Справа № 813/3669/13-а
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.

Справа № 876/10875/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представника позивача Вакуліча В.В.,

представника відповідача Юрченка Ю.А.,

представника третьої особи Мариняка
А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у місті
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у місті Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Приватне підприємство «Центр
безпеки бізнесу», Товариство з
обмеженою відповідальністю «Сучасні
торговельні рішення», про скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Львівська кондитерська фабрика
«Світоч» звернулось до суду з позовом
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові Державної податкової служби,
яку суд першої інстанції відповідно до
ст. 55 Кодексу адміністративного
судочинства замінив на її
правонаступника - Спеціалізовану
державну податкову інспекцію з
обслуговування великих платників
податків у місті Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, яким просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення відповідача від
26.04.2013 року № /1745, яким йому
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств на 22029,50 грн., з них 18400,50 грн.
основний платіж і 629,00 грн. штрафні
(фінансові) санкції, та № /1744, яким
йому збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму
473655,00 грн., з них 324645,00 грн. основний
платіж та 149010,00 грн. штрафні (фінансові)
санкції.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року позов задоволено повністю.

Постанова мотивована тим, що
господарські операції позивача з ПП
«Центр безпеки бізнесу» та ТзОВ
«Сучасні торговельні рішення» мали
реальний характер, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами. Попри свій
обов'язок, відповідач не довів суду
неможливості здійснення зазначеними
контрагентами позивача господарської
діяльності, як це зазначено в акті
перевірки, а висновки податкового
органу про завищення показників
податкового кредиту та заниження
зобов'язань по податку на прибуток за
наслідками господарських операцій
позивача з названими контрагентами
ґрунтуються лише на результатах
перевірок цих же контрагентів, які
проводили органи державної податкової
служби за місцем їх реєстрації. Також
суд дійшов висновку, що висновки
відповідача про порушення позивачем
вимог ст. ст. 203, 215, 216, 228 Цивільного
кодексу України відповідач зробив з
перевищенням компетенції органів
державної податкової служби, оскільки
ні Податковий кодекс України, ні Закон
України «Про державну податкову службу
України» не надають податковим органам
повноважень на встановлення фактів
порушення платниками податків норм
цивільного або господарського
законодавства.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає її
незаконною та необґрунтованою,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, а
також суд порушив норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить постанову
скасувати та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що господарські
операції позивача з ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення» та ПП «Центр
безпеки бізнесу» не мають достатньої
доказовості, що свідчить про те, що
фактично поставок товарів (послуг) не
було. Зокрема, позивач не надав
ліцензій, товарно-транспортних
накладних чи інших документів щодо
транспортування товару, актів
прийому-передачі товару, сертифікатів
відповідності на товар, довіреностей
на отримання товару. Крім того, під час
перевірки використано акт
позапланової виїзної перевірки ПП
«Центр безпеки бізнесу», складений
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Львова, та
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення», складений
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі м. Києва, з яких
встановлено, що господарські операції
ТзОВ «Сучасні торговельні рішення» та
ПП «Центр безпеки бізнесу» з їх
контрагентами, за наслідками яких вони
формували податковий кредит та
податкові зобов'язання, не
підтверджено. З урахуванням цього та
даних «Деталізована інформація по
платнику податку на додану вартість
щодо результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
відповідач дійшов висновку, що
господарські операції, на основі яких
позивач сформував податковий кредит та
витрати, не мали реального характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін та третьої особи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 20.03.2013 року
до 09.04.2013 року працівники
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби провели
документальну позапланову невиїзну
перевірку ПАТ «Львівська кондитерська
фабрика «Світоч» з питань
достовірності нарахування та
своєчасної сплати податку на додану
вартість та податку на прибуток при
здійсненні взаєморозрахунків з ПП
«Центр безпеки бізнесу» за серпень 2010
року та ТзОВ «Сучасні торговельні
рішення» за травень-серпень 2012 року, за
результатами якої складено акт від
16.04.2013 року № 247/31-00/00382154.

В акті перевірки зазначено про
порушення позивачем вимог п. 3.1 ст. 3, пп.
8.1.1 пп. 8.1.2 п. 81.1 ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на прибуток в
загальному розмірі 18400,50 грн.; пп. 7.4.1, пп.
7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 198.2, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість в загальному розмірі 324645,00
грн.

На підставі даного акта перевірки
Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби 26.04.2013 року
прийняла податкові
повідомлення-рішення відповідача №
/1745, яким ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч»
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств на 22029,50 грн., з них 18400,50 грн.
основний платіж і 629,00 грн. штрафні
(фінансові) санкції, та № /1744, яким
ПАТ «Львівська кондитерська фабрика
«Світоч» збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 473655,00 грн., з них 324645,00
грн. основний платіж та 149010,00 грн.
штрафні (фінансові) санкції.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень,
виходячи з наступного.

Питання визначення платників податку
на додану вартість, об'єкти, базу та
ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету до 01.01.2011
року регулювались Законом України «Про
податок на додану вартість», питання
щодо податку на прибуток підприємств -
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а з 01.01.2011 року -
Податковим кодексом України (з
врахуванням окремих положень Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»).

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього
Кодексу не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» та пп.
14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу
України податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку із
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 цього Закону є дата
здійснення першої з наступних подій:
дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг) або дата
отримання податкової накладної.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна має
містити: порядковий номер податкової
накладної; дату її виписування, назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
місце розташування юридичної особи або
місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); повну
назву отримувача; ціну продажу без
врахування податку; ставку податку та
відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (пп. 7.23 п. 7.2
ст. 7 Закону).

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього Закону не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 7.2.4. п.7.2 ст. 7 цього
Закону право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону, а згідно з п. 9.6 ст. 9 цього Закону
свідоцтво про реєстрацію особи як
платника податку на додану вартість
діє до дати його анулювання.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
Кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору) на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 цього Кодексу база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної вартості (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування, що справляється
з вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку). До складу договірної
(контрактної) вартості включаються
будь-які суми коштів, вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податків
безпосередньо покупцем або через
будь-яку третю особу у зв'язку з
компенсацією вартості товарів/послуг.
До бази оподаткування включаються
вартість товарів/послуг, які
постачаються (за виключенням суми
компенсації на покриття різниці між
фактичними витратами та регульованими
цінами (тарифами) у вигляді виробничої
дотації з бюджету та/або суми
відшкодування орендодавцю - бюджетній
установі витрат на утримання наданого
в оренду нерухомого майна, на
комунальні послуги та на енергоносії),
та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
отримувачем товарів/послуг,
поставлених таким платником податку. У
випадках, передбачених статтею 189 цього
Кодексу, база оподаткування
визначається з урахуванням положень
статті 189 цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 цього Кодексу
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, в тому
числі, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього
Кодексу датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 даного Кодексу
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.6 даної статті податкова
накладна складається у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 201.7 даної статті передбачено,
що податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10 даної статті податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу
не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм
колегія суддів дійшла висновку, що
формування суб'єктом господарювання
податкового кредиту та валових витрат
не може ставитись у пряму залежність
від додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування валових
витрат та податкового кредиту з
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо включення сум
податку, сплачених ним в ціні придбаних
товарів (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту та валових
витрат.

Наведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03), де Європейський суд з
прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ вдруге, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
необхідно встановити факт реальності
господарських операцій, тобто фактичне
поставлення товарів (послуг), який
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому, необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Фактичне здійснення господарських
операцій ПАТ «Львівська кондитерська
фабрика «Світоч» з ПП «Центр безпеки
бізнесу» та ТзОВ «Сучасні торговельні
рішення» підтверджується доказами,
наданими позивачем та дослідженими
судом, а саме наступними.

Як встановив суд, 17.06.2010 року ПАТ
«Львівська кондитерська фабрика
«Світоч» (замовник) та ПП «Центр
безпеки бізнесу» (виконавець) уклали
договір № 225, відповідно до умов якого
виконавець зобов'язався поставити,
встановити та передати у власність
замовника, а замовник прийняти,
оплатити систему відеоспостереження.

На виконання своїх зобов'язань за
договором ПП «Центр безпеки бізнесу»
протягом липня-серпня 2010 року
доставило на територію замовника за
адресою м. Львів, вул. Ткацька, 10,
відповідне обладнання та здійснило
його монтаж.

Факт виконання поставки обладнання і
здійснення його монтажу
підтверджується підписаним сторонами
актом надання послуг (виконання робіт)
від 30.08.2010 року № 335, рахунком від 30.08.2010
року № РАХН-00341 та податковою накладною
від 30.08.2010 року № 00488 на суму 414678,00 грн., в
тому числі податок на додану вартість
69113,00 грн.

Факт повної оплати ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч» за
отримане обладнання та роботи (послуги)
з його монтажу підтверджується
платіжним дорученням від 30.09.2010 року №
482397.

Фактичне отримання позивачем
зазначеного обладнання від ПП «Центр
безпеки бізнесу» та його використання
в господарській діяльності
підтверджується актом
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
25.10.2010 року, згідно з яким систему
відеоспостереження було введено в
експлуатацію та присвоєно інвентарний
номер 1, бухгалтерською довідкою
від 05.06.2013 року, згідно з якою
змонтоване обладнання рахується на
балансі підприємства як основний засіб
ІІІ групи в IV кварталі 2010 року та І
кварталі 2011 року і як основний засіб IV
групи, починаючи з ІІ кварталу 2011 року і
на нього нараховується амортизація.

Також, як встановив суд, територія ПАТ
«Львівська кондитерська фабрика
«Світоч» на час здійснення позивачем
зазначеної вище господарської
операції перебувала під охороною ТзОВ
«Експосервіс» відповідно до договору
від 14.03.2009 року № 194-Ф/76, в зв'язку з цим
працівники охоронної фірми
здійснювали контроль за переміщенням
матеріальних цінностей на охоронювану
територію, зокрема, шляхом
проставляння на первинних документах
власного штампу із зазначенням дати
в'їзду, що підтверджується наданими
позивачем накладними на переміщення
товару (обладнання для
відеоспостереження).

Факт реального придбання та
використання позивачем зазначеного
обладнання також підтверджується
наданими ним фотографіями, на яких
зображено окремі елементи та пристрої
системи відеоспостереження.

Крім того, як встановив суд, одним з
видів діяльності ПП «Центр безпеки
бізнесу» є монтаж систем сигналізації,
який передбачає отримання відповідних
дозволів та ліцензій. Позивач надав
суду копії сертифіката на систему
управління якістю, виданого ПП «Центр
безпеки бізнесу» органом з
сертифікації системи якістю ТзОВ
«Міжгалузевий центр якості «Прирост»,
зареєстрований у Реєстрі системи
сертифікації УкрСЕПРО 23.12.2010 року №
UA2.034.05597-10, дійсний до 23.12.2015 року, двох
спеціальних дозволів Управління
Служби безпеки України у Львівській
області на провадження діяльності,
пов'язаної з державною таємницею - від
22.08.2012 року ЛВЗ-2012-969, дійсного до 20.08.2015
року, та від 27.07.2009 року ЛВЗ-2009-495, який
діяв до 27.07.2011 року, двох ліцензій
Державного комітету України з
будівництва та архітектури на
здійснення будівельної діяльності,
строк дії першої з 30.08.2005 року до 30.08.2010
року, другої з 01.09.2010 року до 01.09.2015 року,
двох ліцензій Державного департаменту
пожежної безпеки Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій України від
23.02.2007 року серії АВ № 188497 та від 09.09.2010
року серії АВ № 548347, ліцензії Державної
інспекції техногенної безпеки України
від 24.02.2012 року серії АГ № 595948 на
надання послуг і виконання робіт
протипожежного призначення, трьох
ліцензій Міністерства внутрішніх
справ України - від 12.10.2005 року серії АБ
№ 221792 строком дії до 28.09.2010 року на
надання послуг з охорони громадян,
серії АБ № 179835 строком дії до 08.07.2010
року на надання послуг пов'язаних з
охороною державної та іншої власності
та від 02.11.2010 року серії АБ № 540671 без
зазначення строку дії на надання
послуг, пов'язаних з охороною державної
та іншої власності.

Також колегія суддів враховує, що, як
встановив суд, обладнання, реалізоване
ПАТ «Львівська кондитерська фабрика
«Світоч», ПП «Центр безпеки бізнесу»
придбало в інших суб'єктів
господарювання, що підтверджується
наданими ним копіями накладних та
податкових накладних.

Крім того, ПП «Центр безпеки бізнесу» у
своїй господарській діяльності
використовує три належних йому
транспортних засоби, що
підтверджується відповідними
реєстраційними свідоцтвами.

На думку колегії суддів, наведені
докази додатково підтверджують
можливість ПП «Центр безпеки бізнесу»
надання позивачу товарів і послуг
(робіт), передбачених зазначеним вище
договором, укладеним між ними.

Крім того, на вимогу суду першої
інстанції ПП «Центр безпеки бізнесу»
надало письмові пояснення з приводу
взаємовідносин з ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч» щодо
доставки і монтажу системи
відеоспостереження згідно з умовами
договору від 17.06.2010 року № 225, в якому
підтвердило, що здійснило поставку та
монтаж системи відеоспостереження, а
замовник оплатив виконані роботи. ПП
«Центр безпеки бізнесу», як зазначено у
поясненнях, є зареєстрованим суб'єктом
господарювання та платником податку на
додану вартість. Для того, щоб
займатись обраним видом діяльності
підприємство отримало необхідні
дозволи та ліцензії, копії яких
долучено до матеріалів справи. Про
виконані роботи сторони підписали
відповідні акти, після чого ПАТ
«Львівська кондитерська фабрика
«Світоч» оплатило їх вартість на
загальну суму 414678,00 грн., в тому числі
податок на додану вартість в сумі 6911,00
грн. Результати господарських операцій
відображено у податковому та
бухгалтерському обліках підприємства,
а податкові зобов'язання оплачено у
повному обсязі.

Також суд встановив, що 13.02.2012 року ПАТ
«Львівська кондитерська фабрика
«Світоч» (замовник) та ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення» (постачальник)
уклали договір поставки № 130212СТР-1,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язаний продати загортальні
машини ЕД-10 в кількості 6 штук загальною
вартістю 1628370,00 грн. на умовах поставки
«DAP Львів».

На виконання своїх зобов'язань за
договором постачальник в травні-липні
2012 року поставив замовнику загортальні
машини-автомати: 2 штуки на загальну
суму 542790,00 грн. згідно з накладною від
23.05.2012 року № 373 та виписав податкову
накладну від 23.05.2012 року № 20 на суму 542790
грн., в тому числі податок на додану
вартість 90465,00 грн.; загортальні
машини-автомати 2 штуки на загальну
суму 542790,00 грн. згідно з накладною від
09.07.2012 року № 589 та виписав податкову
накладну від 09.07.2012 року № 12 на загальну
суму 542790,00 грн., в тому числі податок на
додану вартість 90465,00 грн.; загортальні
машини-автомати 2 штуки на загальну
суму 542790,00 грн. згідно з накладною від
31.07.2012 року № 704 та виписав податкову
накладну від 31.07.2012 року № 131 на суму
542790,00 грн., в тому числі податок на
додану вартість в сумі 90465,00 грн.

Факт оплати позивачем в повному обсязі
вартості отриманого від ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення» обладнання
підтверджується виставленими
постачальником рахунками від 23.05.2012
року № 386, від 09.07.2012 року № 577 та від
31.07.2012 року № 684, копії яких є в
матеріалах справи.

Територія ПАТ «Львівська кондитерська
фабрика «Світоч» на час виконання
згаданих вище господарських операцій
перебувала під охороною ТзОВ
«Експосервіс Груп» відповідно до
укладеного між ними договору від 01.01.2012
року № 18-Ф/796 і працівники охоронної
фірми здійснювали в тому числі
контроль за переміщенням матеріальних
цінностей на охоронювану територію та
проставляли на видаткових накладних
штамп із зазначенням дати в'їзду.

Також відповідно до документів
внутрішнього переміщення -
накладних-вимог від 01.06.2012 року та від
21.08.2012 року придбане обладнання
(загортальні машини (автомати) ЕД-10)
старший комірник технічного складу
позивача ОСОБА_4 передав механіку
інженерної служби ОСОБА_5.

При цьому, як пояснила в суді першої
інстанції представник позивача, на
даний час придбане обладнання
зберігається в цеху № 1 ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч» за
адресою м. Львів, вул. Ткацька, 10 (3-й
поверх) і перебуває в стані
монтування-налагодження для роботи в
складі лінії з випуску куполоподібних
цукерок. Оскільки обладнання ще не
функціонує за призначенням, а
обліковується на складі як матеріальні
запаси, не введено в експлуатацію як
основний засіб, тому витрати на його
придбання не віднесено до валових
витрат, амортизаційні нарахування не
здійснюються. Також позивач надав суду
фотографії, на яких зображено дане
обладнання.

Також колегія суддів враховує, що
згідно з даними Єдиного державного
реєстру підприємств, організації,
установ одним з видів діяльності ТзОВ
«Сучасні торговельні рішення» є оптова
торгівля електронним і
телекомунікаційним устаткуванням,
деталями до нього, оптова торгівля
іншими машинами та устаткуванням.

Крім того, як встановив суд з пояснень
представника позивача, ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч»
придбало загортальні машини з метою
реалізації проекту встановлення лінії
з випуску куполоподібних цукерок
відповідно до «Робочого проекту
«Реконструкція частини корпусу № 1 для
встановлення лінії з випуску
куполоподібних цукерків на головному
підприємстві ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч» по вул.
Ткацькій у м. Львові».

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, мета придбання зазначеного
обладнання повністю узгоджується як з
видом господарської діяльності
позивача, так і з видом діяльності ТзОВ
«Сучасні торговельні системи».

Щодо доводів відповідача про неналежне
оформлення первинних документів, а
саме відсутність прізвищ та посад осіб,
які безпосередньо отримували товар, то
як встановив суд першої інстанції, при
укладенні договору з ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення» позивач надав
своєму контрагенту лист від 13.02.2013 року
№ 78, у якому зазначено про матеріально
відповідальних осіб, які будуть
отримувати товари по договору, вказав
їх посади та завірив зразки їх
підписів. У зв'язку з цим у первинних
документах, якими зафіксовано
господарські операції по даному
договору, не зазначено
матеріально-відповідальних осіб,
оскільки їх імена та посади
заздалегідь було повідомлено
постачальнику.

Крім того, як вбачається з наданих
позивачем витягів з книги реєстрації
довіреностей ПАТ «Львівська
кондитерська фабрика «Світоч»,
відповідно до Журналу реєстрації
довіреностей за 2012 рік підприємство
видало довіреність від 23.05.2012 року № 02245
на ім'я ОСОБА_6 на отримання від ТзОВ
«Сучасні торговельні рішення»
загортальних машин; та довіреність від
24.07.2012 року № 02524 на ім'я ОСОБА_7 на
отримання від ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення» загортальних
машин.

Щодо посилання відповідача на
відсутність товарно-транспортних
накладних, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
безпідставність таких доводів,
оскільки, як зазначено вище, відповідно
до умов договору ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення» здійснювало
поставку товару позивачу на умовах DAP
відповідно до правил Інкотермс 2010, які
передбачають обов'язок постачальника
організувати та оплатити транспортні
витрати по доставці товару. Таким
чином, у ПАТ «Львівська кондитерська
фабрика «Світоч» був відсутній
обов'язок щодо замовлення,
документування та оплати транспортних
послуг.

Відносно посилання відповідача на
відсутність у ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення» сертифікатів та
ліцензій на поставлені загортальні
машини, то, як правильно зазначив суд
першої інстанції, сертифікати не
фіксують факту здійснення
господарської операції, а лише
підтверджують, що товар відповідає
встановленим вимогам. Технічну
документацію на поставлений товар було
надано і її копію позивач долучив до
матеріалів справи. А ліцензії фіксують
лише право підприємства на здійснення
певного виду господарської діяльності,
однак нормами законодавства не
передбачено ліцензування діяльності
по продажу машин та устаткування для
кондитерської промисловості.

