Справа № 810/4150/14
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2014 року 810/4150/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Виноградова
О.І., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Форест-Трейд" до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

10 липня 2014 р. до Київського окружного
адміністративного суду звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю "Форест-Трейд" (далі -
позивач) з позовом до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 19 червня 2014 р. №
та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що відповідач протиправно зробив
висновки про нікчемність правочинів,
які були укладені між позивачем та його
контрагентами: товариством з обмеженою
відповідальністю "Будсервіс 2012" (далі -
ТОВ "Будсервіс 2012"), товариством з
обмеженою відповідальністю "Максимум
плюс ЛТД" (далі - ТОВ "Максимум плюс ЛТД")
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Осава" (далі - ТОВ
"Осава"). Стверджує, що всі укладені
позивачем угоди були реальні та
виконані їх сторонами в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, подав до
суду письмові заперечення, в яких у
задоволенні позову просив відмовити
посилаючись на те, що правочини між
позивачем та контрагентами ТОВ
"Будсервіс 2012", ТОВ "Максимум плюс ЛТД"
та ТОВ "Осава" за період з 14 вересня 2011
р. по 1 квітня 2014 р. здійснені без мети
настання реальних наслідків.
Стверджує, що названі правочини є
нікчемними (т. 3 а.с. 179-186).

16 жовтня 2014 р. представниками
сторін було подано до суду письмові
клопотання про розгляд справи без їх
участі.

Розглянувши матеріали справи,
клопотання сторін, суд не знаходить
перешкод для розгляду справи та вважає
за можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, без участі
повноважних представників сторін
відповідно до приписів ч. 4 ст. 122
КАС України за наявними в ній
матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив таке.

14 вересня 2011 р. позивач зареєстрований
як юридична особа, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серія АД № 195605 та копією
довідки АБ № 577543 з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України (т. 1 а.с. 76-78).

Основними видами діяльності позивача
за КВЕД-2010 є: лісопильне та стругальне
виробництво; надання допоміжних послуг
у лісовому господарстві; виробництво
інших видів з деревини; виготовлення
виробів з корка, соломки та рослинних
матеріалів для плетіння; виробництво
інших дерев"яних будівельних
конструкцій і столярних виробів;
виробництво іншої продукції, н.в.і.у.;
виробництво дерев"яної тари (т. 1 а.с. 76).

У період з 8 по 15 травня 2014 р.
відповідачем було проведено
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 14 вересня 2011 р. по 1 квітня 2014 р.,
за результатами якої 22 травня 2014 р. було
складено акт перевірки № 1991/10-07-22/37583228
(далі - акт перевірки № 1991/10-07-22/37583228) (т.
1 а.с. 26-70).

У розділі "Висновок" названого акту
перевірки зазначено, що позивачем
порушено:

1) п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті
чого позивачем занижено податок на
додану вартість у сумі 311 741 грн 00 коп., в
тому числі за серпень 2012 р. у сумі 9997 грн
00 коп., за вересень 2012 р. - 14 994 грн 00 коп.,
за жовтень 2012 р. - 10 454 грн 00 коп., за
листопад 2012 р. - 13 797 грн 00 коп., за лютий
2013 р. - 3833 грн 00 коп., за березень 2013 р. - 16
810 грн 00 коп., за квітень 2013 р. - 25 001 грн 00
коп., за травень 2013 р. - 18 522 грн 00 коп., за
червень 2013 р. - 24 000 грн 00 коп., за
липень 2013 р. - 23 333 грн 00 коп., за серпень
2013 р. - 32 833 грн 00 коп., за вересень 2013 р. - 17
167 грн 00 коп., за жовтень 2013 р. - 21 667 грн 00
коп., за листопад 2013 р. - 18 333 грн 00 коп., за
грудень 2013 р. - 30000 грн 00 коп., за січень
2014 р. - 12 833 грн 00 коп., за лютий 2014 р. - 11 667
грн 00 коп., за березень 2014 р. - 6500 грн 00
коп.;

2) п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток підприємства на
загальну суму 291 896 грн 00 коп., в т.ч. за 3
квартали 2012 р. в розмірі 26 241 грн 00 коп.,
за 2012 р. - 51 704 грн 00 коп., за 2013 р. - 240 191 грн
00 коп.

19 червня 2014 р. на підставі висновків
акту перевірки № 1991/10-07-22/37583228
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 389 676 грн 25 коп., з якої за основним
платежем - 311 741 грн 00 коп., за штрафними
санкціями - 77 935 грн 25 коп. (далі -
податкове повідомлення-рішення №
) (т. 1 а.с. 71);

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання на загальну
суму 364 870 грн 00 коп., з якої за основним
платежем - 291 896 грн 00 коп., за штрафними
санкціями - 72 974 грн 00 коп. (далі -
податкове повідомлення-рішення №
) (т. 1 а.с. 72);

У зв'язку з тим, що позивач вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
ним було подано даний адміністративний
позов до суду.

Спірні правовідносини
врегульовані ПК України.

Згідно з вимогами п. 138.2 ст. 138 ПК
України Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Як убачається з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 ПК України, не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до вимог п. 185.1 ст. 185 ПК
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом. З метою оподаткування цим
податком до операцій з ввезення
товарів на митну територію України та
вивезення товарів за межі митної
території України прирівнюється
поміщення товарів у будь-який митний
режим, визначений Митним кодексом
України.

Як убачається з п. 188.1 ст. 188 ПК України,
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань. До бази
оподаткування включаються вартість
товарів/послуг, які постачаються (за
виключенням суми компенсації на
покриття різниці між фактичними
витратами та регульованими цінами
(тарифами) у вигляді виробничої дотації
з бюджету та/або суми відшкодування
орендодавцю - бюджетній установі
витрат на утримання наданого в оренду
нерухомого майна, на комунальні
послуги та на енергоносії), та вартість
матеріальних і нематеріальних активів,
що передаються платнику податків
безпосередньо отримувачем
товарів/послуг, поставлених таким
платником податку. У випадках,
передбачених статтею 189 цього Кодексу,
база оподаткування визначається з
урахуванням положень статті 189 цього
Кодексу.

Згідно з вимогами п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до вимог п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з вимогами п. 198.3 ст. 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до вимог абз. 1, 2 п. 198.6
ст. 198 ПК України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Наявні матеріали справи свідчать, що
відповідачем було поставлено під
сумнів фінансово - господарську
діяльність позивача, зокрема,
реальність господарських операцій з
контрагентами - ТОВ "Будсервіс 2012", ТОВ
"Максимум плюс ЛТД" та ТОВ "Осава" та
зроблено висновок, що господарські
операції між ними були фіктивними
правочинами.

Проте, даний висновок суд вважає
помилковим з таких підстав.

1. Стосовно господарських відносин
позивача з ТОВ "Будсервіс 2012" судом
встановлено таке.

20 травня 2013 р. між позивачем (покупець)
та ТОВ "Будсервіс 2012" (постачальник)
було укладено договір № 28052013 (далі -
договір № 28052013) (т. 1 а.с. 107-110).

Згідно з п. 1.1 п. 1 названого договору
постачальник зобов"язується
передавати у власність (поставляти), а
покупець приймати та оплачувати
пиломатеріали різних порід, заготовку
для піддонів, загальна кількість,
асортимент, одиниця виміру, ціна за
одиницю виміру та загальна вартість,
умови та строки поставки і оплати яких
визначена сторонами у накладних, які є
додатками до цього договору і
становлять його невід"ємну частину (т. 1
а.с. 107).

На виконання договору № 28052013 ТОВ
"Будсервіс 2012" позивачем суду було
надано такі докази:

1) видаткові накладні від 20, 29, травня, 3,
6, 12 червня, 3, 5, 9, 15 липня, 1, 7, 9, 23, 30
серпня, 11 вересня, 2, 22, 25 жовтня, 12, 25
листопада, 11, 13, 16, 30 грудня 2013 р., 3 січня,
27, 28 лютого, 3, 13 березня 2014 (т. 1 а.с. 111, 113,
115, 117, 119, 121, 123, 125, 127, 129, 131, 133, 135, 137, 139, 141,
143, 145, 147, 149, 151, 153, 155, 157, 159, 161, 163, 165, 167, 169,
171 відповідно);

2) податкові накладні від 20, 29 травня, 3, 6,
12 червня, 3, 5, 9, 15 липня, 1, 7, 9, 23 30 серпня, 11
вересня, 2, 22, 25 жовтня, 12, 25 листопада, 11,
13, 16, 30 грудня 2013 р., 3 січня, 27, 28 лютого, 3,
13 березня 2014 (т. 1 а.с. 112, 114, 116, 118, 120, 122, 124,
126, 128, 130, 132, 134, 136, 138, 140, 142, 144, 146, 148, 150, 152,
154, 156, 158, 160, 162, 164, 166, 168, 170, 172 відповідно).

Зазначені документи підписані
посадовою особою ТОВ " Будсервіс 2012",
завірені печаткою цього підприємства
та свідчать, що ТОВ " Будсервіс 2012" було
поставлено для позивача товари,
визначені договором № 28052013.

На підтвердження факту розрахунку за
поставлені ТОВ "Будсервіс 2012" товари
позивачем надано копії банківських
виписок від 30 травня, 7, 17 червня, 10, 16
липня, 1, 12, 27 серпня, 2, 11
вересня, 2, 25 жовтня, 12, 25 листопада, 11, 16,
30 грудня 2013 р., 3 січня, 27 лютого,
3 березня, 10 квітня, 16 травня, 18 червня 2014
р., які завірені печаткою публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
(т. 1 а.с. 175-202).

