Справа № 807/2803/14
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2803/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ващиліна Р. О.,

при секретарі судового засідання -
Меренич І. А.,

за участю сторін, які беруть участь у
справі:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2,

відповідача: управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області, представник - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області про стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу в період з 13.06.2012 по
10.06.2014, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до управління Пенсійного фонду
України в Міжгірському районі
Закарпатської області про стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу в період з 13 червня
2012 року по 10 червня 2014 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 лютого 2014 року ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року скасовано та залишено в силі
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2012
року, якою поновлено позивачку на
роботі та зобов'язано відповідача
виплатити середньомісячний заробіток
за час вимушеного прогулу, однак
заробіток за час вимушеного прогулу
виплачено лише частково, а саме: з 23
лютого 2012 року по 13 червня 2012 року.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали з мотивів, наведених у
позовній заяві, та просили суд їх
задовольнити.

Будучи належним чином повідомленим про
день, час та місце судового розгляду
справи, представник відповідача в
судове засіданні не з'явився, однак
подав суду письмові заперечення, із
змісту яких вбачається, що такий
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог та розглянути справу
без його участі.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та його
представника, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 13 червня 2012 року
Закарпатським окружним
адміністративним судом винесено
постанову по справі № 2а-757/12/0770, якою
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, а
саме: поновлено її на посаді головного
спеціаліста - програміста відділу
персоніфікованого обліку та
надходження платежів в управлінні
Пенсійного Фонду України в
Міжгірському районі та стягнено
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 22 лютого
2012 року по 13 червня 2012 року.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2012
року постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2012 року по справі № 2а-757/12/0770
скасовано. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 25
лютого 2014 року постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2012 року скасовано, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2012
року залишено в силі.

Так, справи про стягнення заробітної
плати (грошового утримання) за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
незаконним звільненням, за умови, коли
така вимога не заявлялася одночасно з
вимогою про поновлення на роботі,
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки стосуються проходження
особою публічної служби. Така ж позиція
викладена в Аналітичній довідці Вищого
адміністративного суду України "Про
вивчення та узагальнення практики
розгляду адміністративними судами
спорів з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби" від 01
лютого 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 233 Кодексу
законів про працю України у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема, постанови Закарпатського
окружного адміністративного суду від 13
червня 2012 року, ОСОБА_1 з 2001 року
працювала в управлінні Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області та 20 лютого 2012
року була звільнена.

У судовому засіданні з матеріалів
справи, зокрема, трудової книжки,
встановлено, що 31 липня 2012 року
позивачка поновлена на посаді
головного спеціаліста - програміста
відділу персоніфікованого обліку та
надходження платежів на підставі
постанови Закарпатського окружного
адміністративного суду.

23 жовтня 2012 року звільнена із займаної
посади на підставі рішення Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2012 року (а.с. 22).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів
про працю України при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу. Отже,
законодавцем встановлено межі періоду
виплати середнього заробітку, а саме:
весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається із змісту наказу № 50-ос
від 11 червня 2014 року, встановлено судом
та не заперечується позивачем, ОСОБА_1
виплачено:

- середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 23 лютого
2012 року по 13 червня 2012 року включно;

- заробітну плату за період перебування
на лікарняному з 16 липня 2012 року по 01
серпня 2012 року;

- заробітну плату за фактично
відпрацьований період з 02 серпня 2012
року по 23 жовтня 2012 року.

Крім того, у судовому засіданні
встановлено, що позивачка перебувала
на обліку як безробітна в Міжгірському
районному центрі зайнятості з 22 лютого
2013 року по 05 лютого 2014 рік (а.с. 39) та з 13
травня 2014 року по 31 травня 2014 року (а.с.
40), та отримала допомогу по безробіттю у
загальній сумі 6131,94 грн.

Даний факт не заперечується
позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
"Про оплату праці" порядок обчислення
середньої заробітної плати працівника
у випадках, передбачених
законодавством, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є
постанова Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітної плати". Даною постановою
визначено, що середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється,
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана виплата, тобто,
що передують дню звільнення працівника
з роботи.

При цьому, згідно з п.5 наведеного вище
Порядку основою для визначення
загальної суми заробітку, що підлягає
виплаті за час вимушеного прогулу, є
середньоденна (середнього динна)
заробітна плата працівника, яка згідно
з п.8 цього Порядку визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
роботи (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Після визначення середньоденної
заробітної та розрахункової величини
для нарахування виплат працівнику
здійснюється нарахування загальної
суми середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, яка обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим із
дотриманням вимог законодавства (абз.3
п.8 Порядку).

Як вбачається із розрахунку
відповідача про середньомісячну
заробітну плату за вимушений прогул
від 22 вересня 2014 року, середньоденна
заробітна плата позивача становить 167
грн. 52 коп. А період, за який підлягає
стягненню середній заробіток за час
вимушеного прогулу становить: з 14
червня 2012 року по 15 липня 2012 року - 21
робочий день - 3517,92 грн.; з 24 жовтня 2012
року по 10 червня 2014 року - 407 робочих
днів - 68180,64 грн. Загальна сума складає
68180,64 + 3517,92 = 71698,56 грн.

Однак, суд констатує, що від загальної
суми середньомісячного заробітку 71698,56
слід відняти суму 6131,94 - допомогу по
безробіттю, яку отримувала позивачка у
цей період.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
позовна вимога підлягає задоволенню
частково, з корегуванням на суму
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу, що вже фактично
було виплачено ОСОБА_1 управлінням
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області, та на суму отриманої допомоги
по безробіттю, та складає 65566,62 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду жодних належних доказів в
обґрунтування та підтвердження причин
невиплати середньомісячного заробітку
за час вимушеного прогулу у
добровільному порядку.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області - задовольнити
частково.

2.Стягнути з управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області (90000,
Закарпатська область, смт. Міжгір'я,
вул. Шевченка, буд. 56) на користь ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1)
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 65566,62
(шістдесят п'ять тисяч п'ятсот
шістдесят шість) грн. 62 коп.

3.В задоволенні решти позовної вимоги -
відмовити.

4.Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
постанову. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Суддя Р.О.
Ващилін