Справа № 804/9030/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
30 вересня 2014 р. Справа № 804/9030/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача представника
відповідача Коваль І.О., Карпової Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агротранс-Ф" до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Руж» про скасування
податкового повідомлення-рішення від
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агротранс-Ф"
звернулося до суду із адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю "Руж", у якому просить
року, винесене ДПІ у Жовтневому районі
У обґрунтування позову зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене на
підставі висновків акту перевірки
№3789/04-63-22-03/37731990 від 27.05.2014 року. Зокрема,
за викладеними у акті висновками
встановлено формування витрат, що
враховуються при визначення і об'єкта
оподаткування по операціях, реальність
здійснення яких не підтверджена
первинними бухгалтерськими
документами, що є порушенням п.п. 14.1.36
п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44, ст. 185, п.198.1, п. 198.2,
п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200, п.200.1,
п. 201.10 ст. 201 ПК України. У обґрунтування
протиправності зазначених висновків
позивач вказує на такі обставини, що із
документів, наданих під час проведення
перевірки (видаткові та податкові
накладні, тощо) вбачається поставка
товарів відповідно до укладених
договорів та рух коштів на їх оплату;
позивачем до контролюючих органів були
надані первинні бухгалтерські
документи на підтвердження
господарських операцій з
контрагентами, податкові накладні були
виписані уповноваженими особами
зазначених контрагентів, але
податковим органом належних перевірок
за даними фактами проведено не було.
Позивачем зазначено, що ним зі свого
боку виконані всі вимоги щодо
формування податкового кредиту за
операціями із контрагентами, до
податкової перевірки надавались усі
первинні документи, дані
бухгалтерського обліку. На підставі
вищевикладених обставин, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти позову,
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі, в
обґрунтування своєї позиції зазначив,
що під час перевірки були встановлені
такі обставини, які свідчать про
відсутність об'єктів оподаткування
податком на додану вартість при
придбанні та продажу товарів (послуг),
які підпадаються під визначення ст.ст.
22, 185, 187, 198 ПК України по
взаємовідносинам із ТОВ «Руж» по
ланцюгу постачання за лютий 2014 року:
встановлена невідповідність назви
товару у договорі та видаткових,
податкових та товарно-транспортних
накладних; надані товарно-транспортні
накладні на перевезення товару не
відповідають формі № 1-ТН; за адресою
поставки не встановлена наявність
складських приміщень; відсутність
додатків до договору у вигляді заявок
або графіків виконання перевезень із
зазначенням конкретних адрес пунктів
навантаження-розвантаження та за
маршрутами; відсутність сертифікатів
якості та походження товару;
відсутність документів щодо
зберігання товару. Зазначені висновки
зроблені у тому числі на основі даних
актів перевірок контрагента
податковими органами. Під час
проведення перевірки, складення акту
перевірки та винесення оскаржуваного
рішення державний орган діяв у межах
чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані до суду
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи, суд встановив таке.

Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України
встановлено, що документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та,
яка проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Згідно із п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється за наявності
такої обставини - за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за
дотриманням, якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

На підставі направлення від 13.05.2014р. за
№ 691/1203, виданого ДПІ у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області,
уповноваженою особою Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області згідно із
п.п. 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пунктом 75.1
статті 75, пунктом 78.4, підпунктом 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 ПК України та
відповідно до наказу ДПІ у Жовтневому
районі м.Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 12.05.2014р. за № 615 «Про
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Агротранс-Ф» ()»
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка ТОВ "Агротранс-Ф" з
питань дотримання податкового
законодавства України з податку на
додану вартість при документальному
підтвердженні господарських відносин
придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ
«Руж» (контрагент - постачальник, ) за лютий 2014 року та
подальшої їх реалізації, реальності та
повноти відображення в обліку.

Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка. Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Підпунктом 86.3 ст. 86 ПК України
встановлено, що акт (довідка)
документальної виїзної перевірки, що
визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
органу державної податкової служби,
які проводили перевірку, та
реєструється в органі державної
податкової служби протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Згідно із п. 86.10 ст. 86 ПК України у акті
перевірки зазначаються як факти
заниження, так і факти завищення
податкових зобов'язань платника.

За результатами перевірки складено акт
№3789/04-63-22-03/37731990 від 27.05.2014 року.

