Справа № 816/3691/14
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2014 року м. ПолтаваСправа
№816/3691/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Кльопової І.Г.

та представників сторін:

від позивача - Коломієць Є.Є., Чеберко
Т.Л.,

від відповідача - Тімощук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного багатопрофільного
підприємства "Технікс" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправними дій та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне багатопрофільне підприємство
"Технікс" (надалі - позивач, ПБП
"Технікс") звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
(надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві)
про визнання протиправними дій щодо
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки, скасування
податкового повідомлення-рішення від 08
вересня 2014 року №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання позивача
за платежем: "Податок на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в
розмірі 4 520 987 грн 51 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем порушено
права та законні інтереси ПБП "Технікс"
у сфері публічно-правових відносин
через безпідставне донарахування
грошового зобов'язання зі сплати
податку на додану вартість. Посилався
на те, що господарські операції з
контрагентами носили реальний,
товарний характер і підтверджені
належним чином оформленими первинним
документами бухгалтерського обліку.
Крім того, акцентував увагу на
порушенні контролюючим органом
порядку проведення перевірки.

Відповідачем позов не визнав. У наданих
до суду письмових запереченнях просив
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на відомості, встановлені
документальною позаплановою виїзною
перевіркою ПБП "Технікс" та викладені в
акті перевірки від 15 серпня 2014
року №4760/16-01-22-02-12/31174870.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував з підстав та мотивів,
наведених у письмовому запереченні ДПІ
у м. Полтаві, наполягав на відмові у
задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

ПБП "Технікс" у встановленому
законодавством порядку зареєстроване
як юридична особа, , з 17
жовтня 2000 року перебуває на обліку в
якості платника податків в ДПІ у м.
Полтаві та є платником податку на
додану вартість /т. І, а.с. 13, 86/.

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: надання допоміжних послуг у сфері
добування нафти та природного газу
(09.10), будівництво житлових і нежитлових
будівель (41.20), оптова торгівля металами
та металевими рудами (46.72), діяльність у
сфері архітектури (71.11), діяльність у
сфері інжинірингу, геології та
геодезії, надання послуг технічного
консультування в цих сферах (71.12),
технічні випробування та дослідження
(71.20) /т. ІІ, а.с. 168/.

Фахівцем ДПІ у м. Полтаві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПБП "Технікс" з питань
взаємовідносин з Товариством з
обмеженою відповідальністю /надалі -
ТОВ/ "Промбуд Маркет" ()
та ТОВ "Сітіопт" () за
лютий, березень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт
від 15 серпня 2014 року №4760/16-01-22-02-12/31174870
(надалі - Акт перевірки), в якому вказано
на порушення платником податків вимог
пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6
статті 198, статті 201 Податкового кодексу
України, наслідком чого визначено
заниження зобов'язання зі сплати
податку на додану вартість /надалі
також ПДВ/ загалом в розмірі 3 616 790 грн 01
коп. /т. І, а.с. 91-97/.

На підставі зазначеного вище Акта
перевірки ДПІ у м. Полтаві 08 вересня 2014
року сформовано податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача за платежем: "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг), 14010100"
загалом в розмірі 4 520 987 грн 51 коп. (в т.ч.,
3 616 790 грн 01 коп. - основний платіж, 904
197 грн 50 коп. - штрафні (фінансові)
санкції) /т. І, а.с. 12/.

Не погоджуючись із зазначеним вище
податковим повідомленням-рішенням ДПІ
у м. Полтаві, ПБП "Технікс" звернулось
до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивачем, на
підставі податкових накладних,
виписаних ТОВ "Промбуд Маркет" () та ТОВ "Сітіопт" (), у лютому, березні 2014 року
зараховано до складу податкового
кредиту суму ПДВ загалом в розмірі 3 616
790 грн 01 коп.

Однак, за результатами документальної
позапланової виїзної перевірки
ПБП "Технікс" відповідач дійшов
висновку про безпідставне віднесення
вказаної суми податку до складу
податкового кредиту, наслідком чого
визначено заниження позивачем
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету
загалом в розмірі 3 616 790 грн 01 коп.

