Справа № 725/3780/14-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/3780/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федіна А.В.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

22 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м.Чернівцях на постанову
Першотравневого районного суду міста
Чернівці від 20 серпня 2014 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Чернівцях про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
певні дії ,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м.Чернівцях,
у якому просив розглянути
адміністративну справу та прийняти
постанову про визнання дій
відповідача, виражених у відмові
поновити виплату їй раніше призначеної
пенсії неправомірними з одночасним
зобов'язанням відповідача поновити
виплату йому раніше призначеної
пенсії, починаючи з 03 липня 2014 року з
урахуванням усіх перерахунків та
індексації пенсії відповідно до Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Постановою Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 20 серпня 2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 20 серпня 2014 року та
ухвалити рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про час, дату та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, відповідно до пунктів 1, 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 20 серпня 2014 року - без змін,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
управлінні Пенсійного фонду України в
м.Чернівцях.

З жовтня 1993 року в зв'язку з переїздом
на постійне місце проживання до
Сполучених Штатів Америки виплату
пенсії позивачу припинено.

03 липня 2014 року позивач звернулався до
відповідача із заявою, в якій просив
поновити виплату раніше призначеної
пенсії.

Управління Пенсійного фонду україни в
м.Чернівцях відмовило позивачу в
поновленні виплати раніше призначеної
пенсії , з тих підстав, що відсутній
механізм реалізації рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року №25-рп/2009 . Крім того,
відповідач вважає, що рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року №25-рп/2009 поширюється
лише на осіб, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон після 07.10.2009
року.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позовних вимог, з чим
погоджується і суд апеляційної
інстанції з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 1-32/2009 визнані
неконституційними положення пункту 2
частини 1 статті 49, друге речення статті
51 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058, якими визначалося,
що під час перебування за кордоном
пенсія виплачується у тому разі, якщо
це передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,
вказане рішення є безумовною підставою
для поновлення позивачу виплати
пенсії.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення
КСУ визначено звернути увагу Верховної
Ради України на необхідність
приведення у відповідність до
Конституції України положень інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, а
також прийняття закону про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними.

Після прийняття Конституційним Судом
України рішення від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 і на теперішній час інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, не
прийнято.

Таким чином, з прийняттям рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року виключена така підстава
для припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном, що є
підставою для поновлення
конституційного права позивача на
виплату пенсій незалежно від місця
його постійного проживання і саме з 7
жовтня 2009 року порядок виплати пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон регулюється
нормами Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням Рішення КСУ
щодо неконституційності положень
пункту 2 частини 1 статті 49, другого
речення статті 51 Закону.

Міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення між Україною
та США не укладено.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Відповідно до статтей 49,51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 9
липня 2003 року, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
виплата пенсії припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачене міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дана Верховною
Радою України. У разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом.

Згідно з частиною 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

З огляду на те, що право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог в
частині поновлення раніше призначеної
пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, з
жовтня 1993 року ОСОБА_2 не отримував
призначену пенсію з підстав виїзду та
проживання за кордоном.

Враховуючи те, що для поновлення пенсії
позивач зобов'язанний подати заяву до
відповідного управління Пенсійного
фонду, що є підставою для відповідача
вирішити питання згідно поданої заяви,
а таку заяву про поновлення пенсії
позивач подав 03 липня 2014 року, а тому,
виходячи з наведенного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що поновлення призначеної пенсії
позивачу підлягає не з дати ухвалення
вищенаведеного рішення КСУ, а з дати
звернення до відповідача про
поновлення раніше призначеної пенсії,
тобто з 03 липня 2014 року.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону
України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" реєстрація місця проживання
чи місця перебування особи або її
відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України або
підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір місця свого проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що управління Пенсійного
фонду України в м.Чернівцях зобов'язане
поновити виплату пенсії позивачу
починаючи з 03 липня 2014 року, тобто з
моменту звернення позивача.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем
не було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
неправомірність заявлених позовних
вимог, а доводи апеляційної скарги не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Чернівцях
залишити без задоволення, а постанову
Першотравневого районного суду міста
Чернівці від 20 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Загороднюк А.Г.

Судді
Драчук Т. О.

Полотнянко Ю.П.