У ході перевірки відповідачем у акті
№3789/04-63-22-03/37731990 від 27.05.2014 року
зазначено про такі висновки:

- перевіркою ТОВ «Агротранс-Ф» за лютий
2014 року документально не підтверджено
реальність здійснення господарських
відносин із контрагентами, їх вид,
обсяг, розрахунки по ланцюгу
постачання: ТОВ «Руж» (контрагент,
постачальник, ) - ТОВ
«Агротранс-Ф» - контрагенти-покупці:
ТОВ «Рожнівка-Агро» (),
СТОВ «Писарівка» (), ПАТ
«Племзавод Літинський» (), СТОВ «Агрофірма Маяк» (), ТОВ «Росія» (), ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський» (), ТОВ «Паритет-агро» (), ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська» (), ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»
(), ТОВ «Агрофірма ім.
Шевченка» (), ТОВ
«Журавка» ();
встановлена відсутність об'єктів
оподаткування податком на додану
вартість при придбанні та продажу
товарів (послуг), які підпадають під
визначення статей 22, 185, 187, 198 ПК України;

- перевіркою ТОВ «Агротранс-Ф» за лютий
2014 року встановлено відображення у
податковому обліку господарських
операцій та розрахунків по ланцюгу
постачання: ТОВ «Руж» (контрагент,
постачальник, ) - ТОВ
«Агротранс-Ф» - контрагенти-покупці:
ТОВ «Рожнівка-Агро» (),
СТОВ «Писарівка» (), ПАТ
«Племзавод Літинський» (), СТОВ «Агрофірма Маяк» (), ТОВ «Росія» (), ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський» (), ТОВ «Паритет-агро» (), ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська» (), ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»
(), ТОВ «Агрофірма ім.
Шевченка» (), ТОВ
«Журавка» ();

- в порушення п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.44.1
ст.44, ст. 185, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198,
п.200.1, п.200.2 ст. 200, п.200.1, п. 201.10 ст. 201 ПК
України ТОВ «Агротранс-Ф» сформував
податковий кредит звітного періоду на
підставі податкових накладних, які
складені з порушенням встановленого
законодавством України порядком та
формою і не підтверджені первинними
документами (актами), в результаті чого
завищено суму податкового кредиту у
податковій звітності з ПДВ за лютий 2014
року на загальну суму 89388,92 грн., що
призвело до заниження позитивного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання і сумою податкового
кредиту та суми ПДВ, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за лютий
2014 року на 89389 гривень.

Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень, а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
податкове повідомлення-рішення
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення від 10.06.2014р. за №
, яким за порушення п.п. 14.1.36 п.14.1
ст. 14, п.44.1 ст.44, ст. 185, п.198.1, п. 198.2, п.198.3,
п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200, п.200.1, п. 201.10
ст. 201 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 89389,00 гривень та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 44694,50 гривень.

У акті перевірки №3789/04-63-22-03/37731990 від
27.05.2014 року в обґрунтування порушень
зазначено наступні факти:

- невідповідність назви товару - згідно
договору поставки товару від ТОВ «Руж»
від 19.02.2014р. за № 1902 та видаткових та
податкових накладних, отриманих від
ТОВ «Руж» товаром є макуха соняшника, а
в товарно-транспортних документах та
видаткових і податкових накладних на
реалізацію товару контрагентам -
покупцям товаром є шрот соняшника;

- надані товарно-транспортні накладні
на перевезення товару не відповідають
формі № 1 -ТН; за результатами аналізу
наданих товарно-транспортних
накладних встановлена їх
невідповідність вимогам чинного
законодавства України, а саме: не
визначені фактичні адреси пунктів
навантаження-розвантаження, адреси
складських приміщень, які
використовувались (у наданих ТТН як
пункти навантаження - розвантаження
товару вказане лише місто або селище
(пункт навантаження - м.Запоріжжя, пункт
розвантаження - селище), а не фактична
адреса складу; не зазначені
місцезнаходження авто підприємтва,
замовнику, вантажовідправника,
вантажоодержувача; в ТТН не заповнені
графи 4 «Кількість місць»; ґрафа 5 «Ціна
без ПДВ за одиницю, грн.», графа 6
«Загальна сума з ПДВ, грн.», 8 «Документи
з вантажем»;

- відповідно до пункту 3.1 договору з ТОВ
«Руж» від 19.02.2014р. за №1902 місце
поставки: м.Запоріжжя, вул. Тролейбусна,
буд. 1, але, за вказаною адресою ДПІ у
Жовтневому районі м.Запоріжжя ГУ
Міндоходів у Запорізькій області актом
від 16.05.2014р. за № 37/08-26-22-00/38563144 не
встановила складських приміщень ТОВ
«Руж», що говорить про неможливість
здійснення поставки з даної адреси;

- відсутність додатків до договору у
вигляді заявок або графіків виконання
перевезень із зазначенням конкретних
адрес пунктів
навантаження-розвантаження та за
маршрутами;

- відсутність сертифікатів якості та
походження товару;

- відсутність документів щодо
зберігання товару.

Досліджуючи правомірність викладених
у акті перевірки обставин та висновків,
суд встановив таке.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
додану вартість.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу валових витрат та сум
ПДВ до складу податкового кредиту
необхідні документи, оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема: документи, що
підтверджують факт отримання послуг
від іншої особи та документи, що
підтверджують зв'язок понесених витрат
з господарською діяльністю платника
податку.

Про відсутність реального характеру
відповідних операцій можуть свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій;

- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Нормами статті 202 Цивільного кодексу
України (далі - ЦКУ) визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 24.01.2013р. між позивачем -
ТОВ «Агротранс-Ф» (покупець) та ПП «Екко
Континент» (продавець) було укладено
договір купівлі-продажу за № 2,
предметом якого є макуха соняшника. До
зазначеного договору сторонами також
були підписані специфікації: від
01.04.2013р. за № 1, від 26.04.2013р. за № 2, від
08.05.2013р. за № 3, від 15.05.2014р. за № 4, від
20.05.2013р. за № 5, від 29.05.2014р. за № 6, від
30.05.2013р. за № 7, від 17.06.2013р. за № 8, від
18.06.2013р. за № 9, від 06.08.2013р. за № 10, від
06.08.2013р. за № 11, від 20.09.2013р. за № 12, від
25.09.2013р. за № 13, від 17.10.2013р. за № 14, від
28.10.2013р. за № 15, від 28.10.2013р. за № 15, від
29.11.2013р. за № 16, від 11.12.2013р. за № 17, від
20.12.2013р. за № 18.

На виконання умов цього договору були
виписані наступні податкові накладні:
від 31.05.2013р. за № 11, від 08.11.2013р. за № 4,
від 25.09.2013р. за № 7, від 14.08.2013р. за № 10.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 16.01.2012р. між позивачем -
ТОВ «Агротранс-Ф» (покупець) та ТОВ
«Агротехнологія» (продавець) було
укладено договір поставки за № 6,
предметом якого є макуха соняшника. До
зазначеного договору сторонами також
були підписані специфікації: від
09.02.2012р. за № 3, від 24.01.2012р. за № 2, від
16.01.2014р. за № 1.

На виконання умов цього договору були
виписані наступні податкові накладні:
від 14.09.2012р. за № 15, від 19.04.2012р. за № 16,
від 07.03.2012р. за № 11, від 31.01.2012р. за № 16.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 04.11.2011р. між позивачем -
ТОВ «Агротранс-Ф» (покупець) та ПП
«Віктор і К» (продавець) було укладено
договір поставки за № 041101, предметом
якого є шрот соняшника. До зазначеного
договору сторонами також була
підписана додаткова угода від 01.01.2012р.
за № 1, якою основний договір
пролонгованодо 31.12.2012 року.

На виконання умов цього договору були
виписані наступні податкові накладні:
від 29.08.2012р. за № 631, від 26.09.2012р. за № 512,
від 04.02.2012р. за № 57, від 14.04.2012р. за № 293.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що 02.01.2013р. між позивачем -
ТОВ «Агротранс-Ф» (покупець) та ПрАТ
«Креатив» (постачальник) було укладено
договір поставки за № 53/01, предметом
якого є шрот соняшника. До зазначеного
договору сторонами також були
підписані специфікації: від 20.05.2014р.,
від 18.03.2014р., від 05.03.2014р., від 01.03.2014р, від
01.02.2014р.

На виконання умов цього договору були
виписані наступні податкові накладні:
від 15.11.2013р. за № 666, від 28.01.2013р. за № 602,
від 17.01.2013р. за № 374, від 06.03.2013р. за № 165.

Крім того, 19.02.2014р. між позивачем - ТОВ
«Агротранс-Ф» (покупець) та ТОВ «Руж»
(постачальник) було укладено договір
поставки за № 19.02.2014 року, предметом
якого є макуха соняшника.

Позивач пояснив, що отриманий товар у
подальшому було реалізовано ним
контрагентам ТОВ «Рожнівка-Агро» (), СТОВ «Писарівка» (), ПАТ «Племзавод
Літинський» (), СТОВ
«Агрофірма Маяк» (), ТОВ
«Росія» (), ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський» (), ТОВ «Паритет-агро» (), ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська» (), ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»
(), ТОВ «Агрофірма ім.
Шевченка» (), ТОВ
«Журавка» (), а саме:
товариством з обмеженою
відповідальністю "Агротранс-Ф"
(постачальник) та контрагентами
укладено наступні договори:

- договір поставки від 08.01.2014р. за №
02/01/14-П (специфікація № 3 від 26.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ «Агрофірма
ім.Шевченка», предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
та жмих соняшника;

- договір поставки від 08.01.2014р. за №
08/01/2-П (специфікація № 2 від 21.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська», предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
соняшника;

- договір поставки від 13.01.2014р. за №
13/01/14-2П (специфікація № 3 від 26.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ НВП «Глобинський
м'ясо-молочний комплекс», предмет
договору - сільськогосподарська
продукція - висівка пшенична, шрот
соняшника;