Мотивуючи наведені доводи
контролюючий орган зазначив, що між
позивачем та його контрагентами не
проведено розрахунків за придбані
товари і послуги. Крім того,
відповідачем враховано відомості з
актів від 16 травня 2014 року
№1408/26-55-22-09/39022278 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "Сітіопт" () щодо підтвердження
господарських відносин з платником
податків ТОВ "Лоджистік Дон" (код за
) за період з 01.02.2014 року по
28.02.2014 року", складеного ДПІ у
Печерському районі м. Києва, та від 28
березня 2014 року №85/05-61-22-01/38654416 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Промбуд маркет" (код за
) щодо документального
підтвердження господарських відносин
із контрагентами
покупцями-постачальниками за період:
січень-лютий 2014р.", складеного ДПІ у
Будьоннівському районі м. Донецька.

Оцінивши наведені доводи в їх
сукупності, суд дійшов наступних
висновків.

Спірні відносини сторін стосуються
права позивача на податковий кредит.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин) право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду /пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображатимуть реальність
господарської операції, яка є
підставою для формування податкового
обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі, якщо придбані
товари чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту з
податку на додану вартість навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні
перевірки правомірності формування
платником податку показників
податкової звітності з ПДВ є
безпосереднє дослідження факту
здійснення господарської операції (її
реальності/товарності), на підставі
якої таким платником сформовано дані
податкового обліку.

Судом встановлено, що спірні відносини
між позивачем та його контрагентами
стосувалися придбання
товарно-матеріальних цінностей та
послуг на підставі відповідних
договорів.

До матеріалів справи залучено копії:

- договору оренди обладнання від 24
жовтня 2013 року №24/10-2013, укладеного між
ПБП "Технікс" та ТОВ "Промбуд Маркет", за
умовами якого останнє зобов'язувалось
передати позивачу в строкове платне
користування виробниче обладнання /т.
І, а.с. 39-41/;

- договору оренди обладнання від 25
жовтня 2013 року №25/10-2013, укладеного між
ПБП "Технікс" та ТОВ "Промбуд Маркет", за
умовами якого останнє зобов'язувалось
передати позивачу в строкове платне
користування виробниче обладнання /т.
І, а.с. 42-46/;

- договору оренди обладнання від 30
січня 2014 року №30/01-2014, укладеного між
ПБП "Технікс" та ТОВ "Сітіопт", за
умовами якого останнє зобов'язувалось
передати позивачу в строкове платне
користування виробниче обладнання /т.
І, а.с. 59-63/;

- договору оренди обладнання від 31
січня 2014 року №31/01-2014, укладеного між
ПБП "Технікс" та ТОВ "Сітіопт", за
умовами якого останнє зобов'язувалось
передати позивачу в строкове платне
користування виробниче обладнання /т.
І, а.с. 66-68/.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, в ході виконання
умов зазначених договорів, орендодавці
передали ПБП "Технікс" у строкове
платне користування виробниче
обладнання: бурові верстати, труби,
телеметричні системи, фреза, ємності
для зберігання розчинів тощо, перелік
якого наведено у додатках до договорів
оренди та специфікаціях /т. І, а.с. 41, 44-46,
61-63, 68/.

Крім того, до матеріалів справи
залучено копію договору
купівлі-продажу від 26 лютого 2014
року №26/02-2014, укладеного між ТОВ
"Сітіопт" (продавець) та ПБП
"Технікс" (покупець) /т. І, а.с. 74-77/. За
умовами зазначеного договору
продавець зобов'язувався передати у
власність покупця товар, о покупець -
прийняти товар та оплатити його
вартість на умовах, визначених
договором.

За твердженнями представника позивача,
на виконання умов даного договору
ТОВ "Сітіопт" продало ПБП "Технікс"
товарно-матеріальні цінності
загальною вартістю 649 540 грн (в т.ч. ПДВ -
108 256 грн 67 коп.), перелік якого наведено
у додатку до договору купівлі-продажу
/т. І, а.с. 77/.

За приписами пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну.

