Справа № 552/6184/14-а
Суддя: Яковенко Н. Л.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа
№552/6184/14-а
Провадження № 2-а/552/206/14
ПОСТАНОВА

іменем України

28 жовтня 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві в приміщенні
суду справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 29 вересня 2014 року
звернувся до суду з адміністративним
позовом до відповідача про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

В позовній заяві посилався на те, що 17
вересня 2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області була винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення Київського районного суду м.
Полтави про зобов'язання Головного
управління парці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації
провести нарахування ОСОБА_1 щорічної
разової грошової допомоги.

Вважає, що постанова є незаконною,
такою, що суперечить законодавству.

В поданій до суду позовній заяві просив
суд визнати постанову від 17 вересня 2014
року про закінчення виконавчого
провадження незаконною та скасувати
її.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву з проханням
розглядати справу без його участі,
позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання свого
представника не направив, будучи
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду.

Враховуючи, що неявка осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
що в засідання не з'явились.

Суд, дослідивши зібрані по
справі докази, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що згідно з
рішенням Київського районного суду
м. Полтави зобов'язано Головне
управління праці та соціального
захисту населення Полтавської
обласної державної адміністрації
провести нарахування ОСОБА_1 щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
за 2009 рік в розмірі 7 мінімальних пенсій
за віком та провести відповідні
виплати.

По справі № 2а-2298/10/1609 17 березня 2014
року видано виконавчий лист.

Вказаний виконавчий лист знаходився на
примусовому виконанні у відділі
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, та перебував в
провадженні державного виконавця
Ткаченко С.В.

17 вересня 2014 року державним
виконавцем Ткаченко С.В. винесено
постанову про закінчення даного
виконавчого провадження. В постанові,
зокрема, зазначено, що виконавче
провадження закінчено з підстав,
передбачених п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону
України «Про виконавче провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження
підлягає закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що у разі якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Статтею 89 Закону в свою чергу
передбачена відповідальність за
невиконання рішення, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії, та рішення
про поновлення на роботі.

Згідно ч.1 ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження» в разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 даної статті передбачено, що
у разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Суд приходить до висновку про
необґрунтованість рішення державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження.

Зокрема, такий висновок суперечить
практиці Європейського суду з прав
людини який неодноразово в своїх
рішеннях вказував на те, що виконання
судового рішення має розглядатися як
невід'ємна частина "судового процесу".

Відсутність відповідного фінансування
не є поважною причиною для невиконання
судового рішення.

Так, у своєму рішенні від 27 липня 2004
року у справі "Ромашов проти України"
(Заява №67534/01) Європейський суд з прав
людини знову зазначив, що державні
органи не можуть довільно посилатись
на відсутність коштів як на
виправдання невиконання зобов'язань за
боргом, визначеним судовим рішенням.
Проте затримка у виконанні рішення
може бути виправдана за виняткових
обставин. Але затримка не повинна бути
такою, що позбавляє сутності право, яке
захищається пунктом 1 статті 6
Конвенції (див. "Іммобільяре Саффі
проти Італії", заява N 22774/93, § 74, ЄСПЛ
1999-V). У цій справі заявник не повинен
був бути позбавлений можливості
отримання відшкодування за рішенням,
винесеним на його користь, що було дуже
важливим для нього та його сім'ї, через
стверджувані фінансові труднощі
держави.

Тому суд, враховуючи норми ст. 124
Конституції України щодо
обов'язковості до виконання всіх
судових рішень, приходить до висновку
про необхідність задоволення
позовних вимог про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

Судові витрати у справі суд вважає за
необхідне віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 8-14, 71, 159, 158-163, 167, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Ткаченко С.В. від 17 вересня 2014
року про закінчення виконавчого
провадження № 42704651 з виконання
виконавчого листа № 2а-2298/10/1609,
виданого Київським районним судом
м.Полтави 17.03.2014 року.

Судові витрати у справі віднести за
рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги на
постанову у 10-денний термін.

Головуючий
/підпис/
Н.Л.Яковенко

28.10.2014