Справа № 2а-4355/11/1070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/38012/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Карася О.В.

Федорова М.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Приватного підприємства «Контраст»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012

у справі № 2а-4355/11/1070

за позовом Приватного підприємства
«Контраст»

до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Контраст» (далі
по тексту - позивач, ПП «Контраст»)
звернулось до суду з позовом до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області (далі по тексту - відповідач,
Бориспільська ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
16.09.2011 № та №, якими
визначено суму податкового
зобов`язання за платежами: податок на
додану вартість у розмірі 378102,50 грн., з
яких: 302482,00 грн. - за основним платежем;
75620,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями; податок на прибуток
підприємства у розмірі 297313,25 грн., з
яких: 262728,00 грн. - за основним платежем;
34585,25 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23.12.2011 позов
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Бориспільської ОДПІ Київської області
проведено планову виїзну перевірку з
питань дотримання ПП «Контраст» вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2005 по
31.03.2011.

За результатами перевірки зафіксовано
порушення позивачем вимог пп. 5.2.1 п. 5.2,
пп. 5.3.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», пп. 7.2.3, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1,
пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 та п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України.

На підставі висновків перевірки
податковим органом прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з наступного,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції та помилково не погодився
суд апеляційної інстанції.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

У п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються, зокрема, із
витрат операційної діяльності та інших
витрат.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.6 наведеної
статті витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати. Собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

За приписами п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Відповідно до п. 138.4 та п. 138.5 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
всі необхідні первинні бухгалтерські
документи є в наявності у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.1, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт і послуг), вартість яких
відноситься до складу витрат
виробництва (обігу).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за придбаний товар
(роботи, послуги) до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи,
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні».

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, виписаними
позивачу його контрагентом.

Жодних доказів, які б підтверджували
порушення з боку позивача при
укладанні договорів публічного
порядку, відповідачем не надано. На час
укладання договорів із позивачем, його
контрагент був платником ПДВ згідно
чинного законодавства та належним
чином зареєстрованим у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, тобто мав
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентом, судом першої інстанції
правомірно не прийняті до уваги,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалене
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012 та
залишення в силі постанови Київського
окружного адміністративного суду від
23.12.2011.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Контраст» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2012
скасувати та залишити в силі постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 23.12.2011.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.В. Карась (підпис)М.О.
Федоров