Справа № 826/7019/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/19664/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Олексієнка М.М.,

за участю секретаря
Лавренюка В.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_5, представників
відповідача Кушніра С.Б. та Поліщука
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дніпровської районної у м.Києві
державної адміністрації на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 червня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Дніпровської районної у м.Києві
державної адміністрації про визнання
протиправним і скасування
розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Дніпровської
районної у м.Києві державної
адміністрації, в якому просила визнати
протиправним і скасувати
розпорядження Дніпровської районної у
м.Києві державної адміністрації №486
від 12 листопада 2012 року про припинення
опіки над малолітньою ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачка
зазначала, що оскаржуваним
розпорядженням Дніпровської районної
у м.Києві державної адміністрації вона
фактично була звільнена від обов'язків
опікуна ОСОБА_8, проте, такі дії
райдержадміністрації за відсутності
її особистої заяви не віднесені до
повноважень вказаного органу.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 червня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення судів скасувати
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Позивачка в письмових запереченнях на
касаційну скаргу проти доводів та
вимог останньої заперечила, вважаючи
їх безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню, а рішення
судів першої та апеляційної інстанцій,
які вона просила залишити без змін, -
обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що розпорядженням
Дніпровської районної у м.Києві
державної адміністрації №166 від 15
лютого 2006 року гр. ОСОБА_4 призначено
опікуном малолітньої ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на час винесення
розпорядження перебувала у державному
інтернатному закладі.

Розпорядженням Дніпровської районної
у місті Києві державної адміністрації
№486 від 12 листопада 2012 року припинено
опіку гр. ОСОБА_4 над малолітньою
ОСОБА_8.

Підставою припинення опіки у
розпорядженні з посиланням на статтю 250
Сімейного кодексу України, статтю 75
Цивільного кодексу України визначено -
«у зв'язку зі станом здоров'я опікуна».

Суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
виходили з того, що, приймаючи вказане
розпорядження, райдержадміністрація
діяла не у спосіб та не в межах наданих
їй законом повноважень.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
здійснивши касаційний перегляд справи,
вказує на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) передбачено, що у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 250 Сімейного кодексу України
передбачено, що опіка, піклування над
дитиною припиняється у випадках,
встановлених Цивільним кодексом
України.

Відповідно до статті 76 Цивільного
кодексу України опіка припиняється у
разі передачі малолітньої особи
батькам (усиновлювачам); опіка
припиняється у разі досягнення
підопічним чотирнадцяти років. У цьому
разі особа, яка здійснювала обов'язки
опікуна, стає піклувальником без
спеціального рішення щодо цього; опіка
припиняється у разі поновлення
цивільної дієздатності фізичної особи,
яка була визнана недієздатною.

Отже, приписами вказаної статті не
передбаченої такої підстави для
припинення опіки як стан здоров'я
опікуна.

Що ж до статті 75 Цивільного кодексу
України, на яку одночасно зі статтею 250
Сімейного кодексу України посилався
відповідач в оскаржуваному
розпорядженні, як на законодавчу
підставу для припинення опіки, то
вимоги цієї статті регулюють питання
не припинення опіки, а звільнення від
обов'язків опікуна, піклувальника, й
визначають, що суд, якщо він призначив
опікуна чи піклувальника, або орган
опіки та піклування за заявою особи
звільняє її від повноважень опікуна
або піклувальника; суд, якщо він
призначив піклувальника, або орган
опіки та піклування може звільнити
піклувальника від його повноважень за
заявою особи, над якою встановлено
піклування; за заявою органу опіки та
піклування суд може звільнити особу
від повноважень опікуна або
піклувальника у разі невиконання нею
своїх обов'язків, порушення прав
підопічного, а також у разі поміщення
підопічного до навчального закладу,
закладу охорони здоров'я або закладу
соціального захисту.

Як встановили суди попередніх
інстанцій, позивачкою заяви про
звільнення її від повноважень опікуна
не подавалось й вона бажає опікуватись
малолітньою ОСОБА_8 надалі.

А отже, в інших, передбачених статтею 75
Цивільного кодексу України, випадках
звільнення від обов'язків опікуна
здійснюється судом.

До того ж, як вже вказувалось, в
оскарженому розпорядженні
Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації №486 від 12
листопада 2012 року зазначено саме про
припинення опіки гр.ОСОБА_4 над
малолітньою ОСОБА_8.

За змістом частин 1 та 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем не було надано ні
суду першої, ні суду апеляційної
інстанцій доказів в підтвердження
правомірності прийнятого ним
розпорядження.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про те, що спірне
розпорядження прийняте поза межами
повноважень відповідача, у зв'язку з
чим підлягає скасуванню, а позовні
вимоги, відповідно, - задоволенню.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування ухвалених
судами рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтею 210, 220, 221, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дніпровської
районної у м.Києві державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 червня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 березня 2014 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Олексієнко
М.М.