Справа № 369/7880/14-а
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2014-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/7880/14-а
Провадження № 2-а/369/429/14
ПОСТАНОВА

іменем України

29.09.2014 р. суддя Києво-Святошинського
районного суду Київської області
Дубас Т.В., розглянувши у скороченому
провадженні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
соціального захисту населення
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області про зобов'язання нарахування
та виплати щорічної допомоги на
оздоровлення як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у серпні 2014 року
звернувся до суду з даним позовом. Свої
вимоги мотивує тим, що він віднесений
до категорії 2 осіб, які постійно
проживали у зоні безумовного
відселення з моменту аварії до
прийняття постанови про відселення та
відповідно до положень ст. 48
вищевказаного закону має право
отримувати щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 3 мінімальних
заробітних плат.

Сума щорічної допомоги на оздоровлення
у розмірі 3 мінімальних заробітних плат
за період з 1996 рік по 2013 рік, який
включає 17 років х 3 мінімальних
заробітних плат, що дорівнює 51 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Але, відповідач здійснив нарахування і
виплату йому зазначених соціальних
виплат у меншому розмірі, ніж
передбачено вказаним Законом, а тому
вважає, що така бездіяльність
відповідача є протиправною і такою, що
порушує його соціальні права. На
звернення представника позивача до
відповідача - УПСЗН
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області з приводу порушення прав
позивача, було надано відповідь, в якій
зазначено, що щорічна допомога на
оздоровлення позивачу, призначена у
відповідності до положень чинного
законодавства України, а тому законних
підстав для перерахунку щорічної
допомоги на оздоровлення немає

Тому позивач просив визнати
бездіяльність відповідача
протиправною та зобов'язати його
здійснити перерахунок, нарахування та
виплату йому щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 3-х мінімальних
заробітних плат в порядку та на умовах,
визначених положеннями ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 1996р. по 2013р. включно, що
дорівнює 51 розміру мінімальних
заробітних плат. Зобов'язати
відповідача в подальшому нараховувати
та виплачувати позивачу щорічну
допомогу на оздоровлення у розмірі в
порядку та на умовах, визначених
положенням статті 48 Закону України від
28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

Ухвалою від 29.08.2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління соціального захисту
населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання
протиправною бездіяльності,
призначення, нарахування та виплата
одноразової компенсації, допомоги на
оздоровлення та щорічної допомоги на
оздоровлення як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи, в
частині визнання протиправною
бездіяльності та зобов"язання
здійснити перерахунок, нарахування та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за період починаючи з 1996
року по 2013 рік включно - залишено без
розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення.

З врахуванням того, що у справі наявні
достатні докази, суд приходить до
висновку про можливість ухвалення
законного і обґрунтованого судового
рішення без проведення судового
засідання, а відтак у відповідності до
ч. 4 ст. 183-2 КАС України справа підлягає
розгляду в порядку скороченого
провадження одноособово.

Відповідач належним чином
повідомлений про відкриття
провадження у справі, надав письмові
заперечення на позов, в яких просив
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як вбачається із матеріалами справи,
позивач є особою яка була евакуйована у
1986 році із зони відчуження, і віднесена
до 2 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивач перебуває на обліку по
утриманню компенсаційних виплат в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області.

Відповідно до положень ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу
України видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюється у встановленому порядку
за рахунок наявних надходжень до
загального фонду державного бюджету в
межах обсягів призначень, передбачених
у державному бюджеті.

Згідно ст. 62 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», роз'яснення порядку
застосування цього Закону провадиться
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
та місцевими органами виконавчої
влади, всіма суб'єктами
господарювання незалежно від їх
відомчої підпорядкованості та форм
власності.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12.07.2005 року № 562,
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, такий розмір щорічної
допомоги на оздоровлення: інвалідам I і
II групи - 120 гривень; учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100
гривень; інвалідам III групи та
дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній
дитині, яка втратила внаслідок
Чорнобильської катастрофи одного з
батьків, та евакуйованим із зони
відчуження у1986 році, включаючи дітей, -
75 гривень.

У відповіді на звернення представника
позивача УПСЗН, зазначено, що позивачу
здійснюється виплата допомоги на
оздоровлення в розмірі 75 грн. тобто в
розмірі визначеному п. 1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Що стосується вимоги позивача про
зобов'язання відповідача в подальшому
нараховувати та виплачувати позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі в порядку та на умовах,
визначених положенням статті 48 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, то
суд вважає за необхідне зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Тобто, захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення. Таким чином, неможливо
зобов'язати відповідача на майбутнє
вчиняти певні дії, оскільки відсутні
факти порушення прав позивача в
майбутньому.

Статтею 117 Конституції України
визначено, що Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Враховуючи викладене суд вважає, що
позовні вимоги є необгрунтованими, та
такими, що не підлягають задоволенню, а
тому відмовляє у позові.

Керуючись ст. 117 Конституції України,
ст. 48, 62 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", постановою Кабінету
Міністрів України «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 р. N562, ст. ст. 8, 9, 11, 17, 18, 71, 99, 100, 122, 128,
158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління соціального захисту
населення Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області про зобов'язання
нарахування та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи - відмовити.

Постанова за результатами скороченого
провадження може бути оскаржена
сторонами протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови шляхом
подачі апеляційної скарги до
Київського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який її ухвалив.

Суддя:
Дубас
Т.В.