Справа № 818/2226/14
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 р.
Справа № 818/2226/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.

за участю секретаря судового засідання
- Токар Ю.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Лободи Ю.О.,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Сумського міського управління юстиції
у Сумській області, третя особа: ОСОБА_6
про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Державного реєстратора Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
Сумській області Прилєпи Лілії
Юріївни про скасування рішення про
державну реєстрацію прав (з відкриттям
розділу), індексний номер 13052511 від
15.05.2014р., відповідно до якого було
зареєстровано право власності на
квартиру, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2, за суб'єктом - ОСОБА_6,
податковий номер НОМЕР_1.

Зважаючи на те, що рішення по даній
справі може вплинути на права, свободи
або обов'язки ОСОБА_6, судом , відповідно
до ст..53 КАС України, було залучено дану
особу в якості третьої особи на боці
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача у повному обсязі
підтримали позовні вимоги та просили
суд їх задовольнити. Позиція позивача
обґрунтовується наступним:

На підставі ордеру № 1724 від 28.08.1996р.
позивач разом з членами сім'ї вселилися
в двохкімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_2, житлова площа квартири
становить 26,7 кв.м., загальна площа - 47,4
кв.м.

Житловий будинок, де розташована
квартира, після введення його в
експлуатацію знаходиться на балансі
Сумської механізованої колони № 5 ВАТ
«Полтаваенерго», не входить до
статутного фонду господарського
товариства і переданий на баланс
Сумської МПМК-28 Сумського обласного
міжгосподарського об'єднання по
будівництву «Облагробуд» де працювала
мати позивача, яка отримала
вищезазначений ордер.

Як зазначає позивач, у червні 2014 року
він дізнався про проведення реєстрації
квартири на ОСОБА_6 під час розгляду
цивільної справи у Зарічному районному
суді в м.Суми. Так, до місцевого суду
ОСОБА_4 було подано позовну заяву до
ОСОБА_1, ОСОБА_8, 3-тя особа Зарічний РВ у
м. Суми УДМС України в Сумській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням. Позовні вимоги у
зазначеній справі ґрунтуються на тому,
що ОСОБА_4 набув право власності на
підставі укладеного з акціонерним
товариством «Полтаваелектро» договору
купівлі- продажу двокімнатної квартири
загальною площею 47,1 м.кв. за адресою:
АДРЕСА_2. Право власності зареєстроване
реєстраційною службою Сумського
міського управління юстиції згідно
рішення про державну реєстрацію прав
та обтяжень, індексний номер:13052511 від
15.05.2014р., що підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Позивач вважає, що держреєстрація
права власності на вище вказане майно
за ОСОБА_4 була проведена незаконно,
оскільки державним реєстратором при
здійсненні державної реєстрації
недотримано вимог Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень». Так,
відповідно до ч.4 ст.9 Закону, державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації. Однією із процедур порядку
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, відповідно до ст.15 Закону, є
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень. Згідно ч.2 ст.9
Закону державний реєстратор, зокрема,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом).

Позивач зазначає, що згідно витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, підставою виникнення
права власності став договір
купівлі-продажу від 11.09.1997 року, який
укладено в простій формі між ВАТ
«Полтаваелектро» та ОСОБА_4 та не
зареєстрований у виконавчому комітеті
місцевої ради народних депутатів. При
цьому, позивач посилається на ст. 227 ЦК
УССР, який діяв на момент укладення
договору купівлі-продажу квартири,
відповідно до якого визначено, що
договір купівлі-продажу жилого будинку
підлягав нотаріальному посвідченню та
реєстрації у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів.
Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього
Кодексу).

Таким чином, договір купівлі-продажу
квартири, укладений між ВАТ
«Полтаваелектро» та ОСОБА_4 від 11.09.97р.,
на переконання позивача, є недійсним
через невідповідність його вимогам
закону, а тому він є не укладеним та не
може створювати прав та обов'язків для
сторін, в тому числі і для Державної
реєстраційної служби.

З урахуванням викладених обставин,
позивач та представник позивача
просили суд задовольнити позовні
вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що вимоги позивача
не визнає та вважає їх неправомірними
з підстав викладених у письмовому
запереченні (а.с.18-19, 74).

Так, відповідач звертає увагу суду на
те, що позивач, як на підставу своїх
вимог зазначає, що договір купівлі-
продажу квартири АДРЕСА_2 укладений між
ВАТ «Полтаваелектро» в особі Сумської
механізованої колони №5 та фізичною
особою ОСОБА_4 є нікчемним з підстав
недотримання вимог ст. 227 ЦК УРСР (ВР
УРСР, від 18.07.1963). Проте, такі
обґрунтування позивача з цього
приводу, на переконання відповідача, є
хибними оскільки поняття нікчемного
договору було введено в дію лише в
Цивільному кодексі (ВР України, від
16.01.2003, № 435-ІУ).

На момент укладення договору діяв
кодекс 1963р., а отже на всі
взаємовідносини (договір
купівлі-продажу квартири) повинні були
бути врегульовані саме ним. Отже
виходячи з викладеного відповідач
зазнає, що ст.227 ЦК України (ВР УРСР, від
18.07.1963) чітко передбачала, що Договір
купівлі-продажу ж и л о г о б у д и н к
у повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу). Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів. Але ж згідно договору від
11.09.1997р. укладеному між АТ
«Полтаваелектро» в особі Сумської
механізованої колони №5 та фізичною
особою ОСОБА_4 предметом договору був
не жилий будинок, а к в а р
т и р а , отже нотаріальне посвідчення
його не потребувалося. Крім цього.
Відповідач зазначає, що твердження
позивача про недійсність договору не
підтверджені відповідним судовим
рішенням, до суду з відповідним позовом
позивач не звертався.

Крім вищевикладеного, відповідач також
просить суд врахувати, що позивач до
реєстраційної служби з заявою про
скасування державної реєстрації не
звертався, відповідно відсутнє
рішення державного реєстратора про
відмову у скасуванні відповідного
рішення про держреєстрацію права
власності за ОСОБА_4

В судовому засіданні представник
відповідача просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

З-я особа - ОСОБА_4 та представник 3-ї
особи в судовому засіданні зазначили,
що вимоги позивача не визнають,
вважають, що державна реєстрація права
власності на квартиру за адресою
АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 було зареєстровано у
відповідності до норм чинного
законодавства, зокрема у відповідності
до Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», а тому підстави
для скасування рішення державного
реєстратора індексний номер: 13052511 від
15.05.2014р. відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні докази по
справі, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи,
14.05.2014р. до реєстраційної служби
Сумського міського управління юстиції
Сумської області було подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, яку подав ОСОБА_5, що діє на
підставі відповідним чином оформленої
довіреності, для проведення державної
реєстрації права власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

Судом було досліджено реєстраційну
справу (а.с.58-73) з якої вбачається, що до
зазначеної заяви для проведення
реєстрації було подано відповідний
пакет документів, а саме (а.с.63):

- договір купівлі-продажу, серія та
номер: б/н, виданий 11.09.1997р., видавник:
Відкрите акціонерне товариство
«Полтаваелектро»;

- довідка-характеристика, серія та
номер б/н, виданий 30.04.2014р., видавник
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інститут
Сумипроект»;

- технічний паспорт, виданий 30.04.2014р.,
видавник - ТОВ «Інститут Сумипроект».

15 травня 2014 року, державний реєстратор
прав на нерухоме майно Прилєпа Лілія
Юріївна, розглянувши вищезазначену
заяву та додані до неї документи,
прийняла Рішення №13052511 про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.73),
відповідно до якого здійснено державну
реєстрацію права власності на квартиру
(АДРЕСА_2) за ОСОБА_6.

Позивач - ОСОБА_1 про зазначену
реєстрацію права власності дізнався
лише у червні 2014 року, коли йому стало
відомо про відкриття провадження у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_8, 3-тя особа Зарічний РВ у
м. Суми УДМС України в Сумській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

Натомість, щодо права користування
зазначеним житловим приміщенням,
позивач зазначає наступне:

Відповідно до договору на дольову
участь в будівництві 3-х поверхового 24-х
квартирного житлового будинку по
АДРЕСА_2 Сумською механізованою
колоною № 5 ВАТ „Полтаваелектро" були
виділені підрядній організації МПМК-28
Сумського обласного міжгосподарського
об'єднання по будівництву
«Облагробуд», в рахунок 10% від
побудованої житлової площі, дві
квартири: 2-х кімнатна № 8 і 3-х кімнатна
№ 14.

Згідно рішення (протокол № 5 від 30.06.1996
р.) спільного засідання адміністрації,
профспілкового комітету, ради
трудового колективу Сумської МПМК-28
Сумського обласного міжгосподарського
об'єднання по будівництву „Облагробуд"
ОСОБА_9 (матері позивача) на сім'ю в
складі 5 осіб: мати, батько, трьох синів,
була виділена двохкімнатна квартира.

На підставі ордеру № 1724 від 28.08.1996 р.
позивач разом з членами сім'ї вселилися
в двохкімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_2.

На переконання позивача, рішення
державного реєстратора про реєстрацію
права власності на вищезазначену
квартиру за ОСОБА_4, є протиправним,
оскільки Договір купівлі-продажу
квартири від 11.09.1997р. нотаріально не
посвідчений, а отже, укладений з
порушенням вимог, передбачених ст..227
ЦК УРСР, який діяв на момент укладання
даного договору, що є підставою для
визнання його недійсним.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позовних вимог щодо скасування
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав від 15.05.2014р.
(індексний номер 13052511), суд виходить з
наступного:

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією прав на нерухоме майно та
їх обтяжень регулюються Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 Закону
державний реєстратор, зокрема,
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/а бо договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав; у разі
потреби вимагає подання передбачених
законодавством додаткових документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Як встановлено ч.4 ст.9 Закону, державний
реєстратор самостійно приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів,
що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення
факту відсутності підстав для
відмови в державній реєстрації прав та
їх обтяжень, зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Як було встановлено в судовому
засіданні, у відповідності до ст..15
зазначеного Закону, державним
реєстратором було здійснено
прийняття і перевірка документів, що
подавались 3-ю особою для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
здійснено реєстрацію заяви. В
подальшому, встановлено факт
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень та прийнято рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, яке є предметом спору по
даній справі.

Підстави для скасування рішення
державного реєстратора про державну
реєстрацію прав від 15.05.2014р. (індексний
номер 13052511) відсутні, оскільки
підставою для реєстрації права
власності, у відповідності до ст..19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» є, зокрема,
договори, укладені у порядку
встановленому законом.

Суд бере до уваги посилання
відповідача на те, що стаття 227 ЦК
УРСР(ВР УРСР, від 18.07.1963), який діяв на
момент укладення договору
купівлі-продажу від 11.09.1997р., чітко
передбачала, що Договір
купівлі-продажу ж и л о г о б у д и н к
у повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу). Договір
купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів. При цьому, згідно договору
від 11.09.1997р. укладеному між АТ
«Полтаваелектро» в особі Сумської
механізованої колони №5 та фізичною
особою ОСОБА_6, предметом договору був
не жилий будинок, а к в а р т и р а.
Отже, нотаріальне посвідчення договору
не потребувалося.

Крім цього, суд також вважає за
доцільне зазначити, що до суду не
надано доказів звернення позивача до
реєстраційної служби з заявою про
скасування рішення про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_4
Відповідно, відсутнє рішення
державного реєстратора про відмову у
скасуванні відповідного рішення про
держреєстрацію права власності за
ОСОБА_4

Посилання позивача на недійсність
правочину укладеного між ВАТ
«Полтаваелектро» в особі Сумської
механізованої колони №5 та фізичною
особою ОСОБА_6, суд не може взяти до
уваги, оскільки правочини, що
передбачені ст..227 ЦК УРСР належать до
оспорюваних. Відповідно, обставини на
які посилається позивач у письмових
поясненнях (а.с.27-29), зокрема щодо
сумнівів у законності договору
купівлі-продажу, мають доводитися
позивачем у іншій справі у разі
звернення до суду з позовною заявою в
порядку цивільного провадження.
Посилання позивача на нікчемність
правочину також є безпідставним,
оскільки це поняття (нікчемний
правочин (договір)) було введено в дію
лише в Цивільному кодексі (ВР України
від 16.01.2003р. №435-ІУ).

Посилання позивача на постанову
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільний справ про визнання
правочинів недійсними» також не можуть
бути взяті судом до уваги, оскільки
даною постановою Пленуму ВСУ визначено
практику розгляду цивільних справ,
тоді як до компетенції окружного
адміністративного суду розгляд
цивільних справ, у тому числі про
визнання правочинів недійсними та про
визнання права власності на нерухоме
майно, не відноситься.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача про
скасування рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Сумській області Прилєпи Лілії
Юріївни про державну реєстрацію прав
(з відкриттям розділу), індексний номер
13052511 від 15.05.2014р., не підлягають
задоволенню у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Сумського міського управління юстиції
у Сумській області, третя особа: ОСОБА_6
про скасування рішення -відмовити в
повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено
27.10.2014р.

Суддя (підпис)
О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя
О.М. Кунець