Крім того, судом враховано, що на дату
укладення та виконання договору
№ 28052013 у розпорядженні позивача були
документи на підтвердження державної
реєстрації ТОВ "Будсервіс 2012", зокрема,
витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серія АД № 195611 (т. 1 а.с. 81-82).

2. Стосовно господарських відносин
позивача з ТОВ "Осава" судом
встановлено таке.

10 серпня 2012 р. між позивачем (покупець)
та ТОВ "Осава" (постачальник) було
укладено договір поставки № 10082012 (далі
- договір № 10082012) (т. 1 а.с. 203-206).

Згідно з пп. 1.1 п. 1 названого договору
постачальник зобов"язується
передавати у власність (поставляти), а
покупець приймати та оплачувати
пиломатеріали різних порід, заготовку
для піддонів, загальна кількість,
асортимент, одиниця виміру, ціна за
одиницю виміру та загальна вартість,
умови та строки поставки і оплати яких
визначена сторонами у накладних, які є
додатками до цього договору і
становлять його невід"ємну частину (т. 1
а.с. 203).

На виконання договору № 10082012 ТОВ
"Осава" позивачем суду було надано такі
докази:

1) видаткові накладні від 31 серпня, 28
вересня, 31 жовтня, 23, 27 листопада 2012 р., 4
лютого 2013 р. (т. 1 а.с. 207, 209, 211, 213, 215, 217, 219,
221 відповідно).

2) податкові накладні від 31 серпня, 28
вересня, 31 жовтня, 23, 27 листопада 2012 р., 4
лютого 2013 р. (т. 1 а.с. 208, 210, 212, 214, 216, 218, 220,
222 відповідно);

Зазначені документи підписані
посадовою особою ТОВ "Осава", завірені
печаткою цього підприємства та
свідчать, що ТОВ "Осава" було поставлено
позивачу товар, визначений договором №
10082012.

На підтвердження факту розрахунків за
поставлений ТОВ "Осава" товар,
позивачем надано копії банківських
виписок від 14 вересня, 10 жовтня, 1
листопада, 3, 11 грудня 2012 р., 12
лютого та 11 березня 2013 р., які завірені
печаткою публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (т. 1 а.с. 224-230).

Крім того, судом враховано, що на дату
укладення та виконання договору № 10082012
у розпорядженні позивача були
документи на підтвердження державної
реєстрації ТОВ "Осава",
зокрема, витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців серія АД № 195607 (т. 1
а.с. 85-86).

3. Стосовно господарських відносин
позивача з ТОВ "Максимум плюс ЛТД" судом
встановлено таке.

18 лютого 2013 р. між позивачем (покупцем)
та ТОВ "Максимум плюс ЛТД"
(постачальником) було укладено договір
поставик № 18022013 (далі - договір № 18022013)
(т. 2 а.с. 1- 4).

Згідно з п.п.1.1 п. 1 договору № 18022013
постачальникник зобов"язується
передавати у власність (поставляти), а
покупець приймати та оплачувати
пиломатеріали різних порід, заготовку
для піддонів, пучки паливні, загальна
кількість, асортимент, одиниця виміру,
ціна за одиницю виміру та загальна
вартість, умови та строки поставки і
оплати яких визначена сторонами у
накладних, які є додатками до цього
договору і становлять його невід"ємну
частину (т. 3 а.с. 1).

На виконання договору №18022013 ТОВ
"Максимум плюс ЛТД" позивачем суду було
надано такі докази:

1) рахунки на оплату від 4, 20 березня, 1, 25,
29 квітня 2013 р. (т. 3 а.с. 5, 8, 11, 14, 17);

2) видаткові накладні від 4, 20 березня, 1,
25, 29 квітня, 8, 14 травня 2013 р. (т. 3 а.с. 6, 9, 12,
15, 18, 20, 22);

3) податкові накладні від 4, 20 березня, 1,
25, 29 квітня, 8, 14 травня 2013 р. (т. 3 а.с. 7, 10,
13, 16, 19, 21, 23);

Зазначені документи підписані
посадовою особою ТОВ "Максимум плюс
ЛТД", завірені печаткою цього
підприємства та свідчать, що ТОВ
"Максимум плюс ЛТД" було поставлено
позивачу товар, визначені договором №
18022013.

На підтвердження факту розрахунку за
поставлений ТОВ "Максимум плюс ЛТД"
товар позивачем надано копії
банківських виписок від 2, 8, 25 та 29
квітня 2013 р. які завірені печаткою
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" (т. 3 а.с. 25-29).

Крім того, судом враховано, що на дату
укладення та виконання договору
№ 18022013 у розпорядженні позивача були
документи на підтвердження державної
реєстрації ТОВ "Максимум плюс ЛТД",
зокрема, витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців серія АД № 195609 (т. 1
а.с. 83-84).

