Справа № 2а-693/2010
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.
Справа № 37730/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Старунського Д.М., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання
Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Ковельської міської ради та ОСОБА_2 на
постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 23.11.2010 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Ковельської міської ради, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_2, Відділу
Держкомзему в м. Ковелі Волинської
області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
скасування рішення Ковельської
міської ради № 75/30 від 22.07.2010 року, -

ВСТАНОВИЛА
:

ОСОБА_3 05.08.21010року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Ковельської міської ради Волинської
області про скасування рішення
Ковельської міської ради № 75/30 від
22.07.2010 року.

В обґрунтування позову покликається на
те, що 22 липня 2010 року Ковельська міська
рада винесла рішення № 75/30, згідно
якого надала дозвіл громадянці ОСОБА_2
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 1000 м.кв. по АДРЕСА_1
для будівництва житлового будинку та
господарських споруд з метою надання
земельної ділянки безоплатно у
приватну власність за рахунок земель,
що нібито знаходяться у фактичному
користуванні землекористувачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Дане рішення
позивач вважає незаконним, оскільки
цією земельною ділянкою з 1955 року
постійно користувались його дід
ОСОБА_7, баба ОСОБА_8, батько ОСОБА_9,
дядько ОСОБА_9 та на даний час він.
Позивачем стверджується, що на даній
земельній ділянці росте сад,
посаджений його дідом та батьком, за
даною адресою він народився та
виростав. Квартира позивача
складається з однієї кімнати та
спільної кухні (відсутні
водозабезпечення, каналізація, туалет,
гараж), а тому є необхідність
проведення ремонту, реконструкції
квартири та добудови, в зв'язку з чим
позивач звернувся до органів влади з
заявою про виділення йому земельної
ділянки, якою він користується.
Дозволу ОСОБА_2 на відчуження своєї
ділянки він не надавав. Вважає, що
дозвіл надали сторонній людині ОСОБА_2,
яка не має ніякого відношення до цього
будинку і цієї земельної ділянки.
Позивачем також стверджується, що
навколо будинку АДРЕСА_1 площа
земельної ділянки складає близько 0,19
га, з яких 0,10 га, якими він фактично
користується і відносно яких
відповідач має намір позбавити його
права користування, решта 0,09 га
залишається ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
які тривалий час є фактичними
землекористувачами. Відсутність права
користування цією земельною ділянкою
позбавляє його права на ремонт,
реконструкцію, добудову до квартири,
чим порушує його права, свободи та
інтереси. Позивач вважає, що дане
питання допущене до розгляду на сесії
Ковельської міської ради неправомірно:
порушена сама процедура, строки
підготовки матеріалів до сесії, не
відповідає дійсності схематичне
викопіювання даної земельної ділянки,
яке мінялось декілька разів, з
чергового кадастрового плану м. Ковеля,
не дано оцінки заяві ОСОБА_2, в якій вона
вказує недостовірні дані, не взято до
уваги, що з чотирьох власників квартир
будинку АДРЕСА_1 згоду надали тільки
три, не перевірено фактичне
землекористування ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 Ці обставини призвели до
постановлення відповідачем
незаконного рішення № 75/30 від 22.07.2010
року, яке позивач в своєму позові
просить визнати незаконним,
протиправним та скасувати його.

Оскаржуваною постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 23.11.2010 року позовну заяву
ОСОБА_3 до Ковельської міської ради, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_2 , Відділу
Держкомзему в м. Ковелі Волинської
області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
скасування рішення Ковельської
міської ради № 75/30 від 22.07.2010 року -
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення Ковельської міської
ради Волинської області № 75/30 від 22
липня 2010 року "Про надання дозволу на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_2".

