Справа № 802/3410/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 жовтня 2014 р.
Справа № 802/3410/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Жернакова М. В., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Київського міського центру зайнятості
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
Київський міський центр зайнятості
(далі - Київський МЦЗ, позивач) з
адміністративним позовом до ОСОБА_1
(далі - ОСОБА_1, відповідач) про
стягнення незаконно отриманих коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 надано статус безробітної та
призначено виплату відповідної
допомоги. Однак, як зазначає позивач,
внаслідок проведеної перевірки
встановлено, що відповідач в період
отримання такої допомоги отримувала
дохід. Оскільки приписи наказу про
відшкодування виплаченої суми
відповідачем у добровільному порядку
не виконані, тому позивач звернувся до
суду з позовом про їх примусове
стягнення.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, зазначивши у
позовній заяві про розгляд справи за
його відсутності.

Відповідач в судове засідання також не
прибула, про дату, час та місце судового
засідання повідомлена належним чином.
Повістка про виклик до суду була
направлена відповідачу на адресу її
реєстрації, проте до суду повернувся
невручений конверт. Відповідно до ч. 11
ст. 35 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на викладене та враховуючи
достатність наявних у справі доказів,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності сторін у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
установив такі фактичні обставини.

03.12.2013 ОСОБА_1 звернулася до
Оболонського районного центру
зайнятості в місті Києві з заявою про
надання їй статусу безробітного.
Наказом від 10.12.2013 №НТ131210 ОСОБА_1 надано
статус безробітної та призначено
виплату відповідної допомоги.

На підставі запиту Оболонського РЦЗ
від 13.05.2014 №24-2587 Солом'янський РЦЗ
провів звірку (перевірку)
достовірності даних щодо перебування в
трудових відносинах та отримання
доходу гр. ОСОБА_1 в ТОВ "Астеліт" у 4
кварталі 2013 року. Під час перевірки
встановлено, що гр. ОСОБА_1 надавала
послуги з надання інформації ТОВ
"Астеліт" з 01.08.2012, про що складений акт
№ 528 від 29.05.2014. Відповідно до звіту ТОВ
"Астеліт" форми 1 ДФ за 4 квартал 2013 року
та листа від 29.05.2014 № 2505 відповідач
отримала дохід у розмірі 5939,94 грн.

Наказом від 06.05.2014 № 136 директор
Оболонського РЦЗ м. Києва прийняв
рішення про визнання виплаченого гр.
ОСОБА_1 матеріального забезпечення в
сумі 13277,70 грн. безпідставним та таким,
що підлягає стягненню з вини особи.
06.06.2014 ОСОБА_1 направлено повідомлення
№24-3016 про повернення незаконно
отриманої допомоги по безробіттю в
сумі 13277,70 грн. Проте станом на день
розгляду справи отримані кошти на
рахунок центру зайнятості відповідач
не повернула.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються законами
України від 22.03.1991 № 803-XII "Про
зайнятість населення" та від 02.03.2000 №
1533-III "Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Згідно зі статтею 2 Закону України від
22.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість населення"
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Статтею 25 Закону України від 22.03.1991 №
803-XII "Про зайнятість населення"
передбачено, що держава створює умови
незайнятим громадянам у поновленні їх
трудової діяльності та забезпечує їм
такі види компенсацій, зокрема, виплату
в установленому порядку допомоги по
безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України від 02.03.2000
№ 1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття".

Згідно зі статтею 7 Закону України від
02.03.2000 № 1533-III "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" видами
забезпечення за цим Законом є, зокрема,
допомога по безробіттю.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону
України від 02.03.2000 № 1533-III "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Однак, в порушення цих норм відповідач
не подала відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їй
відповідного виду забезпечення. В
такому випадку отримана нею сума
виплаченого забезпечення підлягає
поверненню. Згідно з розрахунком
виплаченого забезпечення ОСОБА_1
отримала за період з грудня 2013 по
травень 2014 року 13277,70 грн. Станом на день
розгляду справи докази добровільного
повернення сказаної суми коштів у суду
відсутні.

Відповідно до статті 39 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" спори, які виникають із
правовідносин за цим Законом
вирішуються в судовому порядку.

Згідно з пунктом 6 розділу 3 Положення
про Київський міський центр
зайнятості, затвердженого директором
Державного центру зайнятості 18 травня
2011 року, одним із основних завдань
Київського міського центру зайнятості
є контроль за цільовим використанням
коштів Фонду.

Київський міський центр зайнятості,
відповідно до покладених на нього
завдань, представляє інтереси Фонду в
судових та інших органах (пункт 11
розділу 4 Положення) та має право
стягувати кошти у випадках,
передбачених Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 з у період з
01.08.2012 по 29.05.2014 перебувала у трудових
відносинах з товариством з обмеженою
відповідальністю "Алан", тобто належала
до категорії зайнятого населення, та
отримувала допомогу по безробіттю в
центрі зайнятості, суд доходить
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) відповідно до
положень ст. 94 КАС України стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер
НОМЕР_1) незаконно отримані кошти в сумі
13277,70 грн. (тринадцять тисяч двісті
сімдесят сім грн. 70 коп.) на користь
Київського міського центру зайнятості.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя /підпис/
Жернаков Михайло Володимирович

Згідно з оригіналом:

Суддя:

Секретар: