Справа № 807/1996/14
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2014 рокум. Ужгород№ 807/1996/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лемей В.Г.,

за участю:

позивача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віста Оптікал Груп",
представник - Ігнатенко С.І.,

відповідача: Державна податкова
інспекція у м. Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, представник Борсенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
уточненим позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Віста
Оптікал Груп" до Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлення-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 10 вересня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 16
вересня 2014 року.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віста Оптікал Груп"
(далі - позивач, ТОВ "Віста Оптікал Груп")
звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Ужгород ГУ Міндоходів у
Закарпатській області (далі -
відповідач, ДПІ у м. Ужгород) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень. В
процесі розгляду даної справи позивач
остаточно уточнивши свої позовні
вимоги просив визнати протиправним
податкове повідомлення - рішення
відповідача № від 26.05.2014 року,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 23284,00 грн. за
основним платежем та 5821,00 грн. за
штрафними (фінансовими санкціями) в
частині грошового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 22077,00 грн. за основним платежем
та 5519,25 грн. за штрафними санкціями;
визнати протиправним податкове
повідомлення - рішення відповідача №
від 26.05.2014 року, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
139748 грн. в частині зменшення розміру
від'ємного значення суми ПДВ у розмірі
127094 грн. та стягнути з державного
бюджету на користь позивача всі судові
витрати (а.с.142, т.3).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Відповідачем проведено документальну
виїзну позапланову перевірку
правомірності нарахування позивачем
суми залишку від'ємного значення,
відображеного у податковій декларації
з податку на додану вартість за січень
2014 року, про що складено акт перевірки
№ 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р. Згідно
висновків акту перевірки встановлено,
що позивачем занижено податкові
зобов'язання з ПДВ на загальну суму 1935
грн.; завищено податковий кредит з ПДВ
на загальну суму 144 449,05 грн.

Як результат, на підставі вказаного
акту перевірки, відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від 26
травня 2014 року:

- за № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 23284 грн. за
основним платежем та, 5821 за штрафними
(фінансовими) санкціями;

- за № , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 139748 грн.

Вищевказані податкові повідомлення -
рішення позивач вважає протиправними
та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
мотивів, що наведені у позовній заяві
та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позову з
підстав, які ним викладені в письмових
запереченнях. Зокрема, відповідач
вважає позовні вимоги безпідставними
та такими, що не відповідають дійсним
обставинам та вважає, що ДПІ у м.
Ужгород правомірно винесено податкові
повідомлення - рішення від 26.05.2014 року,
підстави для визнання його
протиправним та скасування - відсутні.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Судом було встановлено, що
Відповідачем проведено документальну
виїзну позапланову перевірку
правомірності нарахування позивачем
суми залишку від'ємного значення,
відображеного у податковій декларації
з податку на додану вартість за січень
2014 року, про що складено акт перевірки
№ 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р.(а.с.16-40).

Згідно висновків акту перевірки
встановлено, що нібито позивачем:
занижено податкові зобов'язання з ПДВ
на загальну суму 1935 грн. та завищено
податковий кредит з ПДВ на загальну
суму 144 449,05 грн.

Як результат, на підставі вказаного
акту перевірки, відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від 26
травня 2014 року:

- за № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 23284 грн. за
основним платежем та , 5821 за штрафними
(фінансовими) санкціями (а.с.41);

- за № , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 139748 грн.
(а.с.43).

19 травня 2014 року ТОВ "Віста Оптікал
Груп" подало до ДПІ у м. Ужгород
заперечення на акт № 1264/07-01-15-01/37636997 від
08.05.2014 р. (а.с.10). Згідно листа
Ужгородської МДПІ про розгляд
заперечення від 23.05.2014 року №
3775/10/07-01-15-01 заперечення не
розглядалося, а висновки перевірки
залишено без змін (а.с.15).

Відповідачем зазначено, що підставою
для зменшення позивачу податкового
кредиту з ПДВ на суму 132862,02 грн.
слугувало те, що позивач сформував собі
податковий кредит по маркетингових та
передпродажним послугам, які
надавалися відносно товару, що не
належить позивачу. Також вказано на те,
що акти виконаних робіт (наданих
послуг) не містять інформації щодо
докладного опису, кількості та змісту
послуг.

Однак суд не може погодитися з такими
висновками відповідача з огляду на
наступне.

Згідно із пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту витікає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 20111 статті
201 цього Кодексу). Уразі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також: на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК
України).

Згідно з пп. 201.8 ст. 201 ПК України право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу 1. п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового

кредиту.

Аналіз наведених правових норм
свідчить, що правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування податкового кредиту з ПДВ
наступають за наявності у платника
належним чином виписаної податкової
накладної наявної на момент проведення
перевірки в оригіналі, а також у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг що понизані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах.

До складу податкового кредиту позивач
відніс суми ПДВ сплачені в ціні
маркетингових послуг та послуг з
перепродажної підготовки товарів в
сумі 132862,02 грн. за договорами про
надання послуг укладеними із
контрагентами-постачальниками
відповідних послуг ТОВ "Таврія - В", ТОВ
ВКФ "ЛІА" ЛТД, ПП "Арсенал", ПП "Таврія"
Плюс", ТОВ "Фоззі - Фруд", ПП "Таврія - І",
ТОВ "ТБ Аматор", ТОВ "Край - 2", ТОВ "Новудс
- Україна", ТОВ "Фудмаркет", ТОВ
"Фудмережа", ТОВ "Золотий екватор", ТОВ
Донукрторг", ТОВ "Феско Дистриб'юшн".

Економічний зміст щодо придбання
позивачем вищевказаних послуг з
перепродажної підготовки товарів (в
т.ч. послуги з розміщення продукції в
місцях продажу, маркетингові послуги,
послуги мерчандайзингу, послуги
внесення продукції до інформаційних
баз продажу, інформаційні послуги зі
стимулювання збуту Товару
постачальника стосовно товарів)
полягає в наступному.

Судом з'ясовано, що позивач здійснив
реалізацію товару - окуляр в
асортименті, за договорами поставок
укладених між позивачем та
контрагентами ТОВ "Таврія-В", ТОВ ВКФ
"ЛІА" ЛТД ПП Арсенал", ПП "Таврія Плюс",
ТОВ "Фоззі-Фуд", ПП "Таврія-І", ТОВ "ТБ
Амстор", ТОВ "Край-2", ТОВ "Новус-Україна",
ТОВ "Фудмаркет", ТОВ "Фудмережа", ТОВ
"Золотий екватор", ТОВ "Донукрторг"
(а.с.100-146, 161-167).

Як вбачається з матеріалів справи з
метою ефективного просування товару
(окуляр) до кінцевого споживача,
наслідком чого є збільшення обсягів
продажу товару і, відповідно,
збільшення оподатковуваного доходу
ТОВ "Віста Оптікал Груп", між позивачем
(в якості замовника) та контрагентами
ТОВ "Таврія-В", ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД, ПП
"Арсенал", ПП "Таврія Плюс", ТОВ
"Фоззі-Фуд", ПП "Таврія-І", ТОВ "ТБ Амстор",
ТОВ "Край-2", ТОВ "Новус-Україна", ТОВ
"Фудмаркет", ТОВ "Фудмережа", ТОВ
"Золотий екватор", ТОВ "Донукрторг", ТОВ
"Феско Дистриб'юшн" (в якості
виконавців) було укладено ряд
договорів про надання послуг (а.с.168-179).

Згідно з умовами вищезазначених
договорів виконавці зобов'язуються
надати позивачу (замовнику) послуги зі
здійснення мерчендайзингу, маркетингу
та передпродажної підготовки товарів
для стимулювання збуту товарів
позивача, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити ці послуги.

Реальність господарських операцій по
виконанню спірних договорів про
надання послуг підтверджується
наданими до перевірки контролюючому
органу актами виконаних робіт (наданих
послуг), звітами про надані послуги за
розрахунковий період та податковими
накладними (а.с180-215).

Вартість послуг, наданих позивачу
виконавцями за спірними правочинами,
оплачена позивачем у повному обсязі
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів, що підтверджується
відповідними платіжними документами.

Оформлені сторонами договорів про
надання послуг з передпродажної
підготовки товару первинні документи
відповідають вимогами ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
містять необхідну для цілей
оподаткування інформацію про зміст цих
послуг, їх вартість, а податкові
накладні - вимогам пп. 201.1 ст. 201 ПК
України, тому такі первинні документи
мають юридичну силу та доказовість.

Спірні послуги фактично спрямовані на
забезпечення ефективного збуту
товарів позивача у торгівельних
мережах названих контрагентів шляхом
популяризації продукції позивача
серед кінцевих споживачів та
стимулювання споживчого попиту, що і
обумовлює господарський характер цих
послуг для ТОВ "Віста Оптікал Груп". При
цьому вказані дії з просування товару
мають економічний ефект, незалежно від
їх результату, який не охоплюється
предметом договору надання послуг.

Суд не може погодитися з посиланнями
відповідача про те, що відповідні
операції з просування товарів
здійснюються покупцем (торговельною
мережею) у відношенні товару, право
власності на який перейшло до покупця,
не спростовує їх економічну цінність
саме для позивача, хоча діяльність з
просування товарів у торговельних
мережах названих контрагентів
передбачає і їх економічний інтерес у
зростанні торгового обороту, однак
просування певного, конкретного товару
має переважне економічне значення саме
для його постачальника - позивача.
Також слід врахувати умови
вищезазначених договорів на надання
послуг згідно яких до поставки
позивачем окуляр контрагентам, останні
не можуть здійснити передпродажну
підготовку таких товарів.

Також судом було з'ясовано, що умови
укладених позивачем договорів
поставки передбачають право покупців
на повернення товару, зокрема у
випадку, якщо товар не користується
попитом у споживачів і не реалізується
у визначений договорами термін. За
таких обставин, відповідні послуги з
мерчендайзингу, маркетингу та
передпродажної підготовки товарів для
стимулювання збуту товарів
забезпечують можливість кращої
реалізації товарів, зменшують питому
вагу товарів, які можуть бути повернуті
через відсутність попиту споживачів, а
тому мають для позивача економічне
значення, пов'язані в кінцевому
підсумку з отриманням доходів та із
господарською діяльністю позивача.

За своїм економіко-юридичним змістом
послуга являє собою діяльність,
результати якої не мають матеріального
виразу, а реалізуються та споживаються
у процесі її здійснення. Виходячи зі
специфіки послуги як предмета
господарської операції, акт
приймання-передачі наданих послуг з
переліком фактично поставлених послуг
є достатнім доказом, що підтверджує
факт виконання такої господарської
операції.

Суд вважає, що посилання відповідача на
недостатність відомостей про обсяг
спірних операцій з поставки спірних
послуг є недоречним, оскільки останні
не мають кількісного вимірювання. Крім
того, право на податковий кредит
підтверджене у встановленому порядку
належним чином оформленими
податковими накладними, при цьому
виключно відсутність або неналежне
оформлення саме цих документів
відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України
може бути підставою для зменшення сум
податкового кредиту. Слід також
зазначити, що чинне податкове
законодавство України не пов'язує
можливість формування податкового
кредиту з ПДВ та обліку витрат з метою
оподаткування прибутку з наявністю або
відсутністю права власності на товари,
щодо яких здійснюються відповідні дії,
що тягнуть такі витрати та у вартості
яких платником сплачуються відповідні
суми ПДВ.

Аналогічну правову позицію займає
Вищий адміністративний суд України
викладену в Ухвалі від 01.04.2014 р. по
справі № К/800/4010/14 та в ухвалі від 15.01.2014
р. по справі № К/999 i/88554/l 1 (а.с.226-233).

Таким чином суд приходить до висновку,
що послуги мерчандайзингу, маркетингу
та послуги з передпродажної підготовки
товару безпосередньо пов'язані з
господарською діяльністю позивача,
оскільки направлені на збільшення
попиту на окуляри, торгівля якими є
основною діяльністю позивача, і,
відповідно, на збільшення
оподатковуваного доходу позивача.
Вищезазначене свідчить про
протиправність висновків відповідача
щодо зменшення податкового кредитку
позивача з ПДВ на суму 132862,02 грн.

Підставою для зменшення позивачу
податкового кредиту з ПДВ на суму 2596,06
грн. слугувало те, що податковий кредит
сформовано по операції з придбання
протикрадіжкових датчиків та тросиків
для жорстких датчиків (призначені для
надійного закріплення захисних
протикрадіжкових датчиків на товарі),
оскільки на думку відповідача
зазначені датчики використанні не у
господарській діяльності. Такий
висновок обґрунтовано виключно тим, що
позивач не здійснює роздрібну торгівлю
окулярами, а тільки оптовий їх продаж.

Однак з такими висновками відповідача
суд не може погодитися з огляду на
наступне.

Судом було з'ясовано, що відповідачем
під час проведення перевірки не було
враховано той факт, що основним видом
діяльності позивача у періоді, що
перевірявся була - оптова торгівля
окулярами. В процесі здійснення своєї
господарської діяльності позивач
використовує з метою демонстрації
оптовим покупцям зразки оправ для
окуляр, які можуть буди поставлені у
випадку укладення відповідних
правочинів. З огляду на те, що зразки
оправ для окуляр є малогабаритними, то
існує імовірність їхньої крадіжки з
офісу позивача недобросовісними
відвідувачами.