Крім того, на вимогу суду першої
інстанції ТзОВ «Сучасні торговельні
рішення» надало письмові пояснення з
приводу взаємовідносин з ПАТ
«Львівська кондитерська фабрика
«Світоч», в яких підтвердило, що свої
зобов'язання з поставки загортальних
машин ЕД-10 в кількості 6 штук загальною
вартість 1628370,00 грн., в тому числі
податок на додану вартість 271395,00 грн.,
виконано належним чином, товар
поставлено у травні-липні 2012 року, а
замовник повністю розрахувався у
липні-серпні 2012 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарська
операція - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 цього Закону,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з наведених вище
документів, всі вони відповідають
вимогам до первинних документів,
встановленим Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», та надавались
відповідачу при проведенні перевірки.

Також зазначені податкові накладні не
мали недоліків, а порядок їх заповнення
відповідає чинному на момент їх
виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових
накладних у позивача виникло право
формувати податковий кредит по
взаєморозрахунках ПП «Центр безпеки
бізнесу» та ТзОВ «Сучасні торговельні
рішення».

Відповідно до ст. 91 Цивільного кодексу
України цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її
створення і припиняється з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення. Цивільна
правоздатність юридичної особи може
бути обмежена лише за рішенням суду.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, були
внесені до нього, то вони вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Колегія суддів враховує, що на момент
здійснення господарських операцій з
позивачем ПП «Центр безпеки бізнесу»
та ТзОВ «Сучасні торговельні рішення»
були зареєстровані у встановленому
порядку, не були виключені з ЄДРПОУ,
перебували на обліку в органах
державної податкової служби та були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість.

Щодо посилання відповідача в акті
перевірки позивача на відомості,
вказані в акті позапланової виїзної
перевірки ПП «Центр безпеки бізнесу»,
складеному Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Львова, та акті про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТзОВ «Сучасні
торговельні рішення», складеному
Державною податковою інспекцією у
Печерському районі м. Києва, колегія
суддів зазначає, що норми податкового
законодавства України не містять такої
підстави для відмови у формуванні
витрат і податкового кредиту платника
податків, як неотримання в ході
перевірки відомостей щодо його
контрагентів, їх відсутність за
юридичною адресою та наявність або
відсутність у них персоналу, основних
фондів, виробничих активів тощо.

Враховуючи наведені вище обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що на
підставі належних, допустимих та
достатніх доказів встановлено факти
реального придбання позивачем у
зазначених вище контрагентів товарів,
які використовувались ним в
господарській діяльності,
підтвердження здійснення
господарських операцій первинними
документами, які відповідають вимогам
законодавства, тому у податкового
органу не було законних підстав для
висновків про неправомірність
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість та
завищення валових витрат по
взаєморозрахунках з цими
контрагентами за період, що
перевірявся.

Крім того, податковий орган, роблячи
висновки про відсутність між
зазначеними підприємствами
господарських відносин, вказує на
нікчемність укладених між ними
договорів, оскільки такі вчинено без
мети настання реальних наслідків.

Щодо таких доводів апелянта колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 цього Кодексу передбачено,
що правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею,
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (ст. 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст. 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження факту розірвання,
визнання недійсними чи неукладення
правочинів між позивачем та його
контрагентом.

Крім того, відсутні докази порушення
позивачем при укладанні (виконанні)
правочину конституційних прав чи
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконного володіння ним
внаслідок укладання та виконання
договору (згідно зі ст. 228 ЦК України), як
і не доведено вини позивача та
наявності умислу при укладенні угод.

Разом з тим слід зазначити, що одним з
основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у місті Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
року у справі № 813/3669/13-а за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Львівська кондитерська фабрика
«Світоч» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у місті
Львові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору - Приватне підприємство
«Центр безпеки бізнесу», Товариство з
обмеженою відповідальністю «Сучасні
торговельні рішення», про скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В. В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 26.10.2014
року