Справа № 524/3515/14-а
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/3515/14-а
Провадження №
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

28.10.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області
у складі:

головуючого - судді -
Нестеренка С.Г.

при секретарі
- Бельченко Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Автозаводської
районної Ради м. Кременчука про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом до
виконавчого комітету Автозаводської
районної Ради м. Кременчука про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії.

Зазначала, що 09 липня 2007 року її було
прийнято на роботу до виконавчого
комітету Автозаводської районної
Ради м. Кременчука на посаду
спеціаліста ІІ категорії
організаційного відділу.

У 2007 році було написано заяву про
надання матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань,
яку відповідач виплатив не в розмірі
середньомісячної заробітної плати, як
визначено в колективному договорі, а в
розмірі посадового окладу.

11 лютого 2011 року позивач звільнилася із
займаної посади, але під час розрахунку
відповідачем не в повному обсязі було
виплачено матеріальну допомогу.

Просила визнати незаконними дії
виконавчого комітету Автозаводської
районної Ради м. Кременчука в частині
виплат в 2007 році матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань не в розмірі середньомісячної
заробітної плати, як визначено в
колективному договорі, а в розмірі
посадового окладу.

Зобов'язати виконавчий комітет
Автозаводської районної Ради м.
Кременчука нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 за 2007 рік матеріальну допомогу
для вирішення соціально-побутових
питань в розмірі середньомісячної
заробітної плати, з урахуванням
виплаченої в 2007 році суми матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань.

Позивач ОСОБА_1 та представник
відповідача у судове засідання не
прибули, просили справу розглянути за
їх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи,
встановив наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Стаття 238 КЗпП України встановлює, що
при розгляді трудових спорів у
питаннях про грошові вимоги, крім вимог
про виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи,
орган, який розглядає спір, має право
винести рішення про виплату
працівникові належних сум без
обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
державну службу» оплата праці
державних службовців повинна
забезпечувати достатні матеріальні
умови для незалежного виконання
службових обов'язків, сприяти
укомплектуванню апарату державних
органів компетентними і досвідченими
кадрами, стимулювати їх сумлінну та

ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Посадові оклади
державних службовців установлюються
залежно від складності та рівня
відповідальності виконуваних
службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно
до рангу, присвоєного державному
службовцю.

Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних
службовців, розміри їх посадових
окладів, надбавок, доплат і
матеріальної допомоги визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці
державних службовців є Державний
бюджет України.

Скорочення бюджетних асигнувань не
може бути підставою для зменшення
посадових окладів, надбавок до них
та фінансування інших, передбачених
цим Законом, гарантій, пільг і
компенсацій.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст.17
КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 КАС України
визначено, що місцевим загальним судам
як адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам.

Частиною 3 ст. 18 КАС України
передбачено, що справи щодо оскарження
дій або бездіяльності посадових чи
службових осіб місцевих органів
виконавчої влади розглядаються і
вирішуються місцевим загальним судом
як адміністративним судом або окружним
адміністративним судом за вибором
позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21 травня
1997 року № 280/97-ВР ( із змінами та
доповненнями) визначає систему та
гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування.

Стаття 1 Закону України «Про колективні
договори і угоди» визначає, що
колективний договір, угода
укладаються на основі чинного
законодавства, прийнятих сторонами
зобов'язань з метою регулювання
виробничих, трудових і
соціально-економічних відносин і
узгодження інтересів працівників та
роботодавців.

У статті 5 Закону України «Про
колективні договори і угоди»
передбачено, що умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали.

Умови колективних договорів або
угод, що погіршують порівняно з
чинним законодавством становище
працівників, є недійсними, і
забороняється включати їх до договорів
і угод.

Забороняється включати до трудових
договорів умови, що погіршують
становище працівників порівняно з
чинним законодавством, колективними
договорами та угодами.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» від 09 березня
2006 року №268, надано право керівникам
органів, зазначених у пункті 1 цієї
постанови, у межах затвердженого фонду
оплати праці надавати працівникам
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства
праці та соціальної політики України
від 16 жовтня 2009 року №620/13/84-09, рішення
про надання такої матеріальної
допомоги приймається керівником
відповідного органу, виходячи з
обставин, викладених у заяві
працівника.

Судом достовірно встановлено, що
позивач ОСОБА_1 працювала у відповідача
на посаді спеціаліста ІІ категорії
організаційного відділу з 09 липня 2007
року до 11 лютого 2011 року.

15 травня 2006 року на загальних зборах
профспілкового комітету виконавчого
комітету Автозаводської районної Ради
м. Кременчука та Автозаводської
районної Ради м. Кременчука було
прийнято колективний договір на 2006 - 2009
роки.

Згідно п. 5.3. розділу 5 колективного
договору адміністрація
зобов'язувалася при наявності коштів
надавати матеріальну допомогу
працюючим в розмірі середньомісячної
заробітної плати на вирішення
соціально-побутових проблем.

Відповідно розпоряджень Голови
Автозаводської районної Ради м.
Кременчука за № 97 від 25 вересня 2007 року
та за № 120 від 26 листопада 2007 року було
визначено розміри матеріальної
допомоги для вирішення
соціально-побутових питань
працівникам виконавчого комітету
Автозаводської районної Ради м.
Кременчука у розмірі відповідно 63 % та 37
% середньомісячної заробітної плати, а
позивачеві - в розмірі 100%
середньомісячної заробітної плати
згідно розпорядження за № 120 від 26
листопада 2007 року.

Дане розпорядження було прийнято на
виконання вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 09 березня 2006р.
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів» за
№268 та вказаного колективного
договору.

Позивачеві була нарахована та
здійснена виплата такого виду
матеріальної допомоги у 2007 році в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, що підтверджується довідкою
відповідача від 29 вересня 2014 року про
те, що матеріальна допомога була
виплачена всім працівникам
відповідача в розмірі
середньомісячної заробітної плати в 2007
році.

Враховуючи наведені обставини, а також
виходячи з того, що позивач не подала до
суду належні і допустимі докази на
підтвердження свого позову,
спростування встановлених судом
обставин, на підтвердження факту
невиплати їй матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань у
розмірі середньомісячної заробітної
плати, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню у зв'язку
з безпідставністю.

Суд вважає, що судовий збір не підлягає
стягненню з відповідача у зв'язку з
відмовою у задоволенні позову, а
позивач по такій категорії справ є
звільненим від сплати судового збору
згідно ст. 5 Закону України «Про судовий
збір».

Керуючись ст. 30 Закону України «Про
місцеве самоврядування », ст.33 Закону
України «Про державну службу», ст.ст. 1, 5
Закону України «Про колективні
договори», Постановою КМ України від 09
березня 2006р. «Про упорядкування
структури та умов оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів» за №268, ст.ст. 216,
217, 233, 238 КЗпП України, ст. ст. 17, 18, 19, 69, 70,
158-163, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову
до виконавчого комітету
Автозаводської районної Ради м.
Кременчука про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського Апеляційного
Адміністративного суду через
Автозаводський районний суд м.
Кременчука упродовж десяти днів з дня
проголошення.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги або розгляду справи
Апеляційним судом, якщо постанову не
скасовано.

Суддя: