Справа № 581/521/13-а (2-а/581/3/14)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/14211/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, до органу
приватизації житлового фонду
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Липоводолинської
селищної ради Сумської області про
зобов`язання розглянути заяву та
прийняти рішення про передачу квартири
у приватну власність, провадження по
якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Липоводолинського районного
суду Сумської області від 09 січня 2014
року та постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 лютого 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з адміністративним позовом в
своїх інтересах та в інтересах своєї
неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 до
органу приватизації житлового фонду
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Липоводолинської
селищної ради Сумської області про
зобов`язання розглянути заяву та
прийняти рішення про передачу квартири
у приватну власність.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що
її заяву стосовно приватизації
квартири АДРЕСА_1, в порушення вимог
статті 8 Закону України від 19 червня 1992
року № 2482-ХІІ «Про приватизацію
державного житлового фонду» (надалі -
Закон № 2482-ХІІ) було розглянуто
Липоводолинською селищною радою
Сумської області, а не відповідним та
уповноваженим на це органом
приватизації.

У зв`язку із зазначеними обставинами та
з урахуванням уточнених в ході
розгляду справи вимог просила суд
зобов'язати орган приватизації
житлового фонду Липоводолинської
селищної ради Сумської області
розглянути її заяву від 14 березня 2013
року і прийняти відповідне рішення про
передачу у спільну часткову власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожній по 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 протягом одного
місяця з часу набрання законної сили
постанови суду у даній справі.

Постановою Липоводолинського
районного суду Сумської області від 09
січня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково: зобов'язано орган
приватизації житлового фонду
Липоводолинської селищної ради
Сумської області у місячний із дня
набрання рішенням суду законної сили
строк повторно розглянути заяву ОСОБА_1
від 14 березня 2013 року про передачу їй та
її неповнолітній дочці ОСОБА_2 у
спільну часткову приватну власність по
1/2 частині квартири АДРЕСА_1, оформивши
наслідки його розгляду відповідним
рішенням. У задоволенні іншої частині
вимог позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2014
року постанову суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати їх судові рішення та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
у повному обсязі.

Липоводолинська селищна рада Сумської
області у своїх запереченнях зазначає
на необґрунтованість касаційної
скарги та просить залишити її без
задоволення.

Касаційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанції
встановлено, що 14 березня 2013 року
ОСОБА_1, діючи у своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
звернулась до органу приватизації
житлового фонду Липоводолинської
селищної ради Сумської області із
заявою про передачу їм у спільну
часткову власність по 1/2 частині
квартири АДРЕСА_1.

На засіданні Липоводолинської
селищної ради, яке відбулось 25 квітня
2013 року, вказану заяву було розглянуто,
однак рішення про її задоволення
прийнято не було, про що листом від 07
травня 2013 року виконавчий комітет ради
повідомив позивача.

Вважаючи, що вищевказаними діями та
рішеннями відповідачів було порушено
її право на приватизацію квартири, у
якій вона проживає, ОСОБА_1 звернулась
до суду із відповідним позовом, у якому
просила зобов`язати останніх
розглянути її заяву у відповідності до
визначеного чинним законодавством
порядку розгляду звернень щодо
приватизації об`єктів державного
житлового фонду.

Задовольняючи позов частково
Липоводолинський районний суд
Сумської області виходив з того, що
визначена нормами Закону № 2482-ХІІ та
Положення про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян,
затвердженого наказом міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 16 грудня 2009
року № 396 (надалі - Положення) процедура
оформлення приватизаційних документів
органом приватизації житлового фонду
Липоводолинської селищної ради
Сумської області не була дотримана,
оскільки зазначений орган не прийняв
відповідного рішення за результатами
розгляду заяви позивачів.

Водночас Харківський апеляційний
адміністративний суд, який скасував
постанову суду першої інстанції та
відмовив у задоволенні позову, прийшов
до висновку, що прийнявши рішення про
відмову у задоволенні заяви позивача
щодо приватизації її квартири
Липоводолинська селищна рада Сумської
області діяла в межах наданих їй
пунктом 30 частини першої статті 26
Закону України від 21 травня 1997 року №
280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в
Україні» (надалі - Закон № 280/97-ВР)
повноважень та у відповідності до
затвердженого нею Положення про орган
приватизації виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради. Отже
заява позивача була розглянута у
відповідності до встановленого чинним
законодавством порядку.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
такими висновками суду апеляційної
інстанції не погоджується і вважає їх
помилковими, погоджуючись при цьому із
позицією суду першої інстанції з
наступних причин.

