Справа № 2а-2057/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року № 876/5280/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді
Сапіги В.П.

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова на
постанову Залізничного районного суду
м. Львова від 30 грудня 2011 року у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В :

06.10.2011 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова в
якому просить зобов'язати відповідача
нарахувати і виплатити підвищення до
пенсії як дитині війни в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
враховуючи положення ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» позивач є дитиною війни, а тому у
відповідності до ст. 6 даного Закону
останньому повинна виплачуватись
щомісячна соціальна допомога в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком. Однак
така допомога не виплачувалась в
повному обсязі.

Постановою Залізничного районного
суду м. Львова від 30 грудня 2011 року
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Галицькому районі
м.Львова нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 недоплачене підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з 06.04.11
року по 22.07.11 року з врахуванням
проведених виплат .

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що судом
першої інстанції при винесенні
постанови порушено норми
матеріального й процесуального права,
а тому просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України,
суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є дитиною війни, а відтак має
право на встановлене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Суд апеляційної інстанції вважає
підставними заявлені позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача
нараховувати і виплачувати підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період 2010 року,
оскільки дія норм ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" на
2010 рік не була зупинена чи обмежена
іншими нормативними актами. Статтею 70
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
ЗУ "Про соціальний захист дітей війни"
залежить від розміру мінімальної
пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

На виконання пункту 7 Закону України
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
Кабінетом Міністрів України 06.07.2011р.
прийнято постанову № 745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", постанова набрала
чинності з дня опублікування такої в
Урядовому кур'єрі, 2011, 23.07.2011 № 133 -
23.07.2011р. Отже з 23.07.2011 року положення ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" втратили чинність.

Задовольняючи позовні вимоги, судом
першої інстанції не враховано, що з
23.07.2011 року спірні правовідносини
почали регулюватися постановою
Кабінету Міністрів України "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету" № 745 від 06.07.2011 р., а
тому колегія суддів приходить до
висновку про підставність задоволення
позовних вимог щодо зобов'язання
відповідача провести нарахування та
виплату на користь позивача підвищення
до пенсії в період з 01.03.2011 року по 22.07.2011
року.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

У відповідності до ст.99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Вимоги позивача задоволені судом
першої інстанції в межах строку
звернення до суду з адміністративним
позовом.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова провести нарахування
та виплату на його користь підвищення
до пенсії за період з 06.04.2011 року по
22.07.2011 року та правомірність
задоволення таких вимог судом першої
інстанції.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова,
обов'язок щодо нарахування і виплати
спірної допомоги правильно покладено
на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачали виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», на час виникнення спірних
правовідносин були чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не могли свідомо зменшувати
розмір такої допомоги без законних на
те підстав.

З врахуванням вищенаведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова залишити без
задоволення, а постанову Залізничного
районного суду м. Львова від 30 грудня 2011
року у справі № 2а-2057/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі , є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Сапіга В.П.Судді
:Левицька Н.Г. Обрізко І.М.