Саме для збереження зразків оправ для
окуляр позивач використовує
протикрадіжкові датчики та тросики для
жорстких датчиків (призначених для
надійного закріплення захисних
протикрадіжкових датчиків на товарі).

Таким чином, придбані позивачем
протикрадіжкові датчики та тросики для
жорстких датчиків використовуються
позивачем у власній господарській
діяльності, тому враховуючи приписи п.
198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України платник
мав право на формування за
результатами таких операцій
податковий кредит з ПДВ на суму 2 596,06
грн.

Актом перевірки від 08.05.2014 року
встановлено, що позивач включив до
складу податкового кредиту суми ПДВ на
загальну суму 7247,94 грн. по податкових
накладних, оригінали яких нібито
відсутні у товариства.

Однак, суд не може погодитися з
вказаними твердження відповідача,
оскільки вони не відповідають
дійсності. У позивача на момент
проведення перевірки контролюючим
органом були наявні оригінали
податкових накладних та інших
передбачених п. 201.11. ст. 201 ПК України
первинних документів на суму 2506,19 грн.,
про відсутність яких помилково
стверджується у акті перевірки
(підтверджується копіями податкових
накладних, транспортних квитків та
розрахунку коригування).

Оригінали зазначених податкових
накладних транспортних квитків та
розрахунку коригування на загальну
суму ПДВ 2506,19 грн., що визначені у акті
перевірки № 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р.
як відсутні, були надані податковому
органу у відповідності до вимог п. 44.6.,
п. 44.7. ст. 44 ПК України у якості додатку
разом із запереченнями на акт
перевірки від 19.05.2014 р. (підтверджується
копією заперечень із відміткою
відповідача про їх отримання).

Приписами абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України
визначено, що якщо платник податків
після закінчення перевірки та до
прийняття рішення контролюючим
органом за результатами такої
перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Оскільки, на момент винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, податковому органу
були надані вищезазначені податкові
накладні, транспортні квитки та
розрахунок коригувань на загальну суму
ПДВ 2506,19 грн., то відповідні первинні
документи повинні були бути враховані
відповідачем під час розгляду ним
питання про прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п. 56.21 ст.56 ПК України у разі
коли норма цього Кодексу чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі цього Кодексу, або коли норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між: собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків татників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Позивачем у відповідності до п. 86.7 ст. 86
ПК України та з дотриманням
п'ятиденного строку (без врахування 2-ох
вихідних днів) було подано відповідачу
свої письмові заперечення від 19.05.2014 р.
(вх. № 4420/10 від 19.05.2014 р.) на акт перевірки
№ 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р. з
оригіналами податкових накладних та
транспортних квитків (доданими в
якості додатків).

Однак відповідач листом "Про розгляд
заперечень" від 23.05.2014 р. № 3775/10/07-01-15-01
повідомив про залишення поданих
платником заперечень без розгляду у
зв'язку з порушенням термінів подання
таких заперечень.

Суд не погоджується з таким висновком
відповідача з огляду на наступне.

Згідно п. 86.7. ст. 86. ПК України у разі
незгоди платника податків або його
законних представників з висновками
перевірки чи фактами і даними,
викладеними в акті (довідці) перевірки,
вони мають право подати свої
заперечення до контролюючого органу за
основним місцем обліку такого платника
податків протягом п'яти робочих днів з
дня отримання акта (довідки). При цьому
Податковий кодекс України не
встановлює порядку обчислення початку
перебігу такого строку.

Водночас згідно п. 3.2 ст. 3 ПК України
визначено, що якщо міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України,
встановлено інші правила, ніж ніж ті, що
передбачені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору.

Ст. 3 Європейської конвенції про
обчислення строків (ETS N 76) від 16 травня
1972 року встановлено, що строки,
обчислені у днях, тижнях, місяцях і
роках починаються опівночі dies a quo і
спливають опівночі dies ad quern.

За змістом статті 2 цієї Конвенції
термін "dies a quo" означає день, з якого
починається відлік строку, а термін "dies
ad quern" означає день, у який цей строк
спливає.

