Справа № 826/10962/14
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Ковтун
І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 серпня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арт-Візаж"
до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 13
серпня 2014 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арт-Візаж" до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволено.

Своїм рішенням суд, зокрема, визнав
протиправними та скасував податкові
повідомлення-рішення від 09 квітня 2014
року №, №, прийняті
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у міста Києві.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ДПІ у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Арт-Візаж» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податок на прибуток
при взаємовідносинах з ТОВ «Добробут
Інтеграл Сервіс», ТОВ «Комплект Систем
Плюс», ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», ТОВ «Мон
Шері», ТОВ «Перший Український
Правочин» та ТОВ «Дайнер Консалт» за
період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013
року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт від 01 квітня
2014 року №11/26-58-22-08-11/37313691, яким
встановлено порушення позивачем п.198.3,
п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, внаслідок чого занижено
податок на додану вартість в розмірі 785
027 грн.; п.138.2 статті 138, п. 139.1.9 п. 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
прибуток у загальному розмірі 1 322 929
грн.

На підставі складеного акту перевірки,
09 квітня 2014 року відповідачем винесені
податкові повідомлення-рішення
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість 1 040 327 грн.
(за основним платежем 785 027 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 255 300
грн.); №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток
підприємств на загальну суму 1 517 525 грн.
(за основним платежем 1 322 929 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 194 596
грн.).

Не погоджуючись з винесеними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що в
періоді, який перевірявся податковим
органом, позивач мав господарські
правовідносини з ТОВ «Добробут
Інтеграл Сервіс», ТОВ «Комплект Систем
Плюс», ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», ТОВ «Мон
Шері», ТОВ «Перший Український
Правочин» та ТОВ «Дайнер Консалт», що
підтверджується наступними договорами
поставки косметичного товару: з ТОВ
«Перший Український Правочин» від 03
жовтня 2011 року, з ТОВ «Комплект Систем
Плюс» 02 липня 2012 року, з ТОВ «Мон Шері»
від 04 січня 2011 року, з ТОВ «Добробут
Інтеграл Сервіс» від 01 червня 2012 року,
з ТОВ «БДМ Сервіс Плюс» від 02 липня 2012
року. Вказані договори були виконані в
повному обсязі, що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
первинних документів.

Сплачені за отримані за договорами
поставок товарів кошти були включені
позивачем до валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість відповідного звітного
періоду.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені розділом
V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України -
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті, інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу, крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК
України - витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК
України встановлено, що податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права та обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що необхідними підставами
для включення позивачем до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є: придбання
ним товарів, робіт та послуг з метою
його подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням, з
врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі
випадки, за яких неможливе включення
витрат по сплаті податку на додану
вартість до податкового кредиту
звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України
- не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України -
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Арт-Візаж» зареєстроване
Солом'янською районною у м. Києві
державною адміністрацією, що
підтверджується копією свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи,
перебуває на податковому обліку
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до п. 201.10 статті 201
ПК України є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
сформований за наявності фактично
здійснених і підтверджених належним
чином господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач сформував податковий кредит на
підставі таких первинних документів:
видаткових накладних на відвантаження
товарно-матеріальних цінностей,
податкових накладних, виписок по
особовому рахунку та копій платіжних
доручень, які долучено до матеріалів
справи. Крім того, позивачем надано
суду копію висновку СЕС щодо придбаної
косметичної продукції податкові
накладні, копії яких долучено до
матеріалів справи.

Крім того, поставлений позивачу товар
був в подальшому був реалізований ППТФ
«Юсі», ФОП ОСОБА_3, ТОВ
«Рестратнсервіс», ТОВ «Суматра ЛТД», ПП
«Престиж-Груп», ДП «Торговий дім
«Віза», ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Наталка», СПД
ФО ОСОБА_5, ТОВ «Шик і Блиск», ФОП
ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ТОВ «Медсервіс», ФОП
ОСОБА_8, ТОВ «Прем'єр Плаза ЛТД», ТОВ ВКФ
«Елта», ТОВ «ТКФ «Хмельницький
Центральний Універмаг», ТОВ
«ДЦ-Україна», ТОВ «Руш», що
підтверджується копіями видаткових
накладних, які долучено до матеріалів
справи.

Під час огляду та дослідження
первинних документів, поданих
позивачем на підтвердження його
взаємовідносин з контрагентами, судом
не встановлено їх невідповідності
вимогам чинного податкового
законодавства.

Отже позивачем правомірно було
сформовано податковий кредит, оскільки
наведена вище первинна документація
чітко відображає операції які були
здійсненні між позивачем та його
контрагентом.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення договору між
позивачем та його контрагентами,
останні були зареєстровані як платники
податку на додану вартість та мали
свідоцтво платника податків на додану
вартість у встановленому законом
порядку. Крім того, на момент
підписання відповідних договорів,
актів здачі-приймання наданих послуг
та податкових накладних, юридичні
особи ТОВ «Добробут Інтеграл Сервіс»,
ТОВ «Комплект Систем Плюс», ТОВ «БДМ
Сервіс Плюс», ТОВ «Мон Шері», ТОВ
«Перший Український Правочин», та ТОВ
«Дайнер Консалт» не були припинені,
установчі документи яких не визнані в
судовому порядку недійсними та
відсутній вирок суду щодо можливих
зловживань з боку їх посадових осіб.

Як вбачається з акту перевірки та
апеляційної скарги відповідача, він
зазначає, що укладені між позивачем та
контрагентами договори не мали
реального характеру, вчинені з метою
одержання податкової вигоди,
суперечать інтересам держави і
суспільства, а тому є нікчемними,
посилаючись на висновок
почеркознавчої експертизи від 27 січня
2014 року, проведеної головним експертом
відділу техніко-криміналістичного
забезпечення органів внутрішніх справ
НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві;
протоколи допиту від 24 жовтня 2012 року
директора та засновника ТОВ «Комплект
Система Плюс», аналогічна ситуація з
реєстрацією ТОВ «Комплект Систем
Плюс», ТОВ «БДМ Сервіс Плюс», від 05
серпня 2013 року директора та засновника
ТОВ «Мон Шері»; протокол допиту
директора та засновника ТОВ «Добробут
Інтеграл Сервіс». Згідно наведених
протоколів директори/засновники цих
товариств від свого імені
господарської діяльності не проводили,
оюофязки виконували формально,
документів не підписували.

Також податковий орган посилається на
акт перевірки ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ДПС від 01 лютого 2012 року
№612/2220/37242783, яким встановлено, що ТОВ
«Дайнер Консалт» за місцем реєстрації
не знаходиться, внаслідок чого вказано
на відсутність об'єктів оподаткування
по операціях з придбання / продажу
товарів (робіт, послуг); актом ДПІ у
Деснянському районі м. Києва ДПС від 12
червня 2012 року №1755/22-4/36346972 встановлено
відсутність інформації про наявність
складських приміщень, автомобільного
транспорту та устаткування.

Крім того, до суду апеляційної
інстанції відповідачем було подано
клопотання про залучення до матеріалів
справи наступних копій матеріалів
кримінального провадження: висновку
експерта про результати проведення
судово-економічної експертизи від 31
липня 2014 року, висновок експерта від 30
липня 2014 року, висновок експерта від 24
червня 2014 року.

Однак, колегія суддів підтримує
позицію суду першої інстанції стосовно
того, що податковий орган не наділений
повноваженнями щодо надання правової
оцінки доказам, зібраним у
кримінальному провадженні до
прийняття судового рішення у
кримінальному провадженні. А в справі
не міститься жодного вироку чи іншого
рішення стосовно посадових осіб
контрагентів позивача.

Таким чином, обґрунтованість посилань
податкового органу на висновки актів
перевірок контрагентів позивача та на
матеріали кримінального провадження
на підтвердження відсутності
фактичних дій, спрямованих на
виконання взятих зобов'язань,
спростовується нормами чинного
законодавства України, які не ставлять
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, а відповідач, взагалі,
не наділений повноваженнями щодо
визнання правочинів нікчемними
(недійсними) в акті перевірки із
застосуванням відповідних наслідків
їх нікчемності (недійсності), без
відповідного рішення суду про визнання
таких правочинів недійсними.

Враховуючи зазначене, та оскільки
судом не було встановлено ознак
фіктивності укладених між позивачем та
його контрагентами правочинів,
необґрунтованими є висновки викладені
відповідачем в акті перевірки про
порушення позивачем податкового
законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином, правомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 13 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.