Справа № 2-а-5940/11
Суддя: Залімська Н. В.
Дата ухвалення: 2014-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 2-а-5940/11
№
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська Залімська Н.В.,
розглянувши у скороченому провадженні
в м. Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська про
скасування рішення та призначення
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 вересня 2011 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з адміністративним
позовом до начальника УПФУ в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
Кучер Т.П. про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату пенсії.

Ухвалою судді Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня
2011 року адміністративний позов було
залишено без руху та запропоновано
позивачу у строк до 18 листопада 2011 року
усунути недоліки з додержанням вимог
ст. 106 КАС України.

Ухвалою судді Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 21
листопада 2011 року адміністративний
позов ОСОБА_1 до начальника УПФУ
Ленінського району м. Дніпропетровська
було повернуто позивачу.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 26 грудня 2012 року адміністративний
матеріал було направлено до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська 3 липня 2014 року для
відкриття провадження в
адміністративній справі.

Відповідно до контрольного журналу
судді матеріали позову було передано
до провадження судді 21 липня 2014 року.

Ухвалою судді Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2014
року начальника УПФУ в Ленінському
районі м. Дніпропетровська Кучер Т.П.
було виключено з кола відповідачів та
зазначено в якості відповідача УПФУ в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська.

Позивач у своєму позові посилалася на
те, що він 10 січня 2011 року звернувся до
УПФУ в Ленінському районі м.
Дніпропетровська з заявою про
призначення пенсії. Однак, рішенням
УПФУ в Ленінському районі м.
Дніпропетровська № С17-6/11 від 28 січня 2011
року йому було відмовлено в
призначенні пенсії на підставі того, що
законодавством України не
передбачений порядок призначення
пенсії особам, право яких на пенсію
виникло у період їх перебування у
місцях позбавлення волі. На період
виникнення права на пенсію позивач
знаходився у Дніпропетровській
виправній колонії № 89, де знаходиться
на виконання вироку Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 грудня
2003 року про довічне позбавлення волі.
Позивач у своєму позові просив суд
скасувати рішення УПФУ Ленінського
району м. Дніпропетровська № С17-6/11 від
28 січня 2011 року та зобов'язати УПФУ в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
призначити пенсію на загальних
підставах.

УПФУ в Ленінському районі м.
Дніпропетровська до суду було надано
заперечення на адміністративний позов,
в яких у задоволенні позовних вимог
позивача просив відмовити та зазначав,
що відмовляючи позивачу у призначенні
пенсії в рішенні № С17-6/11 від 28 січня 2011
року, керувалися положеннями чинного
законодавства України, яким не було
передбачено порядку призначення
пенсії особам, які набули право на
отримання пенсії під час перебування в
місцях позбавлення волі. Крім того,
позивач повторно у 2014 році звернувся до
УПФУ в Ленінському районі м.
Дніпропетровська із заявою про
призначення пенсії, та його було
повідомлено про наявність у нього
права на призначення пенсії та про
необхідність подання до управління
пакету документів встановлених
законодавством України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані докази, вважаю позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
засуджений 17 грудня 2003 року судовою
палатою з кримінальних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області відбуває покарання у вигляді
довічного позбавлення волі у
Дніпропетровській виправній колонії №
89.

На звернення позивача до УПФУ в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
про призначення пенсії, листом УПФУ в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
№ С17-6/11 від 28 січня 2011 року його було
повідомлено про те, що згідно з діючим
законодавством на момент звернення
позивача за призначенням пенсії не
передбачено призначення пенсії особам,
які набули право на пенсію під час
перебування в місцях позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 КАС України.

На підставі ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Ч. 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо
особа, яка бере участь у справі, без
поважних причин не надасть докази на
пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Ч. 1 ст. 7 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що
звернення за призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію.

На підставі ст. 89 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» у разі
позбавлення пенсіонера волі виплата
призначеної пенсії здійснюється на
загальних підставах.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 47 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» під час
перебування пенсіонера в місцях
позбавлення волі виплата призначеної
йому пенсії здійснюється на загальних
підставах у порядку, встановленому
законодавством.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КВК України
передбачено, що засуджені мають право
на загальних підставах на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених законом. Пенсії
засудженим за наявності відповідного
права мають призначатися органами
Пенсійного фонду України за місцем
відбування покарання.

Крім того, з аналізу чинного
законодавства України вбачається, що
положеннями ч. 3 ст. 122 КВК України
передбачений порядок звернення особи
до органів пенсійного фонду, яка під
час відбування покарання набула права
на пенсію.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КВК України, особа,
яка під час відбування покарання
набула права на пенсію відповідно до
частини першої цієї статті, надає
адміністрації виправного закладу
клопотання про забезпечення
необхідних умов для призначення їй
пенсії за місцезнаходженням цього
виправного закладу, в тому числі щодо
виклику представників Пенсійного
фонду України та офіційного прийому
ними у встановленому порядку
необхідних документів безпосередньо
від особи, яка відбуває покарання, або
від представника особи, яка відбуває
покарання, за нотаріальним дорученням.
Адміністрація виправного закладу не
більш як протягом 30 днів з дня
реєстрації клопотання особи, яка
набула права на призначення пенсії
відповідно до частини першої цієї
статті під час відбування покарання,
забезпечує зустріч засудженого з
представником Пенсійного фонду
України та всебічно сприяє належному
оформленню і поданню ним відповідних
документів або забезпечує умови для
оформлення і подання необхідних
документів через представника особи,
яка відбуває покарання. Витрати на
відрядження представників Пенсійного
фонду України для проведення заходів
щодо оформлення необхідних документів
відшкодовуються у встановленому
порядку за рахунок отриманих внаслідок
цього пенсій відповідними особами, які
відбувають покарання. Порядок та
розмір компенсації встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

Суд приходить до висновку, що чинним
законодавством України передбачено, що
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених Законом, крім
того, також встановлений певний
порядок звернення за призначенням
пенсії для осіб, які під час відбування
покарання набули право на пенсію, який
засудженим ОСОБА_1 при зверненні до
органів пенсійного фонду України
дотримано не було, тому суд приходить
до висновку, що в задоволенні позовної
вимоги позивача про скасування рішення
УПФУ України Ленінського району м.
Дніпропетровська № С17-6/11 від 28 січня 2011
року, а також позовної вимоги про
зобов'язання УПФУ в Ленінському районі
м. Дніпропетровська призначити йому
пенсію на загальних підставах, слід
відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України у
разі відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України.

Судовий збір віднести за рахунок
держави.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3
ст. 47 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ч. 1ст. 1, ч. 1 ст. 7, ст. 89
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ч.ч. 1, 3 ст. 122 КВК України,
ч. ч. 1, 2, 6 ст. 71, ст. ст. 158 - 163, 1832 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська про скасування
рішення та призначення пенсії
відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд через Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Суддя
Н.В. Залімська