Справа № 275/628/14-а
Суддя: Грищенко М. В.
Дата ухвалення: 2014-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 275/628/14-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2014 року
смт.Брусилів

Брусилівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді Грищенко М. В. ,

при секретарі - Дубчак
Н.В.,

за участі: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
Лужних Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданнні в смт.Брусилів
Житомирської області адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до
Брусилівської селищної ради
Житомирської області про визнання
протиправним та скасування рішення
селищної ради, зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Брусилівської селищної ради
Житомирської області про визнання
протиправним та скасування рішення
п'ятдесят другої сесії шостого
скликання Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 22 липня 2014
року про відмову в наданні ОСОБА_3
дозволу на зміну цільового призначення
земельної ділянки площею 0,1149га за
адресою: АДРЕСА_1, зобов'язання
Брусилівської селищної ради
Житомирської області у місячний термін
з дня набрання законної сили судовим
рішенням розглянути заяву ОСОБА_3 про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1149га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування будівель
торгівлі на земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
зобов'язання Брусилівської селищної
ради Житомирської області надати
дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1149га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування будівель
торгівлі на земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

В обгрунтування позову
зазначено, що 27 липня 2012 року позивачем
було придбано нежитлову будівлю,
роташовану по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 0,1149га. Рішенням сорок
третьої сесії шостого скликання
Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 08.11.2013 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення вказаної земельної діялнки
для передачі позивачу в оренду для
здійснення комерційної діяльності. 10
червня 2014 року між позивачем і
відповідачем укладено договір оренди
вказаної земельної ділянки з цільовим
призначенням для комерційного
використання. 13 червня 2014 року позивач
подав до Брусилівської селищної ради
заяву про надання дозволу на зміну
цільового призначення даної земельної
ділянки з комерційного використання на
використання для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
оскільки планує переведення
нежитлової будівлі (монтерського
будинку) в житловий фонд. Рішенням
п'ятдесят другої сесії шостого
скликання Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 22 липня 2014
року позивачу було відмовлено в
наданні дозволу на зміну цільового
призначення земельної ділянки. В
наданій відповіді про про відмову в
наданні . дозволу на зміну цільового
призначення земельної ділянки
відповідач не вказав жодної підстави
відмови, і сама відмова в зв'язку з цим є
незаконною.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
зазначених в позовній заяві, і просив
позов задовольнити.

Представник відповідача Лужних
Л.В. позовні вимоги не визнала,
підтримала письмові заперечення на
позов, в яких зазначено, що 10 червня
поточного року між Брусилівською
селищною радою та ОСОБА_3 було укладено
договір оренди земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1, який було
зареєстровано в реєстрі речових прав
на нерухоме майно 13.06.2014 року за номером
599494. Вказану земельну ділянку було
передано в строкове платне
користування для комерційного
використання. 13.06.2014 року ОСОБА_3
звернувся до селищної ради з
клопотанням про надання дозволу про
зміну цільового призначення
вищевказаної земельної ділянки на
обслуговування жилого будинку.
Укладаючи договір оренди земельної
ділянки, селищна рада виходить із
інтересів територіальної громади
селища Брусилів з метою раціонального
використання земель, що перебувають в
комунальній власності та маючи на меті
наповнення бюджету селищної ради.
Умови використання земельної ділянки,
що передається в оренду, та її цільове
призначення є істотними умовами
договору оренди землі відповідно до
ст.15 Закону України «Про оренду землі»,
то відсутність даної умови сприяє
визнанню договору недійсним, що не є в
інтересах селищної ради як
представника територіальної громади.
Позивач добровільно уклав договір
оренди та своїм підписом засвідчив те,
що визнає всі умови договору, викладені
в ньому. З посиланням на ст.ст.26,29,33,59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст.ст.12,122 ЗК
України, ст.1 Закону України «Про оренду
землі» в запереченнях вказано, що
рішення п'ятдесят другої сесії шостого
скликання Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 22 липня 2014
року прийнято відповідно до вимог
законодавства та в межах повноважень
Брусилівської селищної ради.

Суд, дослідивши та оцінивши докази,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, приходить до висновку,
що позов не підлягає задоволенню
повністю з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завдання адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб, інших
суб'єктів при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законодавством
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийнятті рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особі зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачено Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішені справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України, та принципом рівності усіх
учасників адміністративного процесу
перед законом і судом, відповідно до
якого усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Згідно із частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 24, 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією України і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією України та
законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України.

Рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі
рішень.

Відповідно до частини першої статті
19 Земельного кодексу України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії:

а) землі сільськогосподарського
призначення;

б) землі житлової та громадської
забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного
призначення;

е) землі лісогосподарського
призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

Таким чином, частиною першою статті
19 Земельного кодексу України
встановлений вичерпний перелік
категорій земель України за основним
цільовим призначенням.

У свою чергу, у межах категорії
земель земельні ділянки поділяються за
конкретним цільовим призначенням.

Зокрема, в межах категорії житлової і
громадської забудови земельні ділянки
можуть використовуватися для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Згідно зі статтею 20 Земельного
кодексу України віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Частиною 5 ст.20 ЗК України визначено,
що види використання земельної ділянки
в межах певної категорії земель (крім
земель сільськогосподарського
призначення та земель оборони)
визначаються її власником або
користувачем самостійно в межах вимог,
встановлених законом до використання
земель цієї категорії, з урахуванням
містобудівної документації та
документації із землеустрою.

Зміна цільового призначення
земель провадиться органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

З 01.01.2013 року набули чинності Закон
України «Про Державний земельний
кадастр» та положення Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» щодо заборони зміни
цільового призначення земельної
ділянки у випадку її невідповідності
детальному плану території та/або
плану зонування території. З 21.03.2013
втратила чинність постанова Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 №502, якою
було раніше затверджено Порядок зміни
цільового призначення земель, які
перебувають у власності громадян або
юридичних осіб.

Вказана постанова КМУ була
скасована у зв`язку з унесенням
відповідних змін до ст.20 та 186-1
Земельного кодексу України. Ці зміни
було прийнято з метою вдосконалення та
спрощення процедури відведення
земельних ділянок і зміни їх цільового
призначення.

Суд також звертає увагу на те, що
відмова органу влади у зміні цільового
призначення земельної ділянки повинна
бути мотивована і містити у собі
посилання на підстави відмови.

Зокрема, такими підставами можуть
бути:

- невідповідність запроектованого
цільового призначення вимогам закону
або прийнятих відповідно до нього
нормативно-правових актів,

- неузгодженість цільового призначення
земельної ділянки вимогам
затвердженої містобудівної
документації або документації із
землеустрою.

З досліджених в судовому
засіданні змісту оспорюваного рішення
п'ятдесят другої сесії шостого
скликання Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 22 липня 2014
року про відмову в наданні ОСОБА_3
дозволу на зміну цільового призначення
земельної ділянки площею 0,1149га за
адресою: АДРЕСА_1, протоколу засідання
вказаної сесії, протоколу засідання
постійної комісії з питань
агропромислового розвитку, земельних
відносин, використання природних
ресурсів та розвитку села, планування
та забудови територій Брусилівської
селищної ради, на якому розглядалася
заява ОСОБА_3 про надання дозволу на
зміну цільового призначення земельної
ділянки, вбачається, що відмова у
наданні дозволу на зміну цільового
призначення земельної ділянки нічим не
вмотивована, підстави відмови не
зазначені.

Окрім того Брусилівська селищна рада
не зважила на ту обставину, що ОСОБА_3 є
власником нежитлової будівлі, яка
розташована на земельній ділянці в
АДРЕСА_1, і як власник самостійно
визначає яким чином він буде
використовувати належне йому нерухоме
майно.

За таких обставин відмова у наданні
дозволу на зміну цільового призначення
земельної ділянки має ознаки
дискримінації, оскільки обмежує право
власника вільно розпоряджатися своїм
майном, користуватися ним на свій
розсуд, та порушує принцип рівності
перед законом, з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи, зокрема,
обмежує право особи на вільний вибір
своєї діяльності, оскільки примушує
позивача використовувати нерухоме
майно та земельну ділянку, на якій таке
майно розташоване, для комерційної
діяльності.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що рішення п'ятдесят другої
сесії шостого скликання Брусилівської
селищної ради Житомирської області
від 22 липня 2014 року про відмову в
наданні ОСОБА_3 дозволу на зміну
цільового призначення земельної
ділянки є протиправним, оскільки в
оспорюваному рішенні не зазначені
підстави відмови у наданні дозволу на
зміну цільового призначення земельної
ділянки, передбачені законом, рішення
має ознаки несправедливої
дискримінації, встановлює
необгрунтовані обмеження правам і
свободам позивача.

В пункті сьомому постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» вказано, що
при розгляді справ за позовами до
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування в разі
незгоди з рішеннями з питань,
віднесених у галузі земельних відносин
до їх компетенції (зокрема, про відмову
в передачі земельної ділянки у
власність чи користування, у продажі
земельної ділянки, в наданні дозволу і
вимог на розроблення проекту
відведення земельної ділянки тощо), суд
за наявності підстав для задоволення
позову визнає рішення такого органу
недійсним і зобов'язує його залежно від
характеру спору виконати певні дії,
передбачені його компетенцією (або не
вчиняти чи припинити їх), на захист
порушеного права, як цього вимагає
законодавство, або надає право
позивачеві вчинити певні дії для
усунення порушень його права. Суд
вирішує ці питання по суті, якщо це
відповідає закону (наприклад, визнає
відповідно до частини третьої статті 1
Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
право на земельну частку (пай), якщо
районною (міською) державною
адміністрацією безпідставно
відмовлено у видачі документа, що
посвідчує право на земельну частку
(пай); вирішує відповідно до частини
четвертої статті 7 Закону України від 19
червня 2003 р. № 973-ІV "Про фермерське
господарство" питання про надання
земельної ділянки у власність або
оренду для створення фермерського
господарства, якщо відповідна районна
(міська) державна адміністрація чи
орган місцевого самоврядування
безпідставно відмовили в цьому або,
незважаючи на рішення суду, що
зобов'язує їх розглянути заяву з цього
приводу, не розглядають її за наявності
необхідних документів). В інших
випадках суд не може вирішувати
питання, віднесені до компетенції
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування, зокрема про
передачу земельних ділянок у постійне
користування, оренду, укладення чи
поновлення договору оренди земельної
ділянки, зміну цільового призначення
землі тощо.

Тому суд не може погодитись із
обраним позивачем способом захисту
порушеного права позивача шляхом
зобов'язання Брусилівської селищної
ради Житомирської області надати
дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1149га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування будівель
торгівлі на земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
оскільки суд не може підміняти орган
місцевого самоврідування, дії і
рішення якого оскаржуються,
зобов'язуючи суб'єкта владних
повноважень приймати інше рішення чи
вчиняти дії, які б відповідали закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Зважаючи на правову позицію,
викладену у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» , суд,
встановивши протиправність
оспорюваного рішення сесії
Брусилівської селищної ради
Житомирської області від 22 липня 2014
року про відмову в наданні ОСОБА_3
дозволу на зміну цільового призначення
земельної ділянки площею 0,1149га за
адресою: АДРЕСА_1, вважає необхідним
скасувати вказане рішення,
зобов'язавши відповідача повторно
розглянути вищевказану заяву позивача.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України
підлягають присудженню на користь
позивача судові витрати по оплаті
судового збору в розмірі 73,08 гривень з
місцевого бюджету Брусилівської
селищної ради Житомирської області.

Керуючись ст. ст. 2,6, 11,17, 69 - 71, 86, 158-163,
167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Брусилівської
селищної ради Житомирської області про
визнання протиправним та скасування
рішення селищної ради, зобов'язання
вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати рішення п'ятдесят другої
сесії шостого скликання Брусилівської
селищної ради Житомирської області
від 22 липня 2014 року про відмову в
наданні ОСОБА_3 дозволу на зміну
цільового призначення земельної
ділянки площею 0,1149га за адресою:
АДРЕСА_1, протиправним і скасувати
вказане рішення.

Зобов'язати Брусилівську селищну
раду Житомирської області повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 про надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення земельної ділянки площею
0,1149га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування будівель
торгівлі на земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, з
дотриманням порядку та у відповідності
з вимогами, передбаченими Земельним
Кодексом України та Законом України
"Про місцеве самоврядування в Україні".

В іншій частині позову відмовити.

Відшкодувати позивачеві ОСОБА_3
судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 73,08 гривень з місцевого
бюджету Брусилівської селищної ради
Житомирської області.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Брусилівський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частин рішення, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Суддя
Грищенко М. В.