Справа № 2а/0106/425/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/37194/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Калашнікової
О.В.Суддів:Васильченко Н.В. Леонтович
К.Г. розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Євпаторійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 17
грудня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року у справі № 2а/0106/425/12 за позовом
ОСОБА_4 до Євпаторійської міської ради,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до
Євпаторійської міської ради про
скасування рішення № 5-51/38 від 30.10.2009
року «Про передачу в загальну сумісну
власність ОСОБА_5, ОСОБА_7 земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівль та споруджень».

Позовні вимоги мотивовано тим, що
оскаржуваним рішенням, відповідачем з
порушенням статті 120 Земельного
кодексу України здійснено
розпорядження земельною ділянкою, що
знаходиться в межах належного позивачу
домоволодіння.

Постановою Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 17
грудня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та задовольнити
позов.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, рішенням
виконавчого комітету Євпаторійської
міської ради народних депутатів №329
від 26.07.1996 року на підставі клопотання
Євпаторійського дослідно-механічного
заводу та заяв його працівників ОСОБА_7,
ОСОБА_10, узгоджено місце розташування
та розмір земельної ділянки для
будівництва останніми двохквартирного
житлового будинку по АДРЕСА_2 на
земельній ділянці орієнтованою площею
0,3 га. Земельна ділянка до цього
використовувалася Євпаторійським
досвідно-механічним заводом як
господарський двір.
Архітектурно-планувальне завдання №3
на будівлю двохквартирного житлового
будинку замовниками ОСОБА_7, ОСОБА_10
було узгоджено 14.10.1996 року з головним
архітектором м. Євпаторії. Із змісту
зазначеного
архітектурно-планувального завдання,
ділянка проектування розташована у
селітебній, північно-східній частині
міста, оточена малоповерховою
індивідуальною забудовою, на сході
виходить на вул. Партизанську, на
півночі межу з ТП. Орієнтовна площа
ділянки проектування - 0,3 га. На ділянці
проектування розташований навіс для
автомашин, що підлягав знесенню.

Рішенням виконкому Євпаторійської
міської ради народних депутатів
Автономної Республіки Крим від 11.04.1997
року №117/1 затверджено технічний звіт
по встановленню меж земельної ділянки,
виконаний Євпаторійським відділом
міського кадастру та геодезії,
вирішено видати Державний акт на право
постійного користування землею ОСОБА_7
та ОСОБА_10 на земельну ділянку площею
297,62 кв. м. по АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, надати земельну
ділянку у рівних частках, у зв'язку з
чим їм видано державний акт на право
постійного користування вільною
земельною ділянкою площею 0,0298 га по
АДРЕСА_2.

У зв'язку зі змінами у земельному
законодавстві ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у 2001
році звернулися до Євпаторійської
міської ради про передачу їм
зазначеної земельної ділянки у
власність.

Рішенням Євпаторійської міської ради
№24-3/130 від 05.08.2002 року їм була передана у
спільну сумісну власність земельна
ділянка площею 298,00 кв. м за адресою:
АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд, міське
управління земельних ресурсів було
зобов'язано внести зміни у облік та
перерозподіл земель міста та оформити
і видати ОСОБА_7 та ОСОБА_10 державний
акт на право спільної сумісної
власності на вказану земельну ділянку.
Крім того, пунктом 3 вирішено рішення
Євпаторійського міськвиконкому №117/1
від 11 квітня 1997 року вважати втратившим
чинність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер та за життя
не встиг отримати державний акт на
земельну ділянку.

Свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 13 грудня 2004 року визначено
право на спадкове майно ОСОБА_10 (1/2
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5).

За договором дарування від 16 вересня 2006
року ОСОБА_4 прийняла як дарунок ціле
домоволодіння АДРЕСА_2. За змістом
договору дарування домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 507 кв.м, яка відноситься до
земель житлової та громадської
забудови, на яку рішення про передачу
її у власність або оренду не
приймалося, державний акт на право
власності або користування не
видавався.

Рішенням Євпаторійської міської ради
№5-51/38 від 30.10.2009 року було затверджено
технічну документацію по відводу
земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2,
та передано їм у спільну сумісну
власність дану земельну ділянку площею
0,0298 га, (кадастровий номер :01:035:0237)
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що позовні
вимоги є безпідставними, оскільки
оскаржуваним по справі рішенням не
порушені права позивачки, а рішення
прийняте з урахуванням визначеним
земельним законодавством права
користування земельною ділянкою за
ОСОБА_7 та спадкових прав ОСОБА_5

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій передчасними, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить у тому числі
розпорядження землями територіальних
громад та передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни і юридичні
особи здобувають право власності й
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їхніх
повноважень.

Відповідно до статті 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
виключною компетенцією сільських,
селищних, міських рад є вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

До відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать у тому числі повноваження з
надання під забудову та для інших
потреб земель, що перебувають у
власності територіальних громад.

Відповідно до статті 93 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
час виникнення спірних відносин) право
оренди земельної ділянки може
відчужуватися, у тому числі
продаватися на земельних торгах, а
також передаватися у заставу, спадщину,
вноситися до статутного фонду
власником земельної ділянки - на строк
до 50 років, крім випадків, визначених
законом.

Згідно статті 120 Земельного кодексу
України до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначено, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування. Якщо житловий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у
користування, то в разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Відмовляючи у задоволені позову, суди
попередніх інстанцій вважали, що
позивачем не надано належних доказів
порушення її прав, оскільки не доведено
накладення земельних ділянок.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у відповідності до
договору дарування домоволодіння від
16.09.2006 року, домоволодіння позивача за
адресою АДРЕСА_2 на земельній ділянці
площею 507, 00кв.м, а згідно оскаржуваного
рішення у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_7
передано земельну ділянку 0, 0298га за
цією ж адресою.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 наполягає
на тому, що спірна земельна ділянка
знаходиться у межах будівництва нею
нового будинку, замість отриманого від
попереднього власника.

Відповідно до статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти позову. Суб'єкт владних
повноважень повинен подати суду всі
наявні у нього документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі. У разі невиконання цього
обов'язку суд витребує названі
документи та матеріали. Суд може
збирати докази за власною ініціативою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що питання ідентифікації
спірної земельної ділянки, суди першої
та апеляційної інстанцій залишили без
з'ясування та належної оцінки, чим
допустили суттєве порушення норм
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення у даній
справі постановлені з порушенням норм
процесуального права, які не можуть
бути усунені в суді касаційної
інстанції.

Відповідно до статті 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того, чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанції
у межах касаційної скарги.

Відповідно до статті 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 223, 227, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Євпаторійського міського
суду Автономної Республіки Крим від 17
грудня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша