Справа № 2а-2428/12/0970
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Справа № 9104/158695/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

з участю секретаря - Андрушківа І.Я.,

представника відповідача - Ляховича
Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2012 року по справі № 2а-2428/12/0970 за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську (далі -
ДПІ у м. Івано-Франківську), в якому
просив визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення відповідача від 03
липня 2012 року № .

Позовні вимоги обґрунтовував
посиланням на те, що він працівників на
роботу не наймав, а відтак, не набув
статусу податкового агента, що
свідчить про протиправність
нарахування йому податковим органом
податку з доходів фізичних осіб та
застосування до нього штрафних
(фінансових) санкцій за неподання
податкових розрахунків сум доходу,
нарахованого на користь платників
податку і сум утриманого з них податку.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2012 року в задоволенні
вказаного позову відмовлено.

Позивач оскаржив вказану постанову
суду в апеляційному порядку,
посилаючись на те, що вона винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти вимог
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, просив відмовити
в її задоволенні.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча його належним чином було
повідомлено про дату, час та місце
апеляційного розгляду, що відповідно
до частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України
не перешкоджає розгляду справи у його
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта перевірки від 18 червня
2012 року № 4270/17-2/НОМЕР_2, складеного за
результатами позапланової виїзної
комплексної документальної перевірки
дотримання вимог законодавства про
оподаткування фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 за період з
01 січня 2012 року по 09 квітня 2012 року,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 03 липня 2012
року № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
податком з доходів фізичних осіб на
суму 2807.58 грн., з яких на 1838.06 грн.
за основним платежем та на 969.52 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для визначення позивачеві
податкових зобов'язань слугували
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог пункту 167.1 статті 167
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб на суму 1838.06 грн.
Підставою для застосування до позивача
штрафних санкцій в сумі 510.00 грн.
слугував висновок про порушення вимог
пунктів пункту 51.1 статті 51, пункту 176.2
статті 176 Податкового кодексу України.

Вказані висновки обґрунтовані
посиланням на те, що згідно наданих
податковому органу матеріалів
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, він використовував у своїй
діяльності найману працю ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які працювали у нього в
піцерії «Льофф» без належного
оформлення трудових договорів.
Зазначено, що позивачем не сплачено
податок з виплаченої вказаним особам
заробітної плати, а також не подано
податковий розрахунок форми 1-ДФ
«Податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку» за І квартал 2012 року та не
відображено виплати коштів фізичним
особам ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач в порушення вимог Кодексу
законів про працю України та
Податкового кодексу України
використовував працю трьох найманих
працівників, яким виплачено дохід в
розмірі 12711.42 грн. без укладених
трудових договорів та без відповідного
нарахування, утримання та
перерахування до бюджету податку з
доходів фізичних осіб, а відтак,
податкове повідомлення-рішення
прийняте ДПІ у м. Івано-Франківську на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, та скасуванню не
підлягає.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом. Згідно
з статтею 92 Конституції України
виключно законами України
встановлюються система оподаткування,
податки і збори.

Згідно із пунктом 163.1 статті 163
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб резидента є: загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід; доходи з джерела їх походження в
Україні, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання); іноземні доходи - доходи
(прибуток), отримані з джерел за межами
України.

Особою, відповідальною за обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків є
податковий агент. Податкові агенти
прирівнюються до платників податку і
мають права та виконують обов'язки,
встановлені цим Кодексом для платників
податків (стаття 18 Податкового кодексу
України).

Згідно із підпунктом 14.1.180 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковим агентом щодо податку на
доходи фізичних осіб є юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

З огляду на викладене, фізична
особа-підприємець, яка наймає за
трудовим чи цивільно-правовим
договором працівників, набуває статусу
податкового агента щодо податку на
доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок,
а також подавати у строки, встановлені
цим Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Відповідно до пункту 164.2 статті 164
Податкового кодексу України до
загального місячного оподатковуваного
доходу платника податку включаються
доходи у вигляді заробітної плати,
нараховані (виплачені) платнику
податку відповідно до умов трудового
договору (контракту); суми винагород та
інших виплат, нарахованих (виплачених)
платнику податку відповідно до умов
цивільно-правового договору.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
заробітна плата - це основна та
додаткова заробітна плата, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, які виплачуються (надаються)
платнику податку у зв'язку з
відносинами трудового найму згідно із
законом.

Отже, обов'язок нараховувати,
утримувати, та сплачувати податок з
доходів фізичних осіб, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковими агентами
нерозривно пов'язаний із фактом
нарахування та виплати доходу, зокрема,
у вигляді заробітної плати, інших
виплат чи винагороди працівнику
відповідно до умов трудового або
цивільно-правового договору.

Статтею 24 Кодексу законів про працю
України визначено, що трудовий договір
укладається, як правило, в письмовій
формі, крім випадків передбачених цією
статтею Кодексу. Укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу. При
цьому трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але
працівника фактично було допущено до
роботи.

Разом з тим, при укладенні трудового
договору громадянин зобов'язаний
подати паспорт або інший документ, що
посвідчує особу, трудову книжку, а у
випадках, передбачених законодавством,
також документ про освіту
(спеціальність, кваліфікацію), про стан
здоров'я та інші документи.

Трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника
(частина 1 статті 48 Кодексу законів про
працю України).

Натомість, в матеріалах справи
відсутні докази, які б свідчили про
фактичну роботу ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5
в піцерії «Льофф» під керівництвом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
зокрема, записів в трудових книжках,
договорів про надання будь-яких
цивільно-правових послуг, документів
про виплату вказаним особам заробітної
плати.

Також, слід зазначити, що в матеріалах
справи відсутні докази притягнення
позивача до кримінальної чи
адміністративної відповідальності за
порушення трудового чи кримінального
законодавства, що пов'язані із
відносинами останнього з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Враховуючи викладене вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про відсутність у податкового
органу підстав для прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення від 03 липня 2012
року № .

Вказані обставини судом першої
інстанції враховано не було, що
призвело до помилкового висновку про
правомірність донарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб та застосування
до нього штрафних санкцій.

Разом з тим, слід звернути увагу, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте за
відсутності для того правових підстав
та не породжує жодних правових
наслідків від моменту його прийняття, а
відповідно є таким, що підлягають
визнанню протиправним та скасуванню, а
не визнанню нечинним, як просив позивач
в поданій ним позовній заяві.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, що відповідно до
пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нової постанови про часткове
задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 10
вересня 2012 року по справі № 2а-2428/12/0970 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську про
визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення задовольнити
частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську від 03 липня 2012 року №
.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.М. Багрій

Д.М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 20
жовтня 2014 року