Справа № 808/5004/14
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2014-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року (15 год. 45 хв.)Справа №
808/5004/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Лазаренка М.С.,

при секретарі судового засідання
Ємельяновій А.С.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Вільнянський машинобудівельний
завод»

до: Запорізької митниці Міндоходів,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Головне
управління Міндоходів у Запорізькій
області,

про: визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинення
певних дій,

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду (далі
- суд) надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вільнянський
машинобудівельний завод» (далі - ТОВ
«Вільнянський машинобудівельний
завод», позивач) до Запорізької митниці
Міндоходів (далі - відповідач), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Головне управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- третя особа), в якому позивач просить
суд:

- визнати протиправною бездіяльність
відповідача;

- зобов'язати відповідача визнати
дійсним сертифікат про походження
товару форми СТ-1 від 07.06.2013 № RU UA .

В позові, зокрема, зазначено, що
позивачем до митного органу надавались
відповідні митні декларації, а також
сертифікати СТ-1 для застосування
преференційного режиму. Після
отримання пільгового режиму, третьої
особою проведено перевірку, під час
якої встановлено неправомірне надання
(отримання) пільг позивачу. Підставою
для таких висновків податкового органу
стало невизнання відповідачем
дійсними сертифікатів про походження
товару форми СТ-1, що в свою чергу
призвело до прийняття третьою особою
податкових повідомлень-рішень, якими
позивачу донараховане ввізне мито та
податку на додану вартість. Вважає, що
дії відповідача щодо визнання
недійсними сертифікатів форми СТ-1 є
неправомірними. Також вказує, що
відповідач міг звернутися до
вповноваженого органу, що засвідчив
сертифікат СТ-1 із запитом про надання
відповідних відомостей проте
відповідач цього не зробив.

У судове засідання з'явився
представник позивача Калашнікова О.О.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання не з'явились.
09.09.2014 надали через канцелярію суду
клопотання про розгляд справи без їх
участі. Проти позову заперечили.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи зазначених вище
норм, відсутності в судовому засіданні
представника позивача, яким надано
клопотання про розгляд справи без його
участі, відсутності потреби
заслуховування свідків або експертів,
наявність достатніх матеріалів та
відсутність перешкод для розгляду
справи по суті на підставі наявних у
справі доказів, суд вирішив розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

З урахуванням приписів статті 41 та 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи,
заслухавши пояснення сторін, судом
установлені наступні обставини.

18.04.2014 Головним управлінням Міндоходів
у Запорізькій області проведено
документальну невиїзну перевірку
дотримання позивачем вимог
законодавства України з питань
державної митної справи, у тому числі
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати митних платежів
при ввезені товарів на митну територію
України. За результатами проведеної
перевірки складний акт
№н/005/14/08-01/.

В акті зазначено про те, що позивачем до
митного оформлення 12.06.2013 по МД
№112050000/2013/014646 був заявлений товар
(пластик) та для застосування
преференційного режиму надано
сертифікат форми СТ-1 від 07.06.2013 №RU UA
. Такий сертифікат не визнаний
дійсним Запорізькою митницею, що
призвело до неправомірного (надання)
отримання пільг ТОВ «Вільнянський
машинобудівельний завод» (стор. 3-4 акту,
а.с. 8).

За наслідками проведеної перевірки
Головним управлінням Міндоходів у
Запорізькій області винесені
податкові повідомлення-рішення від
15.05.2014 №014, яким донараховане ввізне
мито у розмірі 21 080,41 грн. та нараховані
штрафні санкції у розмірі 5 270,10 грн. та
від 15.05.2014 №013, яким позивачу
донарахований податок на додану
вартість у розмірі 4216,08 грн. та
застосовані штрафні санкцій у розмірі 1
054,02 грн.

Позивач вважає, що підставою для
винесення указаних рішень стали
висновки відповідача про недійсність
сертифікатів форми СТ-1, у зв'язку із чим
ТОВ «Вільнянський машинобудівельний
завод» звернулось з цим позовом до
суду.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що товари, митне
оформлення яких здійснював позивач,
випущені у вільний обіг на умовах
преференційного режиму, який позивач
підтвердив сертифікатом форми СТ-1 від
07.06.2013 №RU UA .

Проте, вказаний сертифікат на момент
перевірки був визнаний відповідачем
недійсним.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
сертифікат СТ-1 від 07.06.2013 №RU UA був
виданий торгово-промисловою палатою м.
Кольчугіно та Кольчугінського району
Володимирської області. У графі 9
сертифікату (країна походження)
заявлена літера «П» (повністю
вироблено). Проте, серед інших
документів на товар, що надавались для
митного оформлення, надано лист
виробника ТОВ «Завод шаруватих
пластиків» (Російська Федерація, м.
Санк - Петербург) з інформацією про
використання у виробництві товару
фенолформальдегідних термореактивних
смол, країною походження яких є
Фінляндія (виробник фірма «Kotrfmills Oy»).

Для з'ясування цього питання
відповідач надсилав до
торгово-промислової палати
м.Кольчугіно та Кольчугінського району
Володимирської області листи від 16.07.2013
№07.1-02-10-24/1236 та від 29.10.2013 № 07.1-02-10-24/3509 з
проханням провести перевірку наданих
заявником документів для видачі
сертифікату та про результати
перевірки повідомити митницю.

З урахуванням того, що в термін,
установлений п. 6.7 Правил, відповіді
торгово-промислової палати не
надійшло, відповідно до положень
пункту 9.3 Правил, сертифікат не визнано
дійсним.

Зі справи вбачається, що для оформлення
сертифіката походження товару
позивачем надавались копія листа від
21.05.2014 №5 та акту експертизи № від
07.06.2013 ТПП м. Кольчугіно та
Кольчугінського району
Володимирівської області. Проте
відповідачем була надана відповідь, що
відповідно до інформації, яка
міститься в листі та акті експертизи, -
у графі 9 сертифікату замість «П» слід
вважати «Д8307» - достатня переробка для
товарної позиції 8307 ТНЗЕД, до якої
товар «пластик декоративний, шаровий,
важкогорючий: Слопласт ТГ» не
відноситься. Зазначене стало підставою
для висновку відповідача про те, що
сертифікат оформлено з порушенням
вимог, встановлених Правилами, що
унеможливлює прийняття його в якості
підстави для надання товару режиму
вільної торгівлі.

З матеріалів справи вбачається, що,
станом на час розгляду справи, помилка,
допущена у акті експертизи не
виправлена, відомості щодо критерію
походження не уточнені.

Слід зазначити, що звернення
відповідача до відповідних органів
задля отримання додаткових відомостей
щодо сертифікатів СТ-1 є законним
правом митного органу, та це не є його
обов'язком.

В той же час суд вважає за необхідне
зазначити, що товар, який ввозився
позивачем на митну територію України
пройшов митне оформлення, а саме, 12.06.2013
- по МД №112050000/2013/014646. Товари випущений у
вільний обіг та з урахуванням
сертифікату про походження товару СТ-1
від 07.06.2013 №RU UA ТОВ «Вільнянський
машинобудівельний завод» отримало
преференційний режим.

Таким чином, митне оформлення товару
закінчено, позивачем був отриманий
пільговий режим. Указана обставина
сторонами не заперечувалась.

З матеріалів справи вбачається, що
сертифікат походження товару був
визнаний недійсним відповідачем вже
після митного оформлення товару та
отримання пільгового режиму. Зі змісту
акту перевірки вбачається та сторонами
підтверджено, що визнання митницею
недійсними сертифікатів форми СТ-1
стало підставою для висновків
податкового органу про неправомірне
отримання позивачем пільг, що в свою
чергу зумовило винесення третьою
особою податкових повідомлень-рішень,
якими позивачу донараховане ввізне
мито та податок на додану вартість.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
позивачем у даній справі обраний
невірний спосіб захисту своїх прав,
свобод та інтересів. Так, у даному
випадку позивач вказує, що визнання
відповідачем недійсним сертифікатів
про походження товару зумовило
винесення третьою особою податкових
повідомлень-рішень. Оскільки перевірка
проводилась Головним управлінням
Міндоходів у Запорізькій області та
цим же органом винесені податкові
повідомлення-рішення, то вірним
способом захисту своїх прав, свобод та
інтересів у даному випадку є
оскарження саме податкових
повідомлень-рішень.

Указане підтверджується і правовою
позицією, викладеною у постанові
Верховного Суду України від 12.09.2011 у
справі №21-87а11, в котрій, зокрема,
зазначено, що якщо митні органи,
приймаючи вантажно-митні декларації,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
товар на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), то в
подальшому вони не мали правових
підстав для прийняття податкових
повідомлень про донарахування
податкових зобов'язань у зв'язку з
виявленням помилки стосовно
класифікації товару, зокрема, з
посиланням на результати камеральної
перевірки та на положення підпункту
«в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4
Закону № 2181-III, дія якого не поширюється
на митні органи.

У цій справи перевірка здійснена
податковим органом, ним же винесені
податкові повідомлення-рішення. Тобто,
після розмитнення товару відповідач не
здійснював перевірок позивача та не
донараховував йому податкових
зобов'язань.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог ТОВ «Вільнянський
машинобудівельний завод», оскільки
відповідачем фактично не вчинено
будь-яких дій та не прийнято будь-яких
рішень, які б порушили права, свободи та
інтереси позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною першою статті 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що у
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.С.
Лазаренко