Справа № 2а-133/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
Справа №
152239/11/9014

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламахи О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Сколівського
районного суду Львівської області від 2
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сколівської міської
ради Львівської області, треті особи:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про
визнання незаконним та скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 позивач - ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Сколівської міської ради Львівської
області, треті особи: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області, ОСОБА_4,
ОСОБА_1, в якому просять визнати
протиправним та скасувати рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської ради Львівської області № 256
від 31.07.2007 року «Про надання дозволу гр.
ОСОБА_1 на реконструкцію квартири з
добудовою та переобладнання кухні у
житлову кімнату по АДРЕСА_1».

Постановою Сколівського районного
суду Львівської області від 2 листопада
2011 року позов задоволено. Визнано
незаконним і скасовано рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської ради Львівської області № 256
від 31.07.2007 року «Про надання дозволу гр.
ОСОБА_1 на реконструкцію квартири з
добудовою та переобладнання кухні у
житлову кімнату по АДРЕСА_1».

Постанова суду першої інстанції,
мотивована тим, що під час проведення
реконструкції квартири і здійснення до
неї добудови житлових та інших
приміщень по АДРЕСА_1
використовувались горище,
конструктивні елементи та технічне
обладнання будинку, тобто об'єкти, які
відносяться до спільної власності
власників багатоквартирного будинку,
їх спільного майна, а виконавчий
комітет відповідача, приймаючи
оскаржуване рішення, надав згоду на
такі дії. При цьому, не має жодного
значення, ким саме проводилися вказані
роботи по реконструкції, чи гр. ОСОБА_1,
чи ОСОБА_4 і як саме укладався договір
купівлі-продажу реконструйованої
квартири, оскільки такі факти не
спростовують і не могли б спростувати
порушень прав спільної власності,
визначених законом. Натомість,
позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи
відповідно власником квартири № 6 та
співвласником квартири № 8 у вказаному
вище багатоквартирному будинку, не
надавали своєї згоди на проведення
реконструкції та добудови приміщень, а
доказів на спростування такого ні
відповідачем, ні третіми особами не
представлено і у судовому засіданні не
здобуто.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
необґрунтованою, ОСОБА_1 оскаржив її,
подавши апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Сколівського районного суду
Львівської області від 2 листопада 2011
року та прийняти нову постанову, якою
повністю відмовити в задоволені
позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт зазначає, що добудова і
переобладнання приміщень до квартири
АДРЕСА_1 було здійснено первинним
власником квартири №11 ОСОБА_5
орієнтовно на початку 1990 року. Простір,
де здійснено забудову до кв. №11, не є
горищем будинку і не належить до
приміщень спільного користування. Цей
простір є функціональним елементом
будинку - підстрішшям, це підтверджує
викопіювання квартири №11. Горище
будинку, що є у спільному користуванні,
знаходиться над другим поверхом
будинку і добудова до квартири №11
жодним чином не порушує права інших
співвласників будинку.

Отже, оскільки реконструкція
«підстрішшя» будинку АДРЕСА_1 жодним
чином не порушує права інших
співвласників, для прийняття рішення
виконавчого комітету Сколівської
міської ради № 256 від 31.07.2007р. «Про
надання дозволу гр. ОСОБА_1 на
реконструкцію квартири з добудовою та
переобладнанням кухні у житлову
кімнату по АДРЕСА_1» не була потрібна
згода інших співвласників.

Крім того, апелянт вважає, що
позивачами були пропущені строки
звернення до адмінстративного суду
щодо оскарження рішення Сколівської
міської ради від 31.07.2007 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_2, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу квартири, укладеного
05.03.1995 року, посвідченого та
зареєстрованого у встановленому
порядку. Позивач ОСОБА_3 разом із
членами сім'ї є власником квартири
АДРЕСА_3, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно серії ЯЯЯ № 794630,
виданого 14.03.2007 року Сколівською
міською радою Львівської області.
Третя особа - ОСОБА_4 є власником
квартири № 11 у вказаному
багатоквартирному житловому будинку,
що підтверджується копією договору
купівлі-продажу квартири, укладеного
14.12.2007 року, посвідченого та
зареєстрованого у встановленому
порядку (а. с. 16). До цього, власником
квартири № 11 був ОСОБА_1, який і
відчужив вказану квартиру гр. ОСОБА_4

Рішенням виконавчого комітету
Сколівської міської ради Львівської
області № 256 від 31.07.2007 року третій
особі - ОСОБА_1 надано дозвіл на
реконструкцію квартири № 11 з добудовою
коридору площею 3,5 кв. м., кухні площею 8,4
кв. м., кладовки площею 7,1 кв. м. та
переобладнання кухні у житлову кімнату
площею 14,5 кв. м. у багатоквартирному
будинку по АДРЕСА_1. Цим же рішенням
останнього зобов'язано при виконанні
будівельних робіт дотримуватись
санітарних та протипожежних правил.

Із змісту вказаного рішення
виконавчого комітету вбачається, що
таким надано дозвіл на реконструкцію
(зміну) обєкта нерухомого майна
(квартири) не лише у межах цього обєкта
як єдиного цілого, а й поза його межами
з залученням допоміжного приміщення
багатоквартирного будинку - горища.

Спірне приміщення призначене для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку і за визначенням ст. 1 Закону
України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» є
допоміжним. Так, допоміжними
приміщеннями багатоквартирного
будинку є сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення. Цією ж статтею Закону
визначено, що частина допоміжних
приміщень, яка забезпечує належне
функціонування жилого будинку, є
неподільним майном, яке згідно зі ст. 19
цього ж Закону перебуває у спільній
частковій власності співвласників
багатоквартирного будинку і не
підлягає відчуженню.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 4-рп від 02.03.2004 року визначено, що з
моменту приватизації житла допоміжні
приміщення є спільною власністю
мешканців будинку, а тому орган
місцевого самоврядування без згоди
мешканців не може розпоряджатися
допоміжними приміщеннями (здавати в
оренду, передавати у користування,
перебудовувати тощо), а тим більше
відчужувати їх.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою.
Допоміжні приміщення передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.

Зважаючи на вказані приписи необхідно
вказати, що допоміжні приміщення
стають об'єктами права спільної
власності співвласників
багатоквартирного будинку, тобто їх
спільним майном, одночасно з
приватизацією громадянами квартир, що
засвідчується документами про право
власності на квартиру. Тому момент
виникнення права власності мешканців
будинку на належні ним квартири є й
моментом виникнення права спільної
власності мешканців будинку на
допоміжні приміщення.

Враховуючи те, що приватизація квартир
будинку будинку АДРЕСА_1 здійснена і
завершена в порядку, передбаченому
законодавством, чого не заперечують
сторони та мешканці будинку володіють
правом спільної власності на спірне
допоміжне приміщення горище.

Крім того, згідно п. 41 Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству № 56
від 15.09.1992 pоку (чинний на час спірних
правовідносин), не підлягають
приватизації допоміжні приміщення
житлових будинків, які призначені для
забезпечення експлуатації та
обслуговування будинку (приміщення
теплопунктів, котельних,
сміттєзбірників, колясочних, горища
приміщення, через які прокладені
мережі комунікації, а також приміщення,
які використовуються для розміщення
обслуговуючого будинок персоналу, та
складські приміщення).

Визначення терміну допоміжного
приміщення здійснено законодавчими
актами, які в сукупності з
вищезазначеним Рішенням
Конституційного Суду України вказують
на неможливість приватизації спірного
приміщення - горища.

Разом з тим, згідно з вимогами Закону
України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» підвальні,
горищні та інші допоміжні приміщення
можуть бути віднесені як до категорії
неподільного майна, що не підлягає
відчуженню, так і до категорії
загального майна, що є спільною
частковою власністю всіх
співвласників багатоквартирного
будинку, і можуть бути відчужені
винятково за їх згодою.

Таким чином, допоміжні приміщення є
спільною власністю мешканців будинку,
а набуте громадянами право на квартири
житлового фонду та належні до них
допоміжні приміщення є непорушним,
забезпечується державою і захищається
судом, адже згідно ст.55 Конституції
України, кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Також, згідно ст. 41 Конституції України,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Використання власності не може
завдавати шкоди правам, свободам та
гідності громадян.

Згідно Додатку Б «Терміни та
визначення понять» ДБН В.2.2.-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення», затвердженого
наказом Держбуду України від 18.05.2005
року № 80, нежитлове приміщення - це
приміщення в структурі житлового
будинку, що не відноситься до житлового
фонду, є самостійним об'єктом
цивільно-правових відносин; підсобні
приміщення багатоквартирного будинку -
це приміщення призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування його
мешканців (сходові клітини, вестибулі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, комори,
сміттєзбірні камери, горища, підвали,
шахти тощо).

Отже, ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди.
Житлові будинки. Основні положення»
проведено розмежування понять між
нежилим приміщенням та підсобним
приміщенням багатоквартирного
будинку, змістом якого охоплюється
кладова, що дає підстави вважати, що
дане приміщення є допоміжним.

Оскільки спірне приміщення призначене
для забезпечення нормального
функціонування всього будинку і
комфортного проживання в ньому
мешканців, доступ до горища має бути
безперешкодний.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу
України, до житлового фонду не входять
нежилі приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

Стаття 1 Закону України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку» визначає, що нежиле
приміщення - це приміщення, яке
належить до житлового комплексу, але не
відноситься до житлового фонду, є
самостійним об'єктом цивільно-правових
угод.

Таким чином, спірне приміщення
багатоквартирного будинку є підсобним
приміщенням і має своє призначення.

Апеляційний суд погоджується з
позицією суду першої інстанції, що у
звязку з відсутністю належним чином
затверджених місцевих правил забудови
міста Сколе необхідно керуватись
положеннями пункту 7.2. Типових
регіональних правил забудови,
затверджених Наказом державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 219 від
10.12.2001 року (діючих на момент виникнення
спірних правовідносин і утративших
чинність 12.03.2011 року), який передбачав
надання до заяви про надання дозволу на
реконструкцію документи, що
посвідчують право власності на
приміщення та технічний паспорт на
зазначене приміщення.

Згідно п.1.4.5. наказу № 76 від 17.05.2005 року
«Про затвердження Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій» для одержання дозволу на
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень їх власник або
уповноважена ним особа, наймач
(орендар) приміщення за згодою його
власника подають до органу місцевого
самоврядування заяву про надання
дозволу на переобладнання або
перепланування та, у разі необхідності,
можуть подаватися такі документи:
копія свідоцтва на право власності або
договору найму (оренди) приміщення;
копія поповерхових планів, завірених в
установленому порядку; проект
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень, погоджений в
установленому порядку; згода
власників, співвласників (наймачів) або
уповноважених ними осіб на
переобладнання та перепланування
приміщень, що перебувають у їх спільній
власності.

Для можливості прийняття
оскаржуваного рішення до виконавчого
комітету Сколівської міської ради була
подана заява третьою особою - ОСОБА_1.
Будь-яких інших документів, необхідних
для отримання дозволу зокрема
письмової згоди власники приміщення на
реконструкцію квартири надано не було
і такий факт представником відповідача
у справі не заперечувався.

Матеріалами справи стверджується, що
під час проведення реконструкції
вказаної квартири і здійснення до неї
добудови житлових та інших приміщень
використовувались горище,
конструктивні елементи та технічне
обладнання будинку АДРЕСА_1, тобто
обєкти, які відносяться до спільної
власності власників багатоквартирного
будинку, їх спільного майна, а
виконавчий комітет відповідача,
приймаючи оскаржуване рішення, надав
згоду на такі дії. Виготовлений
Дрогобицьким відділом Львівського
філіалу ДП ДУДтПВІ
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на
замовлення гр. ОСОБА_4 технічний
висновок про стан будівельних
конструкцій та інженерних мереж
квартири АДРЕСА_1, згідно з яким стан
зазначеної квартири після проведення
робіт задовільний, а також складений
житловою комісією відповідача акт від
11.05.2011 року, згідно з яким загальний
вхід на горище будинку відсутній.

Вищенаведене свідчить про
незаконність віднесення допоміжних
приміщень до житлового фонду,
ненадання мешканцям будинку права
користування допоміжними
приміщеннями, приватизації та
відчуження спірного приміщення -
горища.

Також не спростовують і не можуть
спростувати наявності порушень прав
позивача, як співвласників допоміжних
приміщень, конструктивних елементів та
технічного обладнання вказаного
будинку, у звязку з чим судом
апеляційної інстанції такі до уваги не
беруться.

Одночасно, суд апеляційної інстанції
не може погодитись з твердженням
апелянта, що безпідставно поновлено
строк звернення до суду з даною заявою,
з огляду на те, що позивачам стало
відомо про оскаржуване рішення лише
восени 2010 року, у процесі розгляду
цивільної справи за їх позовом про
усунення перешкод у користуванні
горищем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Сколівського
районного суду Львівської області від 2
листопада 2011 року у справі №2а-133/11 за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сколівської
міської ради Львівської області, треті
особи: Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про
визнання незаконним та скасування
рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 22.10.2014 року.