Справа № 826/14342/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2014 року 16:13
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді Іщука
І.О., при секретарі судового засідання
Сізих Х.С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Приватінвест»доДержавної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпро визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 05.09.2014 р. №
від позивача: Назаренко Є.О.;
від відповідача: Старченко Р.П.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 13 жовтня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Приватінвест»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві від 05.09.2014 р. № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Державною податковою інспекцією в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі незаконних висновків
акту від 18.08.2014 р. № 06/30/22 прийнято
податкове повідомлення-рішення, яким
до позивача застосовано штрафну
санкцію у сумі 92 724,04 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі. Обґрунтовуючи позовні вимоги
зазначив, що позивачем надано всі
докази того, що товар, який визнаний
відповідачем надлишковим був
поставлений позивачу помилково, а тому
даний факт не можна вважати
господарською операцією. Під час
перевірки не було зафіксовано факту
реалізації товарів, що виключає
притягнення позивача до
відповідальності на підставі ст. 20
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив та просив суд відмовити в їх
задоволенні. Обґрунтовуючи
заперечення на позовні вимоги
зазначив, що перевіркою встановлено
надлишок товарних запасів (товарів) на
суму 46 361,52 грн. Документи надані
позивачем не підтверджують факт
повернення товару (зазначеного в описі
ТМЦ) та не спростовують його
використання у фінансово -
господарській діяльності
підприємства.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Міндоходів у
Житомирській області проведено
фактичну перевірку щодо дотримання
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому
числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів магазину, що
розташований за адресою: м. Житомир,
вул. Театральна, 9/15, ТОВ «Приватінвест».

В ході перевірки встановлено, що в
порушення вимог п. 12 ст. ст. 3, 6 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», в результаті
чого порушено ведення в порядку,
встановленому законодавством, обліку
товарних запасів (товарів) за місцем їх
реалізації. Перевіркою встановлено
надлишок товарних запасів (товарів) на
суму 46 361,52 грн., згідно відомостей до
акту: опис фактично наявних коштів,
опис залишків ТМЦ, звіт РРО.

За результатами перевірки складено акт
від 18.08.2014 р. № 06/30/22 та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
05.09.2014 р. № , яким позивачу на
підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п. 86.7 ст. 86
Податкового кодексу України, п. 1 ст. 17,
ст. 20 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» визначено
штрафні санкції у сумі 92 724,04 грн.

За результатами поданих заперечень,
Державною податковою інспекцією в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві надано
відповідь від 02.09.2014 р. № 18369/10/26-54-22-05-19,
згідно якої заперечення до акту від
19.08.2014 р. № 0181/06/30/21550555 «Про результати
фактичної перевірки» залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом про скасування податкового
повідомлення-рішення від 05.09.2014 р. №
.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, Окружний
адміністративний суд міста Києва
виходить з наступного.

Правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг регламентовано
Законом України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 6 липня 1995
року N 265/95-ВР (надалі - Закон N 265/95-ВР).

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону N 265/95-ВР
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

До суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян (ст. 20 цього
Закону).

Відповідно до ст. 6 Закону N 265/95-ВР облік
товарних запасів фізичною особою -
підприємцем ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначено Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року N 996-XIV (надалі - Закон N
996-XIV).

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону N 996-XIV
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 визначено, що первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи) (п. 2.2 вказаного
Положення).

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Приватінвест»
зареєстровано Оболонською районною у
м. Києві державною адміністрацією та
перебуває на обліку у ДПІ у
Оболонському районі м. Києва ДПС.

Як вбачається з матеріалів справи,
висновки відповідача щодо порушення
позивачем приписів податкового
законодавства зроблені з огляду на те,
що під час перевірки виявлено надлишок
товарних запасів (товарів) на суму 46 361,52
грн.

Однак, суд не може погодиться з такими
твердженнями відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно до листа (вих. № 4/1 від 29.01.2014
р.) ТОВ «Комел», адресованому ТОВ
«Приватінвест» вбачається, що 28.01.2014 р.
останньому помилково було доставлено
партію товару у кількості 131 одиниця за
накладною № ПРУ075955. Даний товар
направлявся ФОП ОСОБА_1. Даний лист
містить прохання повернути помилково
переданий товар.

Згідно актів повернення помилково
отриманих товарно-матеріальних
цінностей від 29.01.2014 р. № б/н та від 30
травня 2014 року № б/н, помилково
отримані товарно-матеріальні цінності
було повернуто ТОВ «Комел».

Наказом № 18.08.2014-1 від 18.08.2014 р. про
проведення інвентаризації товарних
запасів у структурному підрозділі
створено комісію по проведенню
інвентаризації товарних запасів у
структурному підрозділі підприємства,
розташованого у м. Житомир, вул.
Театральна, 9/5.

Згідно посвідчення про відрядження № 01
та № 02 представників ТОВ
«Приватінвест» було відряджено до
структурного підрозділу магазин «Brain»
за адресою: м. Житомир, вул. Театральна,
9/5 для проведення інвентаризації.

За результатами проведеної
інвентаризації 19.08.2014 р. складено акт,
яким встановлено, що помилково
отриманий товар за накладними № ПРУ075955
від 28.01.2014 р. та № МРТ008117/1 від 29.05.2014 р.
повернутий ТОВ «Комел» на підставі їх
листів та актів приймання-передачі.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що товар, отриманий за
накладними № ПРУ075955 від 28.01.2014 р. та №
МРТ008117/1 від 29.05.2014 р. є помилково
отриманий позивачем, а тому не був
оприбуткований та не являвся
оборотними активами позивача. А тому
суд вважає, що відповідач помилково
дійшов висновку про наявність
надлишків товарних запасів.

Крім того, суд звертає увагу на той
факт, що перевірка наявності товару на
складі зроблена з огляду лише з
накладних на помилково поставлений
товар, які в той час знаходилися у
позивача.

Отже, враховуючи, що сторонами не
складалися документи первинного
бухгалтерського обліку і відносно
даних товарів жодна господарська
діяльність не здійснювалася, то даний
факт не можна вважати господарською
операцією.

Суд вважає також за необхідне
зазначити, що у листі про розгляд
заперечень від 02.09.2014 р. № 18369/10/26-54-22-05-19
відповідач посилається на акт №
0181/06/30/22/21550555 від 19.08.2014 р., на підставі
якого було прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення.

Втім, позивачем був отриманий акт №
06/30/22 № б/н (без дати).

Відповідачем в судовому засіданні було
надано акт від 0181/06/30/22/21550555 від 19.08.2014 р.,
натомість з останнього вбачається, що
місцем перевірки був магазин за
адресою: вул. Київська, 77, м. Житомир.

Тобто відповідачем при прийнятті
податкового повідомлення-рішення від
05.09.2014 р. № було використано
невідомий акт.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що висновки контролюючого
органу щодо наявності надлишків
товарних запасів у структурному
підрозділі ТОВ «Приватінвест» є
помилковими, а податкове
повідомлення-рішення від 05.09.2014 р. №
є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та наявність підстав для їх
задоволення.

Частиною 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись положеннями статей 69-71, 94,
160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приватінвест»
задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 05
вересня 2014 року № .

3. Судові витрати в сумі 185,48
гривень присудити на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Приватінвест» за
рахунок Державного бюджету України.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її отримання особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови складено 17.10.2014
року