Справа № 396/3251/13-а (2а/396/69/13)
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/24198/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 березня 2014 року

у справі № 396/3251/13-а (2а/396/69/13)

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Новоукраїнському
районі

Кіровоградської області

про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Новоукраїнському районі
Кіровоградської області, яким просить
визнати неправомірною відмову
відповідача в призначенні пенсії за
вислугу років передбаченої статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру» та
зобов'язати відповідача зарахувати в
стаж роботи 21 рік, що дає право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
працівникам прокуратури час
перебування на посадах державних
службовців, які займають особи з вищою
юридичною освітою.

Постановою Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 05
грудня 2013 року у справі № 396/3251/13-а
(2а/396/69/13) позовні вимоги задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 березня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано, прийнято
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого
адміністративного суду
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд виходив з того, що
у період з 20 липня 1992 року по 12 березня
1998 року позивач перебувала на
державній службі не маючи повної вищої
юридичної освіти, тоді як наявність
такої є обов'язковою умовою для
зарахування стажу роботи на посадах
державних службовців до стажу, що дає
право на пенсію за вислугу років
відповідно до статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру».

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить вищезазначене рішення
апеляційного адміністративного суду
скасувати та залишити в силі постанову
Новоукраїнського районного суду
Кіровоградської області від 05 грудня
2013 року.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у вересні 2013 року
ОСОБА_4 звернулася до Управління
Пенсійного фонду України в
Новоукраїнському районі
Кіровоградської області із заявою, в
якій просила призначити їй пенсію за
вислугу років відповідно до статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру».

Управління Пенсійного фонду України в
Новоукраїнському районі
Кіровоградської області №2314/29-09 від 14
жовтня 2013 року, рішенням Комісії з
питань призначення та виплати пенсії,
протокол № 9 від 07 жовтня 2013 року,
позивачу відмовлено в призначенні
пенсії за вислугу років, адже період
роботи на посаді державного службовця
з 20 липня 1992 року по 12 березня 1998 року
неможливо зарахувати до стажу роботи,
який дає право на пенсію відповідно до
статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», оскільки працюючи на
посаді державного службовця у вказаний
період позивачка не мала вищої
юридичної освіти.

Відповідно до статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» прокурори і слідчі
мають право на пенсійне забезпечення
за вислугу років незалежно від віку за
наявності на день звернення вислуги
років не менше: з 1 жовтня 2012 року по 30
вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі
стажу роботи на посадах прокурорів і
слідчих прокуратури не менше 11 років.

Право на пенсію за вислугу років мають
особи, які безпосередньо перед
зверненням за призначенням такої
пенсії працюють в органах прокуратури
чи в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України, а
також особи, звільнені з
прокурорсько-слідчих посад органів
прокуратури за станом здоров'я, у
зв'язку із скороченням чисельності або
штату працівників та у зв'язку з
обранням їх на виборні посади органів
державної влади чи органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 50-1
Закону № 1789-XII прокурори і слідчі зі
стажем роботи не менше 20 років, у тому
числі зі стажем роботи на посадах
прокурорів і слідчих прокуратури не
менше 10 років, мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Згідно з частиною п'ятою зазначеної
статті Закону № 1789-XII до 20-річного стажу
роботи, що дає право на пенсію за
вислугу років, зараховується час
роботи на прокурорських посадах,
перелічених у статті 56 цього Закону, в
тому числі у військовій прокуратурі,
стажистами в органах прокуратури,
слідчими, суддями, на посадах
начальницького складу органів
внутрішніх справ, офіцерських посадах
Служби безпеки України, посадах
державних службовців, які займають
особи з вищою юридичною освітою, в
науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Відповідно до 4 першої статті 24 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» періоди трудової
діяльності та інші періоди, що
враховувалися до стажу роботи для
призначення пенсії до набрання
чинності зазначеним Законом,
зараховуються до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло раніше, крім
випадків, передбачених цим Законом.

У Законі України від 05 листопада 1991
року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення», який дів до 01.01.2004 року,
йдеться про стаж роботи, що дає право на
призначення трудових пенсій (загальний
трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий
стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий
стаж», оскільки до першого включаються
також періоди суспільно корисної
діяльності, коли особа не підлягала
загальнообов'язковому соціальному
страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII
до стажу роботи зараховується робота,
виконувана на підставі трудового
договору на підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності
та господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

Вислуга років є видом спеціального
стажу. Це період виконання особливого
роду трудової діяльності або державної
служби, коли до особи, яка її здійснює,
пред'являють особливі вікові, а також
підвищені психічні та фізичні вимоги,
при тривалому виконанні якої особа
втрачає відповідну професійну
працездатність.

Правом вислуги років користуються
різні категорії осіб, у тому числі й
прокурорсько-слідчі працівники на
підставі Закону № 1789-XII.

Право на пенсію згідно зі статтею 50-1
Закону України «Про прокуратуру»,
зараховується, зокрема, час роботи на
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою.

Позивач закінчила Національну
юридичну академію України імені
Ярослава Мудрого і отримала повну вищу
освіту за спеціальністю
«Правознавство» та здобула
кваліфікацію юриста у 1999 році.

В період з 20 липня 1992 року по 12 березня
1998 року позивач перебувала на
державній службі не маючи повної вищої
юридичної освіти, тоді як наявність
такої є обов'язковою умовою для
зарахування стажу роботи на посадах
державних службовців до стажу, що дає
право на пенсію за вислугу років
відповідно до статті 50-1 Закону України
«Про прокуратуру».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
наголошує, що Пенсійним фондом
правомірно відмовлено позивачу в
призначенні пенсії за вислугу років
відповідно до Закону України "Про
прокуратуру", оскільки це суперечить
вимогам статті 50-1 названого Закону.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що адміністративним
апеляційним судом правозастосування
відбулось із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваному судовому рішенні, воно
ґрунтується на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 07 березня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: