Справа № 814/1072/14
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р. Справа № 814/1072/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.

розглянувши у письмовому
провадженні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів на Постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 02 липня 2014
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Шамбала-С"
до Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів про
скасування податкової вимоги від 02.04.2014
№ 193-25, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів про скасування податкової
вимоги від 02.04.2014 № 193-25.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 02
липня 2014 року позов задоволено.
Скасовано податкову вимогу від 02.04.2014
№ 193-25.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні вимог
позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Сторони по справі сповіщались належним
чином про час, дату та місце проведення
судового засідання, однак своїм правом
на участь в розгляді апеляційної
скарги не скористались та у судове
засідання не з'явилися, тому судовий
розгляд справи здійснено в порядку
письмового провадження згідно ч. 3 ст.
122, ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач направив позивачу
податкову вимогу № 193-25 від 02.04.2014, в
якій зазначено, що станом на 01.04.2014 сума
податкового боргу платника податків за
узгодженим грошовим зобов'язанням
становить 45 341,91 грн. з податку на додану
вартість.

Згідно з п.п. 14.1.39 Податкового кодексу
України грошове зобов'язання платника
податків - сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну
(фінансову) санкцію, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого
законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також санкції за
порушення законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п.59.1 ст.59 Податкового
кодексу України у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган
державної податкової служби надсилає
(вручає) йому податкову вимогу в
порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Відповідач надав суду першої інстанції
податкові декларації з податку на
додану вартість за травень 2010 р. на суму
податку на додану вартість в сумі 6766
грн. Ця податкова декларація була
отримана відповідачем 21.06.2010, що
підтверджується вхідним штампом
податкової інспекції. Податкова
декларація з податку на додану
вартість за червень 2010 року була
отримана відповідачем 16.07.2010, згідно
штампу вхідної кореспонденції
відповідача, в якій сума ПДВ складає 6 167
грн. Податкова декларація з податку на
додану вартість за липень 2010 року була
подана відповідачу 18.08.2010, в якій сума
податку визначена в сумі 46 437 грн. На
всіх вищезазначених деклараціях
стоїть другий штамп вхідної
кореспонденції від 27.12.2013.

Відповідач 14.07.2010 прийняв акт про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість № 320 на
підставі п. «е» ст.9.8 Закону України
«Про податок на додану вартість» № 168/97
від 03.04.1997. Відповідач надав суду
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21.12.2010 по
справі № 2а-4899/10/1470, якою визнано
протиправним та скасовано акт ДПІ про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість. Ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.10.2011
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Таким чином, з 06.10.2011 рішення суду про
визнання протиправним та скасування
акта набрало законної сили та
відповідне рішення податкового органу
вважається протиправним з моменту його
прийняття. Наведене означає, що таке
рішення податкового органу не створює
будь-яких правових наслідків. Тому
протиправно анульоване свідоцтво
платника податку на додану вартість
слід вважати чинним протягом усього
часу від моменту його видачі, у тому
числі в період від дати прийняття
протиправного рішення про анулювання
такого свідоцтва до набрання чинності
відповідним рішенням суду.

Відповідно до ст.102.1 Податкового
Кодексу України контролюючий орган,
крім випадків, визначених пунктом 102.2
цієї статті, має право самостійно
визначити суму грошових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Кодексом, не пізніше
закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Позивач надав податковому органу
декларації за травень-липень 2010 року
відповідно у червні-серпні 2010 року.
Граничний строк сплати грошових
зобов'язань закінчується відповідно у
червні-серпні 2013 року. Відповідач
прийняв вимогу 02.04.2014 поза межами
строку 1095 днів. Відповідно до вимог
вищезазначеної норми Податкового
Кодексу України, якщо протягом
зазначеного строку контролюючий орган
не визначає суму грошових зобов'язань,
платник податків вважається вільним
від такого грошового зобов'язання, а
спір стосовно такої декларації не
підлягає розгляду в адміністративному
або судовому порядку.

Крім того, позивач надав суду докази
сплати заборгованості з податку на
додану вартість за травень, червень 2010
року, що підтверджується випискою з
банківського рахунку позивача.

Посилання відповідача на те, що
відповідно до картки особового рахунку
позивача заборгованість з податку на
додану вартість по деклараціям за
травень-липень 2010 року виникла 27.12.2013, а
дата самих декларацій зазначена 23.12.2013,
не приймається судом до уваги, оскільки
ці декларації були подані позивачем до
податкової інспекції в 2010 році та з
06.10.2011 відповідач знав про скасування
акта від 14.07.2010.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті ( вчинені) вони
відповідно до вимог ст. 2 КАС України.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд
і вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

За таких обставин, відповідач не довів
суду належними засобами доказування
про правомірність прийняття
податкової вимоги, тому позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів, - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 02 липня 2014
року по справі № 814/1072/14, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль