Справа № 2а-7790/11/0309
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року Справа №
142279/12/9104Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Любешівському районі
Волинської області на постанову
Любешівського районного суду
Волинської області від 28 листопада 2011
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області про зобов'язання нарахувати і
виплатити підвищення до пенсії та
додаткової пенсії відповідно до ст. ст.
39, 51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», -

ВСТАНОВИЛА

25 жовтня 2011 року (відповідно до
реєстраційного штампу суду першої
інстанції) позивач ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом, в якому просила про
визнання протиправною бездіяльність,
зобов'язання перерахувати та
призначити пенсію ст. ст. 39, 51
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період в
межах позовної давності.

Постановою Любешівського районного
суду Волинської області від 28
листопада 2011 року у справі №2-а-7790/11
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано дії управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області щодо невиплати ОСОБА_1, як
особі, віднесеній до категорії 3,
непрацюючому пенсіонеру, яка проживає
на території гарантованого
добровільного відселення, підвищення
до пенсії та додаткової пенсії згідно
ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - неправомірними.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1, як
непрацюючому пенсіонеру, яка проживає
у зоні гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат, передбаченого ч. та ч.2 ст.39 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи» з 09 грудня
2010 року по 22 липня 2011 року включно з
врахуванням ст.53 Закону України «Про
державний Бюджет України на 2010 рік»,
ст.22 Закону України «Про державний
Бюджет України на 2011 рік» та виплачених
сум, та як особі, яка віднесена до
категорії 3 додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст.51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи» за вказаний період із
врахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що зазначена
постанова не відповідає вимогам
чинного законодавства та прийнята з
порушенням матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», відносно
надбавки до пенсії непрацюючим в зоні
гарантованого добровільного
відселення пенсіонерам, слід провадити
доплату в розмірах встановлених
Кабінетом Міністрів України. Зазначає,
що управління Пенсійного фонду в
Любешівському районі Волинської
області виступає лише, як розпорядник,
та здійснює виплати в межах асигнувань
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Колегія суддів, у відповідності до ст.
197 КАС України, вважає за можливе
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції -
скасувати з таких підстав.

Частинами 1, 2 статті 99 КАС України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого КАС України або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши наявні матеріали справи
вважає, що судом першої інстанції при
прийнятті постанови порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, відповідно до посвідчення
серія НОМЕР_1 від 15.07.1998 року є
громадянином, який постійно працює чи
працював, або проживає чи проживав у
зонах безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення (3 категорія), що проживає в
с. Щитинь Любешівського району
Волинської області.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 106 від 23 липня 1993
року «Про організацію виконання
постанов Верховної Ради Української
РСР про порядок введення в дію законів
Української РСР "Про правовий режим
території, що зазнала радіоактивного
забруднення внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок чорнобильської катастрофи»,
с. Щитинь Любешівського району
Волинської області, де проживає ОСОБА_1,
віднесено до зони гарантованого
добровільного відселення.

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року, зобов'язує кожну країну,
яка підписала Конвенцію, забезпечити
можливість особам, яким завдана ядерна
шкода, реалізувати свої права на
відшкодування ядерної шкоди.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Віденської
Конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду від 21
травня 1963 року відповідальність за
ядерну шкоду є абсолютною.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають в зоні гарантованого
добровільного відселення підвищуються
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлює, що особам, віднесеним до
категорії 3, додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 25 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України cуд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над
нормативними актами Кабінету
Міністрів України колегія суддів
вважає, що застосування відповідачем
положень постанов Кабінету Міністрів
України є безпідставним, а тому виплати
повинні здійснюватись відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання соціальних виплат.

Також надання законодавством Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри соціальних виплат не означає,
що останній, встановлюючи порядок та
розміри таких виплат, в тому числі
особам, які постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок, не порушуючи положень цього
Закону, чи інших законів, якими
встановлено розміри мінімальної
заробітної плати.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до Закону України від 14
червня 2011 року «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» доповнені
прикінцевими положення п.4 певним
змістом, яким установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та у розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання зазначених змін, Кабінетом
Міністрів України прийнята Постанова
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року, що набрала чинність 23.07.2011 року,
якою встановлений спеціальний порядок
нарахування доплат та пенсій.

Колегія суддів вважає, за потрібне
наголосити, що покликання відповідача
на те, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, тому
вирішення питання щодо виділення
додаткових коштів для забезпечення
виконання судових рішень , можливе лише
після збільшення бюджетних призначень
є безпідставними, оскільки відсутність
бюджетних асигнувань для задоволення
вимог до уваги взяти не можна, так як
невиконання чи неналежне виконання
законів про виплати через відсутність
бюджетних коштів не є підставою для
виправдання недоплати наведених вище
виплат.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною. У разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає (ч.9, 10 ст.183-2 КАС
України).

Керуючись ст.ст. 11, 99, 183-2, 185, 186, 195, 197,198 ,
200, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Любешівському районі Волинської
області задовольнити частково.

Постанову Любешівського районного
суду Волинської області від 28
листопада 2011 року у справі № 2а-7790/11 -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задоволити.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області щодо невиплати
ОСОБА_1, як особі, віднесеній до
категорії 3, непрацюючому пенсіонеру,
яка проживає на території
гарантованого добровільного
відселення, підвищення до пенсії та
додаткової пенсії згідно ст.ст. 39, 51
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Любешівському районі
Волинської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1, як
непрацюючому пенсіонеру, яка проживає
у зоні гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальних заробітних
плат, передбаченого ч.1 та ч.2 ст. 39
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
25 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року
включно,та як особі, яка віднесена до
категорії 3 додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 25%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст. 51 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
25 квітня 2011 року по 22 липня 2011 року
включно з врахування положень ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова є остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

А.І. Рибачук