У поданій апеляційній скарзі
відповідач Ковельська міська рада
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що прийнятим рішенням права позивача
жодним чином не були порушені, оскільки
спірна земельна ділянка не виділялась
як земельна ділянка прибудинкової
території. Жодних проектів щодо
виділення цієї земельної ділянки як
прибудинкової території та рішень, які
б затверджували ці проекти немає.
Будь-яких документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку чи
право користування нею, у всіх
власників квартир в будинку АДРЕСА_1,
також немає. Вважає, що жоден із
власників квартир цього будинку не має
жодного юридичного відношення до даної
земельної ділянки, не зважаючи навіть
на термін фактичного користування нею,
а тому для постановлення оскаржуваного
рішення жодних дозволів у них законом
не вимагається. Практика отримувати
дозволи від можливих претендентів на
земельну ділянку склалась з метою
зменшення земельних спорів. Оскільки
дана земельна ділянка не є
прибудинковою територією, то всі
питання, пов'язані з нею, не стосуються
співвласників будинку і будь-яких
дозволів від них не потрібно. Дозвіл
надали особи, які фактично
користуються даного земельною
ділянкою. Дану земельну ділянку вважає
вільною, а тому будь-яких вилучень
земельної ділянки робити не потрібно.
Разом з тим, надання дозволу на
складання проекту землеустрою жодним
чином не порушує прав власників чи
користувачів земельної ділянки, і лише
після та під час складання такого
проекту землеустрою встановлюються
певні обставини, які надають особі
право на приватизацію цієї земельної
ділянки, чи відсутність такого права.
Складений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_2 підтверджує ту
обставину, що вказана земельна ділянка
є власністю Ковельської міської ради
та може бути приватизованою. Крім того
вважає, що будь-які порушення при
процедурі розгляду заяви ОСОБА_2 не
мають жодного відношення до
незаконності рішення, оскільки це
рішення не порушує жодних прав
позивача. Вважає позов повністю
безпідставним, оскільки будь-якими
належними та допустимими доказами не
підтверджується. Просив взяти до уваги
його пояснення та в задоволенні позову
відмовити повністю.

У поданій апеляційній скарзі третя
особа ОСОБА_2 просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що будь-яка довідка
повинна підтверджуватись іншими
документами на підставі яких вона
видана. РЖКП №1 не змогло надати на
неодноразові запити, документи на
підставі яких видана довідка №238/1076 від
1999 року. Крім того, станом на день
розгляду справи будинок № 2 не
перебував на балансі РЖКП №1. Жодних
первинних документів, які
підтверджують, що спірна земельна
ділянка є прибудинковою територією не
існує. Таким чином, довідку №238/1076 від
1999 року не можна брати до уваги. Крім
того, з довідки не вбачаються розміри
земельних ділянок, а тому не можна
зрозуміти, яка земельна ділянка
виділяється ОСОБА_2, а яка є
прибудинковою територією. Єдиними
доказами, на яких могла б ґрунтуватись
довідка №238/1076 це є рішення Ковельської
міської ради про виділення відповідної
земельної ділянки для обслуговування
будинку або державний акт. Проте,
Ковельська міська рада ніколи не
затверджувала меж прибудинкової
території для будинку АДРЕСА_1. Також,
поза увагою суду залишився той факт, що
предметом спору є не виділення
земельної ділянки, а надання дозволу на
складання проекту землеустрою.

Звертає увагу, що ні позивач, ні суд
нічим не обґрунтував, яким чином
надання для ОСОБА_2 згоди на складання
проекту землеустрою порушує права
позивача. При наданні дозволу на
складання проекту, орган місцевого
самоврядування не повинен перевіряти
про яку конкретно земельну ділянку
ідеться, де вона знаходиться і чи
перебуває у чиємусь користуванні чи
власності. Саме для цього і складається
проект, і компетентні спеціалісти
визначають, чи є це вільна земельна
ділянка, до яких земель вона належить і
чи може бути передана у власність.
Після цього, даний проект подається на
затвердження сесією ради. земельна
ділянка на яку надано дозвіл на
складання проекту відведення де-юре є
вільною, про що ствердили свідки в
судовому засіданні. Те, що в рішенні
написано, «що земельна ділянка
знаходиться у фактичному користуванні
землекористувачів гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6» не суперечить чинному
законодавству. Не існує такої
юридичної категорії в Земельному
Кодексі Україні, як «фактичне
користування». Виділення відбувається
саме за рахунок вільної землі, а тому не
заслуговують на увагу доводи суду
першої інстанції, про те що спочатку
необхідно ділянку було вилучити з
користування, а тоді передавати її
далі. Оскаржене рішення було прийнято
відповідачем в межах своєї компетенції
на підставі закону.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подані скарги не
підлягають задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що як
вбачається з викопіювання з чергового
кадастрового плану м. Ковель
Ковельської міської ради Волинської
області, долученого відповідачем до
оскаржуваного рішення, спірна земельна
ділянка розташована на території, яка
обнесена огорожею і на якій
знаходиться будинок № 2, що схематично
відображено на цьому викопіюванні. Цю
обставину визнав і представник відділу
Держкомзему в м. Ковелі. Таким чином,
очевидно, вся територія, яка обнесена
огорожею, відноситься до цього будинку
та має оди адресний номер. Такий же
адресний номер має й спірна земельна
ділянка. Прибудинкова територія,
призначена для обслуговування
житлового будинку № 2, має площу 2000
кв.м., обслуговується Ковельським РЖКП
№ 1, яким сплачуються податки за
вказану площу земельної ділянки, не
вилучалась в РЖКП № 1, межі на
місцевості не встановлювались.

Зазначені обставини підтверджуються
рядом наявних в матеріалах справи
документів, показаннями свідка ОСОБА_10,
частково визнаються відповідачем та
жодним чином ним не спростовані.

Як вбачається з повідомлення № 6883 від
30.09.2010 року КП «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації», власниками
квартир будинку № 2 є не лише ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, а й значна кількість
інших осіб, серед яких є і позивач.
Таким чином, зважаючи на викладене вище
щодо юридичного статусу спірної
земельної ділянки, підставою для
ухвалення оскаржуваного рішення мав би
бути дозвіл (згода) на виділення
спірної ділянки у власність ОСОБА_2
всіх власників та співвласників
квартир будинку № 2, в тому числі й
позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з копії заяви ОСОБА_2, датованої
11.06.2010 року, остання звернулась до
Ковельського міського голови з
проханням, відповідно до ст. 118
Земельного кодексу України, дати
дозвіл на складання проекту щодо
відведення земельної ділянки у
власність орієнтовної площі 1000 кв.м.
для будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд по АДРЕСА_1 за рахунок
фактичного користування власників
даного житлового будинку. Згідно цієї ж
заяви, до неї додається нотаріальна
згода. Заява зареєстрована Ковельською
міською радою 16.06.2010 року за № 147/1.

Як вбачається з заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, засвідченої у встановленому
порядку 15.06.2010 року приватним
нотаріусом Ковельського міського
нотаріального округу ОСОБА_11,
зазначені особи дають згоду ОСОБА_2 на
вилучення земельної ділянки площею 1000
кв.м., що перебуває тривалий час в їх
користуванні і розташована по АДРЕСА_1
для отримання нею дозволу на складання
проекту землеустрою щодо відведення на
її ім'я вищевказаної земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд.

Зважаючи на хронологічний порядок
даних заяв судом встановлено, що на
момент написання заяви ОСОБА_2 заява
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 була відсутня,
однак на момент її реєстрації в
Ковельській міській раді заява
останніх була в наявності.

За таких обставин суд відхиляє доводи
позивача та його представників щодо
відсутності заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на момент звернення ОСОБА_2 до
міської ради.

Рішенням Ковельської міської ради
Волинської області від 22 липня 2010 року
№ 75/30 "Про надання дозволу на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки гр. ОСОБА_2» надано
дозвіл ОСОБА_2, яка проживає АДРЕСА_2, на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1
для будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд з метою надання земельної
ділянки безплатно у приватну власність
за рахунок земель, що знаходяться у
фактичному користуванні
землекористувачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 Дане рішення прийняте
Ковельською міською радою, як
вбачається з його тексту, на підставі
заяви ОСОБА_2 з врахуванням письмової
згоди фактичних землекористувачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Як встановлено в судовому засіданні,
зокрема з пояснень представника
відповідача, представника відділу
Держкомзему в м. Ковелі, показань
свідка ОСОБА_12, який очолював постійну
комісію з питань регулювання земельних
відносин, містобудування,
житлово-комунального господарства,
екології і благоустрою міста, при
підготовці відповідних матеріалів на
розгляд сесії міської ради, будь-яких
дій щодо перевірки достовірності
фактичного користування земельною
ділянкою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вчинено
не було. Їх фактичне користування цією
земельною ділянкою підтверджувалось
лише їх нотаріально посвідченою згодою
на вилучення цієї земельної ділянки і
відповідальні посадові особи вважали
цього достатнім для підтвердження
даного факту. Разом з тим, в судовому
засіданні не здобуто жодного доказу, що
саме ці особи є фактичними
землекористувачами саме цієї
земельної ділянки. Відповідач таких
доказів не надав. Зазначена обставина
не знаходить свого підтвердження в
повному обсязі і в письмовому
поясненні цих осіб, наданому ними суду.

За таких обставин, відповідач прийняв
рішення, не перевіривши достовірності
повідомлених заявником фактів.

Крім цього, як вбачається з
оскаржуваного рішення, відповідач
надав дозвіл ОСОБА_2 на складання
проекту землеустрою з метою надання
земельної ділянки безплатно у приватну
власність за рахунок земель, що
знаходяться у фактичному користуванні
вказаних вище землекористувачів.

Згідно вимог ч. 3 ст. 116 Земельного
кодексу України, безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

В судовому засіданні беззаперечно
встановлено та визнано сторонами по
справі, що зазначена земельна ділянка в
користуванні ОСОБА_2 не перебувала.
Надання земельної ділянки безоплатно у
приватну власність за рахунок земель,
що знаходяться у фактичному
користуванні інших землекористувачів,
як підстава набуття права на землю,
вказаними вище вимогами ЗК України не
передбачена.

Згідно вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної міської ради
за місцезнаходженням земельної
ділянки. У клопотанні зазначаються
цільове призначення земельної ділянки
та її орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб).

Відповідачем не представлено жодного
доказу вилучення у встановленому
порядку даної земельної ділянки з
користування ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а
відтак посилання в оскаржуваному
рішенні на їх письмову згоду на
вилучення земельної ділянки та їх
фактичне землекористування є
безпідставними.

Представником відповідача та
представниками третіх осіб в судовому
засіданні пояснювалось надання такої
згоди лише з метою уникнення можливих
земельних спорів. Така згода не є
юридично значимою, оскільки вказані
вище особи не мали в установленому
порядку оформленого ні права власності
на землю, ні права користування нею.

Суд критично оцінює пояснення
представника відповідача та
представників третіх осіб щодо цієї
обставини, оскільки фактичне
користування цих осіб знову ж таки не
перевірялось посадовими особами
відповідача, як не перевірявся і факт
наявності інших таких же фактичних
користувачів. Твердження
представників відповідача та
представників третіх осіб щодо
комунальної власності даної земельної
ділянки не підтверджуються жодним
доказом, спростовуються наявними в
матеріалах справи доказами, а тому не
беруться судом до уваги. Так зокрема,
як вбачається з вимог ч. 6 ст. 118 ЗК
України, в разі безоплатного надання у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
(без вилучення цієї земельної ділянки,
що перебуває у користуванні інших осіб,
що має місце в даному випадку), будь-які
згоди будь-яких осіб не передбачені.
Відповідно й саме рішення мало б зовсім
інше формулювання. Оскаржуване рішення
не містить жодної згадки про
комунальну власність цієї земельної
ділянки.

Суд не приймає , як належний доказ
комунальної власності даної земельної
ділянки проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_2, оскільки цей проект
виготовлено після постановлення
оскаржуваного рішення і на його
виконання та не затверджений
відповідним рішенням відповідача.
Разом з тим суд вважає доведеним той
факт, що спірна земельна ділянка є
прибудинковою територією, призначеною
для обслуговування багатоквартирного
житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Ковелі.

Ця обставина жодним чином не
спростована відповідачем та
підтверджується відповідними
доказами.

Зокрема, як вбачається з викопіювання з
чергового кадастрового плану м. Ковель
Ковельської міської ради Волинської
області, долученого відповідачем до
оскаржуваного рішення, спірна земельна
ділянка розташована на території, яка
обнесена огорожею і на якій
знаходиться будинок № 2, що схематично
відображено на цьому викопіюванні. Цю
обставину визнав і представник відділу
Держкомзему в м. Ковелі. Таким чином,
очевидно, вся територія, яка обнесена
огорожею, відноситься до цього будинку
та має оди адресний номер. Такий же
адресний номер має й спірна земельна
ділянка. Прибудинкова територія,
призначена для обслуговування
житлового будинку № 2, має площу 2000
кв.м., обслуговується Ковельським РЖКП
№ 1, яким сплачуються податки за
вказану площу земельної ділянки, не
вилучалась в РЖКП № 1, межі на
місцевості не встановлювались.

Зазначені обставини підтверджуються
рядом наявних в матеріалах справи
документів, показаннями свідка ОСОБА_13,
частково визнаються відповідачем та
жодним чином ним не спростовані.

Як вбачається з повідомлення № 6883 від
30.09.2010 року КП «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації», власниками
квартир будинку № 2 є не лише ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, а й значна кількість
інших осіб, серед яких є і позивач.

Таким чином, зважаючи на викладене вище
щодо юридичного статусу спірної
земельної ділянки, підставою для
ухвалення оскаржуваного рішення мав би
бути дозвіл (згода) на виділення
спірної ділянки у власність ОСОБА_2
всіх власників та співвласників
квартир будинку № 2, в тому числі й
позивача. Оскільки такого дозволу
позивач не давав, то суд визнає його
законні права та інтереси порушеними
прийняттям даного рішення. Зазначені
обставини підтвердив і представник
відповідача в судовому засіданні,
вказуючи, що у випадку належності
спірної земельної ділянки до
прибудинкової території, права
позивача, безумовно, порушуються. Серед
підстав незаконності прийнятого
рішення, представник позивача вказував
на ряд порушень встановленого
регламенту сесії міської ради.

Суд визнає, що відповідачем дані
обставини не спростовані, оскільки
надані суду копії протоколів сесії
міської ради від 22.07.2010 року належним
чином не завірені, а фонограма
засідання представниками відповідача
на вимогу суду не представлена.

Поряд з цим, відповідачем на вимогу
суду не надано ряд доказів без
будь-яких пояснень причин цього, що
приводить до висновку про невиконання
представниками відповідача в судовому
засіданні свого процесуального
обов'язку щодо доказування
правомірності дій відповідного
державного органу суб'єкта владних
повноважень.

Таким чином, з огляду на все викладене
вище, суд приходить до висновку, що
відповідач, постановляючи оскаржуване
рішення, не діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
відповідними законами України,
порушуючи тим самим законні права та
інтереси позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України,
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Суд, обираючи спосіб захисту
порушеного права позивача, вважає, що
для відновлення останнього необхідним
і достатнім є визнання протиправним та
скасування оскаржуваного ним рішення
суб'єкта владних повноважень, що
позивач і просить.

Таким чином суд повно, всесторонньо та
об'єктивно дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, приходить до
висновку, що рішення Ковельської
міської ради Волинської області від 22
липня 2010 року № 75/30 "Про надання дозволу
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_2» слід визнати протиправним та
скасувати це рішення.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160 ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Ковельської міської
ради та ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 23.11.2010 року
у справі № 2а-693/10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
Д.М. Старунський

О.М. Гінда