До того ж для зберігання та
перевезення купленого у контрагентів
товару позивачем (орендарем) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(орендодавець) було укладено договір
оренди приміщення (т. 2 а.с. 30-31).

Згідно з п. 1.1 названого договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове користування об"єкт
оренди: нежитлове приміщення загльною
площею 200 кв. м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, та належить орендодавцю на
праві власності (т. 2 а.с. 30).

З метою подальшої реалізації
поставленого контагентами позивача
товару між позивачем (постачальником)
було укладено договори поставки.
Зокрема, від:

- 30 березня 2012 р., 15 березня 2013 р. та 11
лютого 2014 р. з державним підприємством
"Український державний центр
залізничних рефрижераторних
перевезень "Укррефтранс" (далі - ДП
"УДЦЗРП "Укррефтранс") (покупцем) №
5/12кпцврефю-у, № 7/13пост цврефю-у та №
6/14постцврефю-у відповідно (т. 3 а.с. 196-199,
201-204, 206-209 відповідно);

- 1 грудня 2011 р. з товариство з обмеженою
відповідальністю "Аміда плюс" (далі -
ТОВ "Аміда плюс") (покупцем) № 1 (т. 3 а.с.
211-212);

- 1 грудня 2011 р. з товариством з
обмеженою відповідальністю "Компашн
"Юнівест Маркетинг" (далі - ТОВ "Компашн
"Юнівест Маркетинг") (покупцем) № 2 (т. 3
а.с. 213-214);

- 1 березня 2013 р. з товариством з
обмеженою відповідальністю
"Крайзель-Будівельні матеріали" (далі -
ТОВ "Крайзель-Будівельні матеріали") №
01032013 (т. 3 а.с. 189-191).

На підтвердження виконання названих
договорів поставки позивачем було
надано суду:

- накладні (т. 4 а.с. 16-109);

- довіреності на осіб, які отримували
товар від імені товариств (т. 4 а.с. 16-109);

- таблицю про рух товарно-матеріальних
цінноостей від постачальників (ТОВ
"Осава", ТОВ "Максимум плюс ЛТД", ТОВ
"Будсервіс 2012") до замовників (ДП "УДЦЗРП
"Укррефтранс", ТОВ "Аміда плюс", ТОВ
"Компашн "Юнівест Маркетинг", ТОВ
"Крайзель-Будівельні матеріали") (т. 4
а.с. 8-15);

- банківські виписки, які завірені
печаткою публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" (т. 3 а.с. 1-188
відповідно).

Крім того, на підтвердження виконання
названих договорів позивачем було
надано договір перевезення вантажу
автомобільним транспортом від 5 січня
2012 р. № 4, укладеного між позивачем
(замовник) та фізичною особою ОСОБА_2
(перевізник), та акти здачі-прийняття
виконаних послуг (т. 3 а.с. 215-235).

На підставі викладено суд дійшов
висновку, що:

- укладення та виконання
позивачем договорів поставки дійсно
мало місце та було вчинено з метою
здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем договорів
поставки призвело до зміни його
майнового стану;

- на дату укладення та виконання
позивачем договорів поставки у нього
не було сумніву стосовно дійсності
реєстрації та господарської
діяльності ТОВ "Осава", ТОВ "Максимум
плюс ЛТД", ТОВ "Будсервіс 2012", що
підтверджується витягами з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Наведене свідчить про реальність
укладення та виконання договорів,
укладених між позивачем та ТОВ
"Будсервіс 2012", ТОВ " Максимум плюс ЛТД "
та ТОВ "Осава".

Крім того, судом не може бути взято до
уваги посилання представника
відповідача на акти перевірки
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві 29
жовтня 2013 р. № 348/26-53-22-01-15-38134153 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Осава" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період з 1 січня 2011 р. по 30 вересня 2013 р.
та № 345/26-53-22-01-15/38196089 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Будсервіс 2012" з питань правомірності
формування податкових зобов"язань та
податковог окредиту по ПДВ за період з
25 червня 2012 р. по 30 вересня 2013 р.,
оскільки, названі акти жодним чином не
стосується господарських відносин між
позивачем та названими товариствами (т.
4 а.с. 110-131).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не доведено
належними та достатніми доказами
фактів безпідставного чи
неправомірного формування позивачем
податкового кредиту та не надано суду
доказів, які б спростовували надані
позивачем докази.

З урахуванням викладеного суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, а податкові
повідомлення-рішення № № ,
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 9, 69 - 72, 158 - 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Головного управління
Міндоходів у Київській області від 19
червня 2014 р. № № , .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Форест-Трейд"
сплачений ним судовий збір у сумі у
сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20
коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Виноградова О.І.