За результатами здійснених
господарських операцій ТОВ "Промбуд
Маркет" та ТОВ "Сітіопт" виписали та
передали позивачу податкові накладні:
від 31 січня 2014 року №15817 /т. І, а.с. 55/, від
31 січня 2014 року №15818 /т. І, а.с. 56/, від 31
січня 2014 року №15819 /т. І, а.с. 57/, від 31
січня 2014 року №15820 /т. І, а.с. 58/, від 28
лютого 2014 року №12590 /т. І, а.с. 79/, від 28
лютого 2014 року №13591 /т. І, а.с. 80/, від 28
лютого 2014 року №13600 /т. І, а.с. 81/, від 28
лютого 2014 року №13608 /т. І, а.с. 82/, копії
яких залучено до матеріалів справи.

Вказані податкові накладні позивачем,
за датою отримання, включено до
реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних та на їх підставі
віднесено до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість загалом в розмірі 3 616 790 грн 01
коп., що відображено у рядку 17
податкових декларацій з ПДВ за
відповідні звітні (податкові) періоди
та додатку №5 до податкових декларацій
з ПДВ "Розшифровка податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів" /т. І, а.с. 98-103; т.
ІІ, а.с. 17-71/.

Дослідивши в судовому засіданні копії
перелічених вище податкових накладних,
судом встановлено, що їх оформлено у
відповідності до вимог пункту 201.1
статті 201 Податкового кодексу України.

Зауваження щодо змісту та форми
податкових накладних в Акті перевірки
та письмових запереченнях відповідача
відсутні.

Перелічені вище податкові накладні, за
наявності підстав, включено до Єдиного
реєстру податкових накладних /т. І, а.с.
83-85/, що не заперечується відповідачем.

Так само ДПІ у м. Полтаві не оспорюється
той факт, що на момент виписування
вищезазначених податкових накладних
ТОВ "Промбуд Маркет" () та
ТОВ "Сітіопт" () мали
статус платників податку на додану
вартість та були зареєстровані як
юридичні особи у встановленому
законодавством порядку.

Відтак, перелічені вище податкові
накладні підтверджують факт придбання
позивачем у ТОВ "Промбуд Маркет" та ТОВ
"Сітіопт" товарів і послуг загальною
вартістю 21 700 740 грн., є
підставою для віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ загалом в
розмірі 3 616 790 грн 01 коп. та в силу
положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
приймаються судом в якості належних
доказів у справі.

Як визначено пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до приписів частини другої
статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Залученими до матеріалів справи
письмовими доказами підтверджено, що
на виконання зобов'язань за вказаними
вище договорами оренди обладнання
сторони склали та передали одна одній
акти приймання-передавання обладнання
/т. І, а.с. 47-54, 64-65, 69-73/.

Факт відвантаження ТОВ "Сітіопт"
товарів за договором купівлі-продажу
від 26 лютого 2014 року №26/02-2014
підтверджено залученою до матеріалів
справи копією видаткової накладної від
28 лютого 2014 року №13600 /а.с. 78/.

Зазначені документи оформлено у
відповідності до вимог частини другої
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та пункту 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704. А відтак, вони є первинними
документами бухгалтерського обліку в
розумінні частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та в силу положень статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
приймаються судом як належні докази у
справі.

Зауваження щодо змісту та форми актів
приймання-передавання обладнання чи
видаткової накладної в Акті перевірки
та письмових запереченнях відповідача
проти позову відсутні.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, доцільність
оренди обладнання і придбання товарів
у ТОВ "Промбуд Маркет" та ТОВ "Сітіопт"
викликана необхідністю виконання ПБП
"Технікс" зобов'язань за договорами
підряду на виконання робіт з
капітального ремонту свердловин,
укладених між позивачем та ТОВ
"Карпатигаз".

Так, до матеріалів справи залучено
копії договорів підряду на виконання
робіт з капітального ремонту
свердловини від 04 листопада 2013 року
№А99КОТ/КРС-20-444 /т. ІІ, а.с. 2а-16/, від 12
серпня 2013 року №А37СОЛ/КРС-20-415 /т. ІІ, а.с.
72-86/, від 23 грудня 2013 року №А52ПОЛ/КРС-20-452
/т. ІІ, а.с. 87-102/, від 07 червня 2013 року
№А71ВАЛ/КРС-20-397 /т. ІІ, а.с. 103-117/, за
умовами яких ПБП "Технікс"
зобов'язувалось виконати роботи з
капітального ремонту свердловин, що
розташовані в адміністративних межах
Полтавської області. Окремо до кожного
договору підряду сторонами погоджено
перелік необхідного виробничого
обладнання та визначено вартість його
експлуатації.