Із змісту наведених норм права
вбачається, що платник має право подати
свої заперечення протягом п'яти
робочих днів з дня отримання такого
акту перевірки, при цьому день
отримання акту перевірки при
обчисленні строку не враховуються,
оскільки згідно ст.ст. 2, 3 Конвенції
початок перебігу такого строку
починається опівночі dies a quo, тобто з
наступного дня за днем в якому настає
подія - отримання платником податку
акту перевірки.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскільки акт перевірки №
1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р. платником,
отримано 12 травня 2014 року (даний день не
враховується при обчисленні строку), а
17 та 18 травня 2014 року вихідні дні (не
враховується при обчисленні строку), то
останнім днем строку встановленого п.
86.7. ст. 86. ПК України, протягом якого
платник вправі подати письмові
заперечення, є 19 травня 2014 року, тому
такі заперечення підлягали розгляду
контролюючим органом з надсиланням
платнику відповідної відповіді
прийнятої за результатом розгляду
таких заперечень, а також із
врахуванням наданих оригіналів
первинних документів визначених у акті
перевірки як відсутні.

При проведенні перерахунку сум ПДВ, що
підлягають сплаті (ряд. 25 декларації),
та сум залишків від'ємного значення з
ПДВ (ряд. 24 декларації) відповідачем
допущено арифметично-методологічні
помилки в результаті яких контролюючим
органом взагалі безпідставно зменшено
позивачу залишок від'ємного значення з
ПДВ на суму - 32698 грн.

Зведені показники стосовно визначення
спірних сум ПДВ за даними перевірки та
їх відхилення від даних платника
відображено у таблиці на стор. 8-9 акту
перевірки № 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р.

Помилка на суму - 30469 грн., допущена
відповідачем у звітному періоді за
грудень 2012 року.

Так за даними платника ряд. 19
декларації (від'ємне значення звітного
періоду) складає 245930 грн. У свою чергу
за результатами перевірки (див.
висновки п. 4.1. акту перевірки) саме за
грудень 2012 року відповідачем завищення
чи заниження позивачем податкових
зобов'язань чи податкового кредиту не
встановлено. Відповідно ряд. 19
декларації за даними перевірки
коригуватися не повинен.

Однак за даними перевірки ряд. 19
декларації (від'ємне значення звітного
періоду) складає тільки 215461 грн., що є на
30469 грн. менше ніж вірно задекларований
позивачем показник у звітному періоді
грудень 2012 року.

Судом було встановлено, що помилка на
загальну суму - 2229 грн., допущена
відповідачем у показниках:

- від'ємне значення звітного періоду
(ряд.19 декларації) квітень 2013 p., серпень
2013 р. та листопад 2013 p.;

- позитивне значення звітного періоду
(ряд. 18 декларації) травень-липень 2013 p.,
вересень - жовтень 2013 р. та грудень 2013 р.

Таким чином, в результаті допущення
посадовими особами відповідача, які
проводили перевірку,
арифметично-методологічних помилок
позивачу безпідставно зменшено
залишок від'ємного значення з ПДВ па
суму - 32698 грн.

Суд вважає, що в цій частині акт
перевірки не відповідає вимогам п. 6
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства (затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984)
згідно якої факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко.
об'єктивно та в повній мірі із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджуються наявність
зазначених фактів.

Згідно ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні грунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладені обставини та
враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України,
в силу яких в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову відповідач
належними та допустимими доказами не
довів у суді правомірність прийнятих
ним податкових повідомлень - рішень №
від 26.05.2014 року та № від
26.05.2014 року.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов
ТОВ "Віста Оптікал Груп" підлягає до
задоволення, а податкові-повідомлення
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню.

Судові витрати підлягають розподілу у
відповідності до ст. 94 КАС України, а
саме: згідно ч. 1 цієї статті, в якій
зазначено, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Уточнений позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віста Оптікал Груп"
до Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлення-рішень -
задовольнити.

Визнати протиправним податкове
повідомлення - рішення відповідача №
від 26.05.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 23284 грн. за
основним платежем та 5821 грн. за
штрафними санкціями, в частині
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
22077 грн. за основним платежем та 5519,25
грн. за штрафними санкціями.

Визнати протиправним податкове
повідомлення - рішення відповідача №
від 26.05.2014 року, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
139748 грн., в частині зменшення розміру
від'ємного значення суми ПДВ у розмірі
127094 грн.

Стягнути з державного бюджету на
користь позивача судові витрати у
розмірі 294,40 грн. (двісті дев'яносто
чотири гривні сорок копійок).

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

СуддяП.П. Микуляк