Справа № 808/4480/14
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року 10 год. 15 хв. Справа №
808/4480/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Р.В.
Сацького,

при секретарі судового засідання А.С.
Ярошенка,

за участю представників сторін :

від позивача Максимович І.В.

від відповідача Хорошко С.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Запорізького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альянс-Авто»

про: стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Альянс-Авто», в якій
позивач просить суд стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2013 році у розмірі 53277, 42 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
підстав, зазначених у позові. Просить
стягнути з відповідача суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 53277, 42 грн. за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2013
році. В обґрунтування позовних вимог
посилається на ст.69 Господарського
кодексу України, статті 18, 19 та 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
Постанову Кабінету Міністрів України
від 31.01.2007 №70 «Про порядок сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно - господарських
санкцій та пені за невиконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів». Таким
чином, середньооблікова кількість
інвалідів, відповідно до нормативу,
встановленого ч.1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», на підприємстві
відповідача повинна складати 5 осіб.
Згідно відомостей, наданих
відповідачем у звіті за 2013 рік,
середньооблікова кількість інвалідів
на підприємстві склала 2 особи, що є
меншим ніж установлено нормативом.
Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні з позовними вимогами не
погодився з підстав, зазначених у
наданих письмових запереченнях.
Зазначає, що для організації
працевлаштування інвалідів
підприємство на протязі 2013 року
неодноразово зверталось до центру
зайнятості зі звітами за формою №3-ПН з
інформацією про наявність робочих
місць для інвалідів, на що центр
зайнятості до підприємства інвалідів
не направляв. Просить у задоволенні
позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, дійшов висновку,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено,
позивач згідно листа № 01-38/1314 від 28.03.2014
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Запорізькій області
довідався, що згідно акту перевірки №
08-03-0007/0246 від 28.02.2014, середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу не відповідає
дійсності так як звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
поданий 21.01.2014 встановлює
середньооблікову чисельність
працюючих 45 осіб та зайнятих з них двох
інвалідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
відкоригований тотожним звітом на 123
особи з поясненням згідно листа 28.03.2014,
що за відсутності документів на
підприємстві які було вилучено
внаслідок обшуку середньооблікова
чисельність працюючих складає 123 особи.

Відповідно до ст. 43 Конституції
України, ч. 8 ст. 69 Господарського
кодексу України, ч. 3 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 19, ч.
2 ст. 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» та Постанови Кабінету
Міністрів України № 70 від 31.01.2007 та
наказу Мінпраці № 223 від 15.05.2007 позивач
виходячи з середньооблікової
чисельності працевлаштованих
інвалідів у відповідача згідно звіту 2
особи просить суд стягнути з
відповідача нараховані
адміністративно-господарські санкції
в сумі 51 921, 96 грн. та нараховану на них
пеню в сумі 1355,46 грн., всього 53277,42 грн.

Однак, відповідно до ст. 4 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
діяльність держави щодо інвалідів
виявляється у створенні правових,
економічних, політичних, соціальних,
психологічних та інших умов для
забезпечення їхніх прав і можливостей
нарівні з іншими громадянами для
участі в суспільному житті та полягає
у:

- виявленні, усуненні перепон і
бар'єрів, що перешкоджають
забезпеченню прав і задоволенню
потреб, у тому числі стосовно доступу
до об'єктів громадського та цивільного
призначення, благоустрою, транспортної
інфраструктури, дорожнього сервісу
(далі - об'єкти фізичного оточення),
транспорту, інформації та зв'язку, а
також з урахуванням індивідуальних
можливостей, здібностей та інтересів -
до освіти, праці, культури, фізичної
культури і спорту;

- охороні здоров'я;

- соціальному захисті;

- забезпеченні виконання
індивідуальної програми реабілітації
інвалідів;

- наданні пристосованого житла;

- сприянні громадській діяльності, і
розглядати порушення суб'єкта
господарювання в порушенні ч. 1 ст. 19
вказаного закону необхідно лише при
дослідженні чи надала держава
можливість суб'єкту господарювання
виконати суб'єкту господарювання
обов'язки покладені на нього, чи
створила умови для належного виконання
обов'язків.

Так як відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
Відповідач самостійно розраховує
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Відповідно до п. 2.1. інструкції «щодо
заповнення форми № 10-ПІ (річна) «Звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів» затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10.02.2007 № 42 строк
подання звіту до 1 березня року
наступного за звітним, то Відповідач
вказаний обов'язок виконав, що
підтверджується змістом позову
Позивача. При цьому вагаючись в своїх
даних декларації до неї подано
уточнення вже після 1 березня де
зазначена середньооблікова
чисельність працівників 123 особи, тобто
кількість працюючих інвалідів повинна
складати 5 осіб. Отже так як Позивач як
представник органу державної влади
повинен діяти відповідно до ст. 19
Конституції України лише у спосіб
передбачений нормами чинного
законодавства, то за відсутності
заборони в нормах чинного
законодавства Відповідач міг подавати
коригування але за відсутності права
на подачу таких коригувань у
Відповідача Позивач не повинен брати
їх до уваги і повинен виходити з звіту з
середньообліковій чисельності 48 осіб
та працевлаштованих 2 особах інвалідів.

Якщо брати до уваги уточнюючий звіт
поданий після граничного строку подачі
тобто після 01.03.2013, при вказаній в ньому
середньообліковій чисельності
працюючих 123 особи на звороті зазначено
п'ять осіб працевлаштованих інвалідів
а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, тобто 5 осіб, що не дає підстав
стверджувати що працевлаштована менша
кількість осіб, та не дає підстав для
подачі позову. Позивач не пояснює в
позові та в ході розгляду справи чому
середньооблікова чисельність
працюючих береться з уточнюючого
звіту, а кількість працюючих інвалідів
з первинного звіту хоча в уточнюючому
звіті вона присутня та складає
поіменний список з 5 осіб який також не
ставиться під сумнів Позивачем.

Відповідно до глави 3-А Кодексу Законів
про працю ст. 492 Державна служба
зайнятості пропонує працівникові
роботу в тій же чи іншій місцевості за
його професією, спеціальністю,
кваліфікацією, а при її відсутності -
здійснює підбір іншої роботи з
урахуванням індивідуальних побажань і
суспільних потреб. При необхідності
працівника може бути направлено, за
його згодою, на навчання новій професії
(спеціальності) з наступним наданням
йому роботи. Отже обов'язок по
працевлаштуванню лежить на державі в
особі її органів.

З матеріалів справи встановлено, що
відповідач кожного місяця подавав до
центру зайнятості повідомлення про
відкриту вакансію для інвалідів, при
цьому за весь 2013 рік виходячи з листа №
473 від 12.03.2014 Південний районний центр
зайнятості м. Запоріжжя повідомляє, що
при наявності на обліку 195 інвалідів
жодного працівника не було направлено
Відповідачу.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України Обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Так
згідно постанови Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2014
по справі № 333/2177/14п директора ОСОБА_8,
Відповідача звільнено від
адміністративної відповідальності за
порушення ст. 188-1 КУпАП, за нормативу
чисельності працевлаштованих
інвалідів, у зв'язку з відсутністю в
його діях складу правопорушення,
оскільки на підприємстві на 48 штатних
працівників працевлаштовано згідно
нормативу дві особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 69
Господарського кодексу України
підприємство з правом найму робочої
сили забезпечує визначену відповідно
до Закону кількість робочих місць для
працевлаштування неповнолітніх,
інвалідів, інших категорій громадян,
які потребують соціального захисту.
Відповідальність підприємства за
невиконання даної вимоги
встановлюється Законом.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» № 875 - ХІІ від
21.03.1991 для підприємств (об'єднань),
установ, організацій незалежно від
форм власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
від загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця, якщо
інше не передбачено Законом.

Статтею 20 вказаного Закону
передбачено, що підприємства
(об'єднання ), установи і організації, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж встановлено нормативом,
зобов'язані щорічно сплачувати
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
підприємстві за кожне робоче місце,
незайняте інвалідом. А для підприємств,
на яких працює від 8 до 15 чоловік, розмір
штрафних санкцій визначається в
розмірі половини середньорічної
заробітної плати на підприємстві.

Згідно з формою державної
статистичної звітності № 10 ПІ
поштова-річна «Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів»,
затвердженою наказом Мінпраці України
№ 42 від 10.02.2007, підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності та господарювання, не
пізніше 1 березня після звітного
періоду подають до регіонального
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів.

Як встановлено з матеріалів
справи, відповідачем був наданий
позивачу звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2013 рік.
Як встановлено зі звіту та
підтверджується матеріалами справи
середньооблікова чисельність
працюючих на підприємстві відповідача
у 2013 році складала 48 осіб та 2 зайняті
інваліди. Уточнений звіт на який робить
посилання Позивач поданий в порушення
норм права і не може вважатися
належним, та навіть якщо брати його до
уваги то при коригуванні
середньооблікової чисельності
працівників 123 особи в ньому зазначено
про зайнятість 5 інвалідів, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 статус
яких Позивач як інвалідів не ставить
під сумнів.

Відповідно до ст. 19 Закону «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» у норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів на підприємстві ТОВ «Альянс
Авто» у 2013 році повинен складати 2
особи.

Як підтверджується звітом за
2013рік та наданими відповідачем
документами такі дві особи в штаті є це:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Таким чином, сам факт не
працевлаштування інвалідів на
підприємстві відповідача відповідно
до встановленого законом нормативу, не
доведений матеріалами справи.

Статтею 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» передбачено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.

Згідно з п. 1 Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31.01.2007 № 70,
передбачено, що працевлаштування
інвалідів здійснюється державною
службою зайнятості, а на працедавців
згідно абз. 3 п. 2 вказаного порядку
покладено обов'язок по наданню
Інформації про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів, як видно з
матеріалів справи докази надані
Відповідачем підтверджують надання
такої інформації протягом всього 2013
року, при цьому згідно листів № 473 від
12.03.2014 та № 2041 від 04.09.2014 Південний
районний центр зайнятості м. Запоріжжя
повідомляє, що за весь 2013 рік при
наявних та зареєстрованих 195 інвалідах
в центрі зайнятості жодного не було
направлено до Відповідача.

З аналізу наведених норм чинного
законодавства встановлено, що механізм
реалізації вказаного обов'язку по
працевлаштуванню інвалідів органів,
визначених в статті 18 зазначеного
Закону, полягає в тому, що підприємства
повинні інформувати державну службу
зайнятості та місцеві органи
соціального захисту населення про
вільні робочі місця та вакантні посади,
на яких може використовуватися праця
інвалідів, а також вжити заходів для
створення в установленому порядку
робочих місць у межах нормативу, а
відповідні органи з працевлаштування
інвалідів повинні працевлаштовувати
інвалідів на створені вакантні місця.

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідач протягом 2013 року
звертався до Південного районного
центру зайнятості м. Запоріжжя, подаючи
звіти про наявність вільних робочих
місць (вакантних посад) та потребу в
працівниках, в яких була відображена
потреба у інвалідах.

Листами № 473 від 12.03.2014 та № 2041 від
04.09.2014 Південний районний центр
зайнятості м. Запоріжжя повідомив, що
за весь 2013 рік при наявних та
зареєстрованих 195 інвалідах в центрі
зайнятості жодного не було направлено
до Відповідача.

Наведені норми Закону Україні
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» не пов'язують факт
створення робочого місця з терміном
праці інваліда у звітному періоді та
датою прийняття його на роботу в даному
періоді. Закон тільки вказує на факт
роботи інваліда на підприємстві.

Необхідно також зазначити, що
згідно наведених норм, суми якими
просить стягнути позивач є штрафними
санкціями. По своїй правовій природі
штрафні санкції застосовуються за
порушення законодавства діями чи
бездіяльністю. Тобто за неналежне
виконання обов'язку покладеного
законом.

Позивач не надав доказів того, що
компетентні органи, які займаються
направленням інвалідів для
працевлаштування направляли інвалідів
до відповідача для працевлаштування.
Як і не надав доказів безпосереднього
звернення інвалідів на підприємство з
метою працевлаштування, і відмови в
такому працевлаштуванні.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо вжиття
заходів для працевлаштування
інвалідів. Отже у суду відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог Запорізького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів.

Керуючись статтями 69-71, 158, 160-164 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені позовних вимог
Запорізького обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В.
Сацький