Позивачем у встановленому порядку
отримано дозвіл Територіального
управління Держгірпромнагляду у
Полтавській області на виконання робіт
підвищеної небезпеки та експлуатацію
устаткування підвищеної небезпеки /т.
ІІ, а.с. 166-167/.

З приводу посилань відповідача на
відсутність факту розрахунків між
позивачем та його контрагентами, суд
звертає увагу на наступне.

Перевіркою встановлено та відображено
в Акті перевірки, що боргові
зобов'язання ПБП "Технікс" перед ТОВ
"Промбуд Маркет" та ТОВ "Сітіопт"
погашено шляхом заміни боржника у
зобов'язанні, про що укладено
відповідні договори переведення боргу.

Враховуючи вищевикладене в своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що
матеріалами справи в повному обсязі
підтверджено реальність спірних
господарських операцій.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем правомірно враховано при
розрахунку податкового кредиту суму
ПДВ загалом в розмірі 3 616 790 грн 01 коп. по
господарським операціям з ТОВ "Промбуд
Маркет" та ТОВ "Сітіопт".

Посилання відповідача на відомості,
викладені в актах контролюючих органів
про неможливість проведення
зустрічних звірок контрагентів
позивача, не приймаються судом в якості
достатніх обґрунтувань правомірності
оскарженого податкового
повідомлення-рішення, оскільки
отримання контролюючим органом акта
перевірки контрагента платника
податків, в якому викладені висновки
про вчинення таким контрагентом
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє контролюючий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, адже акт перевірки контрагента
не має преюдиційного значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджує обставини
фактичної дійсності.

Крім того, як визначено частиною другою
статті 61 Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218
Господарського кодексу України
передбачено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип
персональної відповідальності
платника податку, право добросовісного
платника податків на податковий кредит
з ПДВ не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами.

Крім того, у постановах від 09 вересня 2008
року у справі №21-500во08, від 01 червня 2010
року у справі №21-573во10, від 31 січня 2011
року у справі №21-47а10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи.

Так само, Європейський Суд з прав
людини у рішенні від 22 січня 2009 року у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) зазначив, що "…
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності."
/пункт 71/.

Як висновок, суд зазначає, що допущені
попередніми постачальниками у ланцюгу
постачання товару певні порушення
податкового законодавства тягнуть
негативні наслідки саме для таких
постачальників та не впливають на
право позивача (добросовісного
платника податку) на віднесення до
складу податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість
постачальникам товару.

Підставою для донарахування платнику
податку грошових зобов'язань може
слугувати лише встановлення факту
узгодженості дій платника податків з
недобросовісними платниками податків
(постачальниками) з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару у ланцюгу
постачання від виконання податкових
зобов'язань. Однак, матеріали справи
таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не
зазначено обставин, які б ставили під
сумнів фактичне здійснення спірних
господарських операцій. Зокрема, не
надано доказів, що підтверджували б
невідповідність змісту угод дійсним
намірам сторін щодо набуття цивільних
прав і обов'язків чи свідчили про намір
сторін ухилитися від оподаткування
доходів, отриманих внаслідок виконання
договорів або приховування дійсного
об'єкта оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не
містять жодних доказів наявності між
позивачем та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад.

Враховуючи наведене вище в своїй
сукупності, висновок податкової
інспекції про порушення позивачем
вимог статей 44, 198, 201 Податкового
кодексу України здійснено при
помилковому розумінні норм діючого на
час виникнення спірних відносин
законодавства та фактичних обставин
справи.

Виходячи з визначення поняття штрафна
санкція, що міститься в підпункті 14.1.265
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, відповідно до якого дана
санкція може бути застосована до
платника податків лише у разі вчинення
останнім порушення вимог податкового
законодавства, а такі порушення в діях
позивача відсутні, суд дійшов висновку,
що спірним податковим
повідомленням-рішенням також
неправомірно застосовано до ПБП
"Технікс" штрафні (фінансові) санкції в
розмірі 904 197 грн 50 коп.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1
статті 21 Податкового кодексу України
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі "Компанія "Вестберґа таксі
Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд
визначив, що "… адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду
адміністративної справи не наведено
об'єктивних доводів та не надано
належних доказів наявності в діях
позивача ознак протиправної
діяльності. Тобто, відповідачем не
доведено правомірності оскарженого
податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, долученими до матеріалів
справи копіями первинних документів
бухгалтерського обліку підтверджено
право позивача на віднесення до
податкового кредиту суми ПДВ в розмірі
3 616 790 грн 01 коп.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
доведеним належними та допустимими
доказами той факт, що при прийнятті
спірного податкового
повідомлення-рішення суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовано ці
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача.

Таким чином, в даній частині позов
необхідно задовольнити.

При цьому, зважаючи на те, що податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії та згідно з
частиною другою статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд вважає за необхідне,
відповідно до частини другої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, вийти за межі позовних вимог,
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Полтаві від 08 вересня 2014 року №.

Стосовно позовних вимог ПБП "Технікс" в
частині визнання протиправними дій ДПІ
у м. Полтаві щодо проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки, суд дійшов наступних
висновків.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, висловленої в
постанові від 24 грудня 2010 року у справі
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа - Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, платник
податків, який вважає порушеним
порядок та підстави призначення
податкової перевірки щодо нього, має
захищати свої права шляхом не допуску
посадових осіб контролюючого органу до
такої перевірки. Якщо ж допуск до
проведення перевірки відбувся, в
подальшому предметом розгляду в суді
має бути лише суть виявлених порушень
податкового та іншого законодавства,
дотримання якого контролюється
контролюючими органами.

Тобто, саме на етапі допуску до
перевірки платник податків може
поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення
податкового контролю щодо себе.
Водночас, допуск до перевірки нівелює
правові наслідки процедурних порушень,
допущених контролюючим органом при
призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене,
позови платників податків, спрямовані
на оскарження рішень (у тому числі
наказів про призначення перевірки), дій
або бездіяльності контролюючих
органів щодо призначення та/або
проведення перевірок можуть бути
задоволені лише в тому разі, якщо до
моменту винесення судового рішення не
відбулося допуску посадових осіб
контролюючого органу до спірної
перевірки.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав платника податків,
оскільки після проведення перевірки
права платника податків порушують лише
наслідки проведення відповідної
перевірки.

Як підтверджено матеріалами справи та
визнано представником позивача,
ПБП "Технікс" допустило ревізорів ДПІ у
м. Полтаві до проведення перевірки,
проти її проведення, з підстав,
визначених Податковим кодексом
України, не заперечувало.

За таких обставин, у задоволенні позову
в даній частині необхідно відмовити.

Відтак, суд дійшов висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог ПБП
"Технікс".

У відповідності до частини третьої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Водночас, згідно з підпунктом 3 пункту 9
розділу VI "Прикінцеві та перехідні
положення" Бюджетного кодексу України
у разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, відображає в обліку
відповідні бюджетні зобов'язання
розпорядника бюджетних коштів, з вини
якого виникли такі зобов'язання.
Погашення таких бюджетних зобов'язань
здійснюється виключно за рахунок
бюджетних асигнувань цього
розпорядника бюджетних коштів.
Одночасно розпорядник бюджетних
коштів зобов'язаний привести у
відповідність з бюджетними
асигнуваннями інші взяті бюджетні
зобов'язання.

Отже, судовий збір в розмірі 487 грн 20
коп., сплачений позивачем при зверненні
до суду з даним позовом відносно вимог
майнового характеру, необхідно
стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань,
призначених для утримання ДПІ у м.
Полтаві.

При розподілі судових витрат
відповідно до положень частини третьої
статті 4 Закону України "Про судовий
збір", суд виходить з приписів пункту 21
частини першої статті 5 вказаного
Закону, згідно з яким відповідача
звільнено від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163
КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
багатопрофільного підприємства
"Технікс" до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними дій
та скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 08
вересня 2014 року №.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області () на користь
Приватного багатопрофільного
підприємства "Технікс" ()
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім)
гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 28
жовтня 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба