Справа № 2а-3144/10
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" вересня 2014 р. м. Київ
К/9991/20104/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Маринчак Н.Є.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Попільнянської
міжрайонної державної податкової
інспекції Житомирської області

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 28.10.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2011

у справі № 2а-3144/10

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2

до Попільнянської міжрайонної
державної податкової інспекції
Житомирської області

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 28.10.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.03.2011, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Попільнянському районі Житомирської
області від 09.09.2009 № /0 в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у загальній
сумі 91605 грн., в тому числі: в сумі 61070
грн. основного платежу та в сумі 30535 грн.
штрафних санкцій. В задоволенні решти
позову відмовлено.

Попільнянська МДПІ подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення в частині
задоволення позову та ухвалити нове
судове рішення про відмову в позові в
цій частині. Посилається на порушення
судами норм матеріального права: п. 1.25
ст. 1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 № 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Попільнянською
міжрайонною державною податковою
інспекцією Житомирської області
проведено планову виїзну перевірку, в
результаті якої складено акт від 27.08.2009
№ 391/17-01/НОМЕР_1.

На підставі акту перевірки за
податковим повідомленням-рішенням від
09.09.2009 № /0 визначено позивачеві
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 109828,50 грн. (73219
грн. - основний платіж, 36609,5 грн. -
штрафні санкції), в тому числі:

- в сумі 61070 грн. основного платежу та у
сумі 30535 грн. штрафних санкцій за
порушення п.п. 4.5.1 п. 4.5 ст. 4, п.п. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР
(далі - Закон № 168/97-ВР), що полягали у
нездійсненні коригування податкового
кредиту за листопад 2008 року за
операціями з ТОВ «Сьомий Буд Трест»
щодо надання послуг. Податковий орган
вважає, що позивач повинен
відкоригувати податковий кредит в
сторону зменшення у зв'язку з
неможливістю здійснити компенсацію
вартості отриманих послуг у ТОВ
«Сьомий Буд Трест», яке визнане
банкрутом за рішенням суду;

- в сумі 1372 грн. основного платежу та у
сумі 686 грн. штрафних санкцій, за
порушення п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
№ 168/97-ВР, які полягали у неправомірному
включенні до складу податкового
кредиту в лютому 2008 року податку на
додану вартість за нікчемними
правочинами з ФОП ОСОБА_3 щодо надання
транспортних послуг. Висновки про
нікчемність вказаних правочинів
ґрунтуються на тому, що згідно з
відповіддю Дубенської ОДПІ від 14.08.2009 №
17-9 ФОП ОСОБА_3 відсутній за адресою
місцезнаходження;

- в сумі 10777 грн. основного платежу та у
сумі 5388,5 грн. штрафних санкцій за
порушення п. 7.2, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
№ 168/97-ВР, що полягали у включенні
позивачем до складу податкового
кредиту в лютому 2008 року податку на
додану вартість за операціями з ТОВ
«Ватертайм» щодо надання послуг
(подача та монтаж бетононасоса), які не
призначені для використання в
господарській діяльності.

Інших правових та фактичних підстав
для визначення позивачеві податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість податковою інспекцією не
встановлено.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
09.09.2009 № /0 в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальній сумі 91605
грн., в тому числі: 61070 грн. основного
платежу та 30535 грн. штрафних санкцій,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
недоведеності податковим органом
факту змін сум компенсації вартості
отриманих у ТОВ «Сьомий Буд Трест»
послуг.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередній інстанцій
норм матеріального права, на які
посилається податкова інспекція у
касаційній скарзі, та вважає, що суди
попередніх інстанцій повно встановили
обставини у справі та надали їм правову
оцінку на підставі законодавства, що
підлягало застосуванню до спірних
відносин.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, необхідними підставами
для включення платником податку до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товару, робіт
чи послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності; сплата (нарахування) сум
податку на додану вартість у зв'язку із
таким придбанням.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій обставин, позивачем
сформовано податковий кредит за
листопад 2008 року за операціями з
придбання ремонтно-будівельних робіт
відповідно до укладеного з ТОВ «Сьомий
Буд Трест» договору від 03.09.2008 № 68.

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 цього договору ціна
виконання 1 кв.м. (1 м.п.) визначається
відповідно до оформленого акту.

Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 вказаного
договору остаточний розрахунок з
підрядником за виконані роботи
проводиться після підписання
технічного акту виконаних робіт із
закінченням граничного строку, який
встановлюється замовником та залежить
від типу покриття підлоги.

Кредиторська заборгованість ФОП
ОСОБА_2 у сумі 366421,8 грн. виникла
внаслідок нездійснення розрахунків з
контрагентом ТОВ «Сьомий Буд Трест» за
ремонтно-будівельні роботи, виконання
яких підтверджується накладними від
03.09.2008, від 25.03.2008.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 25.11.2008 № БЗ/309/08
ТОВ «Сьомий Буд Трест» визнано
банкрутом.

Позиція відповідача полягає в тому, що
позивач повинен був здійснити
коригування податкового кредиту за
листопад 2008 року, зменшивши його на
суму податку на додану вартість за
кредиторською заборгованістю перед
ТОВ «Сьомий Буд Трест» у зв'язку з
ліквідацією останнього, вважаючи таку
заборгованість безнадійною в
розумінні п. 1.25 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР, а надані вказаним
контрагентом послуги - безоплатними.

Суд касаційної інстанції знаходить
правильним висновок судів про
необґрунтованість вказаної позиції
контролюючого органу, з огляду на таке.

Згідно з п. 4.5 ст. 4 Закону № 168/97-ВР, якщо
після поставки товарів (послуг)
здійснюється будь-яка зміна суми
компенсації їх вартості, включаючи
наступний за поставкою перегляд цін,
перерахунок у випадках повернення
товарів особі, яка їх надала, суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту постачальника та отримувача
підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до п.п. 4.5.1 п. 4.5 ст. 4 Закону №
168/97-ВР, якщо внаслідок такого
перерахунку відбувається збільшення
або зменшення суми компенсації на
користь платника податку
постачальника, то: а) постачальник
відповідно збільшує/зменшує суму
податкових зобов'язань за наслідками
податкового періоду, протягом якого
був проведений такий перерахунок, та
надсилає отримувачу розрахунок
відкоригованого значення податку; б)
отримувач відповідно збільшує/зменшує
суму податкового кредиту за наслідками
такого податкового періоду, якщо він є
зареєстрованим як платник ПДВ на дату
проведення перерахунку.

Зі змісту наведених положень
вбачається, що обов'язок отримувача
послуг щодо коригування податкового
кредиту в звітному періоді в сторону
зменшення виникає у разі зменшення
суми компенсації вартості таких
послуг.

Пункт 1.25 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР, на яку посилається
відповідач, безнадійною визначає
заборгованість фізичної особи-суб'єкта
підприємницької діяльності або
юридичної особи, оголошених банкрутами
у порядку, встановленому законом, або
при їх ліквідації.

Однак, Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не регулює порядок оподаткування
податком на додану вартість. До того ж
п. 1.25 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
стосується заборгованості юридичної
особи, оголошеної банкрутом, і не
поширюється на заборгованість
підприємства перед банкрутом.

Зі змісту ч. 2 ст. 33, ч. 2 ст. 38 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», ч. 2 ст. 104, ч. 5 ст. 111
Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 59
Господарського кодексу України
вбачається, що момент припинення
юридичної особи (суб'єкта
господарювання) пов'язується з
внесенням до державного реєстру запису
про припинення такої особи (суб'єкта
господарювання).

Статтею 36 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» встановлено порядок
проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи в
результаті її ліквідації, зі змісту
якої вбачається, що такій реєстрації
передує процедура ліквідації.

Положеннями ст.ст. 37, 38 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 № 2343-ХІІ передбачено
наслідки визнання боржника банкрутом
судовим рішенням, зі змісту яких
вбачається, що після прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом з метою
відновлення платоспроможності та
задоволення вимог кредиторів суд може
прийняти рішення про відкриття
ліквідаційної процедури або про
введення процедури санації.

Враховуючи викладене, визнання
юридичної особи банкрутом судовим
рішенням не є припиненням її
підприємницької діяльності, що, своєю
чергою, не припиняє і не змінює
зобов'язань контрагентів такої особи
за укладеними раніше договорами.

Крім того, на користь висновку про
відсутність підстав вважати
зобов'язання позивача зі сплати за
виконані будівельно-монтажні роботи
припиненими чи зміненими суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
посилаються на договір від 01.10.2008,
відповідно до якого ТОВ «Сьомий Буд
Трест» як первісний кредитор повністю
відступив на користь ТОВ «Укрянбуд»
право вимоги щодо позивача за
договором від 03.03.2008 № 68. При цьому
актом перевірки та судами не
встановлено факту зміни сторонами
вартості будівельно-монтажних робіт
або обсягу компенсації за їх виконання.

Суд касаційної інстанції також
знаходить правильним висновок судів
про безпідставність посилань
податкового органу на те, що виконані
ТОВ «Сьомий Буд Трест»
ремонтно-будівельні роботи є
безоплатно наданими послугами у
розумінні п. 1.23 ст. 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР, оскільки умовами
договору від 03.09.2008 № 68 передбачено
ціну за такі послуги.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли правильного висновку щодо
відсутності у ФОП ОСОБА_2 підстав для
коригування податкового кредиту за
листопад 2008 року відповідно до п.п. 4.5
ст. 4 Закону України «Про податок на
додану вартість», та, відповідно, про
протиправність податкового
повідомлення-рішення від 09.09.2009 №
/0.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення касаційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Попільнянської
міжрайонної державної податкової
інспекції Житомирської області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 28.10.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун