за товар
контрагента на виконання зобов'язань
по укладеному договорі.

Про подальшу реалізацію товару та
отримані кошти свідчать видаткові,
податкові накладні, довіреності та
виписки з банківських рахунків
позивача, копії яких наявні в
матеріалах справи. Крім того,
відповідно до Довідки АА №710795 видами
діяльності за КВЕД позивача є: 46.90 -
неспеціалізована оптова торгівля; 68.20 -
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна; 46.69 - оптова торгівля іншими
машинами й устаткуванням; 49.41 -
вантажний автомобільний транспорт; 46.19
- діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту; 27.32 -
виробництво інших видів електронних і
електричних проводів та кабелів.

Суд звертає увагу, що доводи
податкового органу щодо безтоварності
господарських операцій базуються лише
на інформації Акту №28.03.2014
№195/05-64-22-02/38844515 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«ТРАНСЛЕМ» (код за ) щодо
господарських взаємовідносин із
платниками податків за період січень
та лютий 2014 року» згідно якого провести
зустрічну звірку неможливо у зв'язку з
тим, що ТОВ «ТРАНСЛЕМ» за юридичною
адресою не знаходиться, що саме по собі
не є достатнім для можливості
стверджувати про фіктивність
господарських взаємовідносин між
позивачем та його контрагентом.

Суд зазначає, що в разі, якщо контрагент
підприємства порушив законодавство
при нарахуванні та сплаті своїх
податкових зобов'язань,
відповідальність за це несе виключно
він, можливості покладення
відповідальності на інших осіб
законодавством України не тільки не
передбачено, але прямо заборонено.

Таким чином, несплата податків однією
із сторін правочину чи шляхом їх
приховування не є підставою для
висновку про нікчемність правочину.

Отже, правильність та обґрунтованість
формування платником податків
податкового кредиту та валових витрат
вимагає наявності зв'язку витрат
платника податків на придбання товару
з його господарською діяльністю, що
полягає у намірі платника податку
отримати користь від придбаних послуг.
Податковим органом не доведено, що
придбання послуг та товарів не
пов'язано з господарською діяльністю
позивача.

Згідно ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку і
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Пред'явлені до перевірки та надані у
судовому засіданні документи є
первинними документами у розумінні ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та повністю підтверджують
факт здійснення операції і, відповідно,
право позивача на включення до
податкового кредиту вартості
отриманих послуг, що у подальшому були
використані при здійсненні
господарської діяльності.

Згідно зі статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено,
що платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З наведених рішень Європейського суду
з прав людини вбачається, що при
розгляді даної категорії справ
Європейський суд з прав людини
виходить з того, що держава в особі
податкових органів може і повинна
вживати заходів для недопущення та/або
зупинення зловживань у сфері сплати
ПДВ та бюджетного відшкодування, але
відмова у бюджетному відшкодуванні
платнику податків, який добросовісно
виконав свої зобов'язання перед
бюджетом і виконав всі передбачені
національним законодавством умови для
отримання такого відшкодування, тільки
на тій підставі, що податковий орган не
встановив сплати ПДВ з боку
постачальника та/або його контрагентів
у ланцюгу, за умови відсутності
шахрайських дій з боку отримувача
відшкодування, та на думку
Європейського суду з прав людини,
порушує права такого платника
податків.

Відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Нормативними актами України не
передбачена відповідальність
юридичної особи за зобов'язаннями
іншої юридичної особи, в тому числі за
податковими зобов'язаннями.

Згідно з ч.1 ст.67 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
та збори у порядку і розмірах,
установлених законом. Платник
податків, який правильно застосовує
норми податкового права, не повинен
залежати у своїх правовідносинах з
державою від іншого платника податків,
який ці норми порушує.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч.2 ст.71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві вимоги позивача є
такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговельний
будинок «Енергоальянс» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області № від 17.06.2014.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговельний
будинок «Енергоальянс» 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні 70 копійок )
судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова