Справа № 813/6034/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2014 року м. Львів
№ 813/6034/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
позивача: представник Стефанович Ю.М.;
відповідача: представник Квасниця Н.Б.;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
«Колоски» до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Колоски» (далі -
ПП «Колоски») звернулось до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі - ДПІ у Сихівському
районі), в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 19
серпня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржуване рішення прийнято на
підставі акта перевірки
№843/13-50-22-11-06/30583609 від 05.08.2014 року, у якому
податковий орган вказав про
відсутність реально вчинених
господарських операції з ПП «Ворк
Супорт» і, невідповідність первинних
документів вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Позивач з такими
висновками не погоджується, оскільки
такі ґрунтуються лише на акті
перевірки вищезазначеного
контрагента.

Крім цього, представник позивача
зазначив про те, що відповідач не надав
належної правової оцінки документам,
які підтверджують факт здійснення
господарських операцій позивача з
вказаним контрагентом. Долучені до
матеріалів справи документи, на думку
позивача, повністю спростовують
висновки відповідача про порушення
податкового законодавства щодо
заниження податку на додану вартість, а
тому прийняте на основі таких
висновків податкове
повідомлення-рішення є протиправним і
підлягає скасуванню. Представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив повністю з
підстав, викладених в письмових
запереченнях на позовну заяву, зміст
яких зводиться до такого. Оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийнято на підставі висновків акта
№843/13-50-22-11-06/30583609 від 05.08.2014 року,
складеного за наслідками
документальної позапланової виїзної
перевірки ПП «Колоски» () з питань правильності
декларування податку на додану
вартість при здійсненні
взаєморозрахунків із ПП «Ворк Супорт»
() за січень 2014 року.

В процесі даної перевірки встановлено
відсутність реально вчинених
господарських операції між позивачем
та його контрагентом ПП «Ворк Супорт»
і, невідповідність первинних
документів вимогам Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». У підсумку
відповідач зазначив, що ПП «Колоски»
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 12500, 00 грн.

Саме з цих мотивів податковий орган
прийняв оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № від 19
серпня 2014 року про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
12500,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями 3125,00 грн., всього на суму 15625,00
грн., і на думку відповідача підстав для
його скасування немає.

Також, представник відповідача вказав,
що у контрагента позивача ПП «Ворк
Супорт» власних виробничих
потужностей та трудових ресурсів
немає, що виключає можливість
виконання взятих зобов'язань згідно
договору, укладеного з ПП «Колоски».

Крім цього, відповідач зазначив, що у
позивача відсутні подорожні листи на
перевезення товару. Просив відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

Суд заслухав пояснення представників
позивача та відповідача, дослідив
долучені до матеріалів справи письмові
докази, оцінив їх в сукупності і
встановив наступні фактичні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини:

ПП «Колоски» зареєстроване як юридична
особа 29.10.1999 року, що підтверджується
копією Виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців серії ААА №039279.
Видами діяльності названого
підприємства, згідно з відомостями, які
містяться у Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України
відповідно до довідки Серії АА №721593, є
неспеціалізована оптова торгівля
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах переважно продуктами
харчування, напоями та тютюновими
виробами; вантажний автомобільний
транспорт; діяльність ресторанів,
надання послуг мобільного харчування.

З 22.07.2014 року по 28.07.2014 року ДПІ у
Сихівському районі проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПП «Колоски» () з питань правильності
декларування податку на додану
вартість при здійсненні
взаєморозрахунків із ПП «Ворк Супорт»
() за січень 2014 року, за
наслідками якої складено акт
№843/13-50-22-11-06/30583609 від 05.08.2014 року (далі -
акт перевірки від 05.08.2014 року).

Як вбачається зі змісту даного акта,
під час перевірки ПП «Колоски»
відповідач використав акт перевірки
ДПІ у Личаківському районі м. Львова
від 18.04.2014 року №151/22-04/38326675 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП
«Ворк Супорт» () щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами за період з 01.01.2014 по
31.01.2014», в якому зазначено, що за
результатами перевірки ПП «Ворк
Супорт» встановлено відсутність майна,
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень, засобів транспортування та
іншого майна, які економічно необхідні
для здійснення господарських операцій
у зазначених обсягах, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності.

Серед іншого, податковий орган в акті
перевірки вказав про невідповідність
первинних документів вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

У висновках акта перевірки від 05.08.2014
року відповідач зазначив про порушення
ПП «Колоски» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 12500, 00
грн.

На основі таких висновків було
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.08.2013 року
№, яким ПП «Колоски» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем 12500,00 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями 3125,00 грн.,
всього на суму 15625,00 грн.

Дослідивши долучені до справи письмові
докази, суд встановив наступні
обставини щодо взаємовідносин
позивача та його контрагента ПП «Ворк
Супорт».

ПП «Ворк Супорт» (Продавець) та ПП
«Колоски» (Покупець) уклали договір
купівлі-продажу від 21.01.2014 року №7-С,
відповідно до умов якого Продавець
продає, а Покупець купує масло
селянське 73% в кількості 1250 кг. Загальна
ціна товару становить 75000,00 грн.
Продавець зобов'язується передати
Покупцю вищевказаний товар в термін до
31.01.2014 року на умовах франко склад
продавця. Передача майна за цим
договором здійснюється Продавцем
Покупцю на підставі видаткових
товарних накладних.

На виконання умов даного договору
Продавець передав у власність Покупцю
масло селянське 73% відповідно до
видаткової накладної №РН-1389 від 30
січня 2014 року на суму 75000,00 грн., в т.ч.
ПДВ 12500,00 грн.

ПП «Ворк Супорт», у свою чергу, виписало
позивачу податкову накладну №1389 від 30
січня 2014 року на суму 75000,00 грн., в т.ч.
ПДВ 12500,00 грн., що відображено у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних за січень 2014 року.

Суми ПДВ по взаємовідносинах з ПП «Ворк
Супорт» відображено у податковій
звітності ПП «Колоски», про що свідчить
копія додатку № 5 до податкової
декларації з ПДВ за січень 2014 року.

На підтвердження виконання договірних
зобов'язань та оплати товару, позивач
долучив платіжне доручення №2251 від 04
лютого 2014 року.

На підтвердження факту поставки масла
селянського 73% позивачем також надано
копії: договору про використання
автомобіля у службових цілях №б/н від
02.01.2014 року, свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_1,
подорожнього листа службового
легкового автомобіля №б/н від 30.01.2014
року.

На підтвердження використання масла
селянського 73% у господарській
діяльності позивач також долучив
видаткові накладні: №0096 від 06 червня 2014
року, №0097 від 10 червня 2014 року, №0098 від
01 липня 2014 року, №0099 від 14.07.2014 року.

Вирішуючи спір, суд керується
наступними положеннями чинного
законодавства:

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Одночасно
Конституцією встановлено, що правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом. Згідно
зі статтею 92 Конституції України
виключно законами України
встановлюються система оподаткування,
податки і збори.

Податковий кодекс України містить
наступні нормативні положення щодо
порядку формування податкового
кредиту та сплати зобов'язань з податку
на додану вартість.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами. (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
для встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість необхідно дослідити
усі первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, - договори,
акти виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Суд погоджується з доводами позивача
про те, що акт перевірки ДПІ у
Личаківському районі м. Львова від
18.04.2014 року №151/22-04/38326675 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ПП
«Ворк Супорт» () щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами за період з 01.01.2014 по
31.01.2014» не може слугувати єдиною
підставою для правової оцінки
правовідносин з питань формування
податкового кредиту, проте при
дослідженні господарських операцій із
контрагентом позивача ПП «Ворк
Супорт», суд враховує наступне.

На підтвердження перевезення масла від
ПП «Ворк Супорт» позивачем в судовому
засіданні надано подорожній лист
службового легкового автомобіля №б/н
від 30.01.2014 року на автомобіль Mercedes-Benz,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
використовується позивачем у
службових цілях, відповідно до
договору про використання автомобіля у
службових цілях №б/н від 02.01.2014 року,
укладеного між ПП «Колоски» та
громадянином ОСОБА_3

Разом з тим, відповідно до пп. 12.2. п. 12
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 р. №
363 (далі - Правила перевезення), для
перевезення специфічних (побутових,
харчових, швидкопсувних тощо) вантажів
необхідно надавати спеціалізований та
відповідно обладнаний рухомий склад
згідно з вимогами санітарних правил і
нормативів.

У пункті 29 Правил перевезення
визначено правила перевезень
швидкопсувних вантажів у міжміському
сполученні.

Так, до швидкопсувних вантажів
належать продукти харчування та інші
вантажі, перевезення яких потрібно
здійснювати у відповідному середовищі
і при відповідному температурному
режимі.

Швидкопсувні вантажі перевозяться
автомобільним транспортом в остиглому,
охолодженому, замороженому,
швидкозамороженому стані та у свіжому
вигляді з урахуванням термінів їх
реалізації та відстані перевезень.

Швидкопсувні вантажі повинні
подаватись для перевезення у
транспортабельному стані, відповідати
вимогам якості й упакування, які
встановлюються технічними умовами.
Тара для швидкопсувних вантажів
повинна відповідати
санітарно-гігієнічним умовам їх
перевезення, зберігати якість і
зовнішній вигляд вантажу та охороняти
його від пошкодження. Тара повинна бути
справна, суха і чиста, без сторонніх
запахів і відповідати всім вимогам по
збереженню вантажу цієї категорії.

Швидкопсувні вантажі перевозяться
спеціалізованим рухомим складом
(авторефрижераторами) з додержанням
температурного режиму, який указано в
графах 4 і 5 додатка 18.

Для перевезення швидкопсувного
вантажу надається чистий рухомий
склад, який відповідає встановленим
санітарним нормам та обладнаний
справними кузовом, холодильною
установкою, вантажонесучими
пристроями і замками дверей.

Для перевезення подаються
швидкопсувні вантажі, які мають
температуру не вище зазначеної у графі
3 додатка 18.

Вантажовідправник зобов'язаний
передати водію разом з
товарно-транспортною накладною на
перевезення швидкопсувних вантажів
посвідчення про якість або сертифікат.
Відомості про ці документи обов'язково
зазначаються в товарно-транспортній
накладній.

У посвідченні про якість, у сертифікаті
або іншому аналогічному документі
повинні міститись відомості про
температуру вантажу перед вантаженням,
допустимий термін його доставки,
якісний стан вантажу та упаковки.

Посвідчення про якість і сертифікат
оформляються в день подання вантажу
для перевезення, засвідчуються
підписами відповідних
правоуповноважених на це осіб і
печаткою.

Продукти тваринного походження і
продукти переробки, наведені в додатку
20 Правил, підлягають
ветеринарно-санітарному контролю.

Перевізник, якому видається
ветеринарне свідоцтво, зобов'язаний
пред'являти його в дорозі для
перевірки, а потім разом з вантажем
передати вантажоодержувачу.

Швидкопсувні вантажі перевозяться
автомобілями-рефрижераторами тільки
за пломбою вантажовідправника, який
несе відповідальність за якість,
кількість, асортимент і відповідність
вантажу санітарним вимогам.

Вантажовідправник також несе
відповідальність за зниження якості
попередньо неохолодженого вантажу до
температури, зазначеної у графі 3
додатка 18, за умови виконання
Перевізником вимог п. 29.13 цих Правил.

Перевізник повинен доставляти
швидкопсувні вантажі в якнайкоротший
термін.

Проте, з матеріалів справи не
вбачається, що товар (масло), яке
відноситься до швидкопсувних вантажів,
перевозився спеціально обладнаним
транспортом. Крім того, у наданому
подорожному листі не відмічені графи,
які мають бути обов'язково заповнені
відповідно до Правил перевезення.

Також, відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК
України, у разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Відтак, суд не враховує подорожній лист
№б/н від 30.01.2014 року, який не був наданий
контролюючому органу позивачем та не
досліджувався податковим органом під
час проведення перевірки і винесення
податкового повідомлення-рішення. Крім
того, вказаний доказ не спростовує
висновків податкового органу щодо
відсутності доказів транспортування
товару.

Крім цього, ані під час перевірки, ані
під час судового розгляду справи
підприємство не надало суду доказів
приймання, обліку товару, наявність
яких є обов'язковою для підтвердження
реальності вчинення господарських
операцій.

Відповідно до п.44.1. ст. 44 ПК України, для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

В судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що встановлена
перевіркою відсутність реально
вчинених господарських операцій
позивача вказує на невідповідність
первинних документів, з огляду на що,
такі документи за змістом пункту 44.1 ПК
України не можуть бути законною
підставою для формування податкового
обліку платника податку.

В той же час, долучена до матеріалів
справи видаткова накладна та податкова
накладна не містять усіх обов'язкових
реквізитів первинних документів, які
передбачені п. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а саме:

- податкова накладна №1389 від 30.01.2014 року
виписана на підставі договору поставки
№б/н від 30.01.2014 року, в той же час, як між
ПП «Колоски» та його контрагентом був
укладений договір купівлі-продажу від
21.01.2014 року №7-С;

- видаткова накладна не містить: місця
складання; посади, прізвища та імені
особи одержувача, відповідальної за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; адреси
одержувача; дати і номера договору, на
підставі якого видана накладна.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо. Дані
аналітичних рахунків повинні бути
тотожні відповідним рахункам
синтетичного обліку на перше число
кожного місяця.

Норми аналогічного змісту містить
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року
№88, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704 (далі - Положення №168/704).

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 ст. 2 Положення,
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів. Первинні документи
повинні бути складені у момент
проведення кожної господарської
операції або, якщо це неможливо,
безпосередньо після її завершення.

Згідно з п.2.4 Положення, первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.

Як було зазначено вище, податкова
накладна №1389 від 30.01.2014 року виписана
на підставі договору поставки №б/н від
30.01.2014 року, в той же час, як між ПП
«Колоски» та його контрагентом був
укладений договір купівлі-продажу від
21.01.2014 року №7-С.

Так, відповідно до п. 6 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України від01.11.2011 року № 1379, у
графі «Вид цивільно-правового
договору» податкової накладної
зазначається вид цивільно-правового
договору згідно з видом договірних
зобов'язань, визначених Цивільним
кодексом України. Дата укладання
договору проставляється відповідно до
вимог пункту 3 цього Порядку.

Податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку.

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту порушення порядку
заповнення податкової накладної.

Відтак, враховуючи недотримання
порядку заповнення податкової
накладної позивачем, зазначена
податкова накладна №1389 від 30.01.2014 року
не дає права ПП «Колоски» на віднесення
сум податку на додану вартість до
податкового кредиту.

Оцінюючи пояснення сторін, письмові
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що надані позивачем докази не
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між ПП
«Колоски» та його контрагентом ПП
«Ворк Супорт», а долучені до матеріалів
справи документи не містять
обов'язкових реквізитів, визначених
для первинних документів.

Тому суд погоджується із доводами
податкового органу щодо заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 12500, 00 грн.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем не переконують в
обґрунтованості позовних вимог.

Оцінюючи рішення відповідача на
відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
вважає, що воно було прийняте на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України; з урахування усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та неупереджено. За таких
обставин суд вважає, що позовні вимоги
є необґрунтованими, а тому у їх
задоволенні слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України
відшкодування судових витрат
позивачеві, якому відмовлено у позові,
не передбачено.

За приписами ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Відповідно до квитанції №57 від 27.08.2014
року, позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 182,70 грн., відтак решта
несплаченої суми судового збору
становить 1644,30 грн.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства
«Колоски» (вул. Мишуги, 5, корп. 73, м.
Львів, 79035, ) решту суми
судового збору в розмірі 1644 (одна
тисяча шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 24.10.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.