Справа № 2а-2744/11 (1112/3890/12)
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р.
м. Київ К/800/29390/14

Вищий адміністративний суд
України у складі: суддя-доповідач Кочан
В.М., судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С.
, розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2013р. у справі за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України
у Маловисківському районі
Кіровоградської області про
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В
И В:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Маловисківському районі
Кіровоградської області та просив
визнати трудовий стаж таким, що дає
право на пенсію на пільгових умовах та
зобов'язати відповідача призначити
пільгову пенсію 21.04.2012р.

Постановою Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 17.02.2012р. позов задоволено.
Визнано трудовий стаж позивача з
09.10.1975р. по 26.03.1979р. на посаді майстра
будівельної дільниці Маловисківського
міжколгоспбуду, з 26.03.1979р. по 08.07.1979р. на
посаді майстра будівельної дільниці
Маловисківської міжгосподарської
будівельної організації, з 09.07.1979р. по
29.12.1984р. на посаді виконроба
будівельної дільниці Маловисківської
міжгосподарської будівельної
організації, 29.12.1984р. по 09.11.1987р. на
посаді виконроба будівельної
Маловисківської міжгосподарської
пересувної механізованої колони таким,
що дає право на пенсію на пільгових
умовах. Зобов'язано відповідача
здійснити призначення та виплатити
позивачу пенсію на пільгових умовах з
21.04.2012р. згідно з п. «б» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2013р. скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судом апеляційної інстанції,
просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
з урахуванням відомостей трудової
книжки, архівної довідки та показань
свідків, наданих під час судового
розгляду справи, трудовий стаж
позивача з 09.10.1975р. по 09.11.1987р. є таким, що
дає право на призначення пенсії на
пільгових умовах згідно з п. «б» ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а тому відповідач
зобов'язаний призначити позивачу
пенсію на пільгових умовах з 21.04.2012р.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про те, що на час
звернення позивача до суду в листопаді
2011 року він не досяг пенсійного віку - 56
років, з яким пов'язує настання права на
призначення пенсії на пільгових
умовах, заяву про призначення пенсії не
подавав, а Управлінням Пенсійного
фонду України в Маловисківському
районі Кіровоградської області
рішення про призначення або відмову
призначенні пенсію позивачу не
приймалося. При цьому суд апеляційної
інстанції зазначив, що майбутні
правовідносини не можуть бути вирішені
заздалегідь, а позовні вимоги є
передчасними і задоволенню не
підлягають.

Колегія судів повністю
погодитись з такими висновками суду
апеляційної інстанції не може,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Отже, захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб передбачає
наявність встановленого судом факту їх
порушення, тому ухвалення судового
рішення щодо захисту прав та інтересів
особи на майбутнє, передбачаючи, що
вони можуть бути порушені, є
безпідставним.

Звідси, вірним є висновок суду
апеляційної інстанції про те, що судом
першої інстанції помилково задоволено
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача призначити позивачу
пільгову пенсію з 21.04.2012р., тобто в
майбутньому, з дня настання позивачу 56
років.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд
апеляційної інстанції не врахував, що
позивач уточнював позовні вимоги та
просив суд визнати трудовий стаж з
09.10.1975р. по 09.11.1987р. таким, що дає право
на призначення пенсії на пільгових
умовах згідно з п. «б» ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
оскільки рішенням комісії при
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в Кіровоградській області від
31.05.2011р. позивачу відмовлено в
підтвердженні пільгового стажу роботи
за Списком № 2 на посаді майстра та
виконроба.

Тобто, звернувшись до суду із
даним позовом, ОСОБА_2 фактично не
погоджувався із відмовою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Кіровоградській області підтвердити
його пільговий стаж. За таких обставин
суду першої інстанції необхідно було б
уточнити позовні вимоги, із якими
позивач звернувся до суду, а суду
апеляційної інстанції вказати на таку
помилку.

За приписами ч.2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

При вирішенні спору суд
апеляційної інстанції не розглянув
вказані позовні вимоги, не дав їм
правову оцінку та не перевірив
постанову суду першої інстанції на
відповідність вимогам ст. 52 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З наведених вище мотивів судове
рішення суду апеляційної інстанції не
можна вважати обґрунтованим.

За правилами ч.2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 17.10.2013р. скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.