Відповідно до абзацу першого преамбули
Закону № 2482-ХІІ, саме цей законодавчий
акт визначає правові основи
приватизації державного житлового
фонду, його подальшого використання і
утримання.

За даним у статті першій цього Закону
визначенням приватизація державного
житлового фонду (далі також -
приватизація) - це відчуження квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках, призначених для
проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т.ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України. До державного житлового фонду
Закон відносить житловий фонд місцевих
Рад народних депутатів та житловий
фонд, який знаходиться у повному
господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Згідно до норм пунктів першого та
другого статті 2 Закону № 2482-ХІІ до
об'єктів приватизації належать
квартири багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму. При цьому, не підлягають
приватизації: квартири-музеї; квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, розташовані на територіях
закритих військових поселень,
підприємств, установ та організацій,
природних та біосферних заповідників,
національних парків, ботанічних садів,
дендрологічних, зоологічних,
регіональних ландшафтних парків,
парків-пам'яток садово-паркового
мистецтва, історико-культурних
заповідників, музеїв; квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, що перебувають в
аварійному стані (в яких неможливо
забезпечити безпечне проживання
людей); квартири (кімнати, будинки),
віднесені у встановленому порядку до
числа службових, а також квартири
(будинки), житлові приміщення у
гуртожитках, розташовані в зоні
безумовного (обов'язкового) відселення,
забрудненій внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС.

За приписами пунктів першого та
третього статті 8 вищезазначеного
Закону приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого
самоврядування не мають права
відмовити мешканцям квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках у
приватизації займаного ними житла,
крім випадків, передбачених законом
(пункт десятий статті 8 Закону № 2482-ХІІ).

З аналізу вищевказаних норм слідує, що
результатом розгляду заяв громадян
щодо приватизації державного
житлового фонду повинно бути
відповідне рішення органу
приватизації про передачу квартир
(будинків) у власність або про відмову в
цьому у передбачених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про
приватизацію квартири, у якій вона
проживає, органом приватизації
житлового фонду Липоводолинської
селищної ради Сумської області не
приймалося, а тому правильним і
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції стосовно зобов`язання цього
відповідача розглянути таку заяву та
прийняти за результатами її розгляду
відповідне рішення.

Позицію суду апеляційної інстанції про
відмову у задоволенні позову вважає
помилковою з огляду на те, що у спірних
правовідносинах, які стосуються
особливостей приватизації державного
житлового фонду, пріоритет при
застосуванні має спеціальний
законодавчий акт, а тому регулюватися
вони повинні нормами Закону № 2482-ХІІ, а
не Закону № 280/97-ВР.

Стосовно обґрунтованості посилання
суду апеляційної інстанції на
Положення про орган приватизації
виконавчого комітету Липоводолинської
селищної ради, затвердженого рішенням
Липоводолинської селищної ради від 06
листопада 2012 року, колегія суддів
вважає необхідним зазначити наступне.

За приписами частин першої та
четвертої статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: 1) суд вирішує справи відповідно
до Конституції та законів України, а
також міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; 2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Оскільки ні норми Закону № 2482-ХІІ, ні
кореспондуючи ним відповідні норми
Положення про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян не
наділяють органи місцевого
самоврядування особливими
повноваженнями щодо прийняття рішень
стосовно приватизації квартир, колегія
суддів вважає пункт 2.11. Положення про
орган приватизації виконавчого
комітету Липоводолинської селищної
ради щодо необхідності надання дозволу
селищної ради на приватизацію майна
таким, що не відповідає вищезазначеним
актам. Тому застосуванню у спірних
правовідносинах підлягають правові
акти вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За таких обставин постанову суду
апеляційної інстанції необхідно
скасувати, а постанову суду першої
інстанції - залишити в силі.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17
лютого 2014 року у цій справі скасувати
та залишити без змін постанову
Липоводолинського районного суду
Сумської області від 09 січня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
М.О. Сорока

Т.А. Чумаченко