- договір поставки від 14.01.2014р. за №
14/01/14-П (специфікація № 3 від 26.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ «Росія», предмет
договору - сільськогосподарська
продукція - шрот та жмих соняшника;

- договір поставки від 21.01.2014р. за №
21/01/14-П (специфікація № 3 від 20.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ «Рожнівка-Агро»,
предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
та жмих соняшника;

- договір поставки від 21.01.2014р. за №
21/01/14-2П (специфікація № 3 від 24.02.2014р.),
покупцем за яким є ПАО «Племзавод
Літинський», предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
та жмих соняшника;

- договір поставки від 22.01.2014р. за №
22/01/14-2П (специфікація № 9 від 24.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ «Агрофірма
«Маяк», предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
та жмих соняшника;

- договір поставки від 11.02.2014р. за №
11/02/14-П (специфікація № 1 від 11.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ «Паритет Агро»,
предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
соняшника;

- договір поставки від 20.02.2014р. за №
20/02/14-П (специфікація № 1 від 20.02.2014р., № 2
від 24.02.2014р.), покупцем за яким є ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський», предмет
договору - сільськогосподарська
продукція - шрот соняшника;

- договір поставки від 20.02.2014р. за №
20/02/14-1П (специфікація № 1 від 20.02.2014р.),
покупцем за яким є СТОВ «Писарівка»,
предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
соняшника;

- договір поставки від 27.02.2014р. за №
27/02/14-П (специфікація № 1 від 27.02.2014р.),
покупцем за яким є ТОВ «Журавка»,
предмет договору -
сільськогосподарська продукція - шрот
соняшника.

В усіх вищезазначених договорах
передбачено, що поставка товару
здійснюється на умовах, зазначених у
специфікаціях (п.3.1 договорів).

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктивності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.

Таким чином, з метою встановлення
ділової мети зазначених вище
господарських операцій необхідно
з'ясувати дійсний економічний зміст
господарської операції, а також
проаналізувати кінцевий економічний
ефект у вигляді фактичного приросту
(зміни вартості) активів, який настав
або повинен був настати в результаті
здійснення відповідної операції,
незалежно від зафіксованих у
документах намірів її учасників.

Акт перевірки №3789/04-63-22-03/37731990 від 27.05.2014
року не доводить умислу позивача на
порушення публічного порядку, не
містить посилань і на обставину в чому
таке порушення полягає.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку:

- з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

- з придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Згідно п.135.1 ст.135 Податкового кодексу
України, доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Пункт 135.2 ст.135 Податкового кодексу
України вказує, що доходи визначаються
на підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п.135.5.4, 135.5.5 п.135.5 ст.135
Податкового кодексу України, до інших
доходів включають: вартість товарів,
робіт, послуг, безоплатно отриманих
платником податку у звітному періоді,
визначена на рівні не нижче звичайної
ціни, суми безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді,
безнадійної кредиторської
заборгованості, крім випадків, коли
операції з надання/отримання
безповоротної фінансової допомоги
проводяться між платником податку та
його відокремленими підрозділами, які
не мають статусу юридичної особи; суми
поворотної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, що залишаються
неповерненими на кінець такого
звітного періоду, від осіб, які не є
платниками цього податку (в тому числі
нерезидентів), або осіб, які згідно із
цим Кодексом мають пільги з цього
податку, в тому числі право
застосовувати ставки податку нижчі,
ніж установлені пунктом 151.1 статті 151
цього Кодексу.

Вимогами п.138.1 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

На підставі п.138.4 та п.138.5 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Всі податкові та видаткові накладні
були складені сторонами у
відповідності вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», тобто
містять такі обов'язкові реквізити, як:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис.

Відповідно до ст.133 ПК України,
платниками податку на прибуток
підприємств є у тому числі суб'єкти
господарювання-юридичні особи, які
провадять господарську діяльність як
на території України, так і за її
межами. Згідно із пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК
України, об'єктом оподаткування
податку на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження в
Україні та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі ст.ст.135-137 цього Кодексу, на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно із п.п.14.1.26 п.14.1 ст.14 ПК України,
під витратами розуміють суму будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником). До валових витрат не
включається сума ПДВ, сплаченого у
зв'язку із придбанням таких товарів, не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (ст.139 ПК України).

Аналізуючи положення даних статей
Розділу ІІІ ПК України, суд дійшов
висновку, що для визначення суми
видатків підприємства як валових
витрат, необхідно встановити:
наявність належної податкової
правосуб'єктності сторін; факт
документального підтвердження
видатків платника податку (договори,
відповідно до яких придбавається
товар, послуга, видаткові накладні, та
інші первинні документи); встановити
реальність здійснення господарських
операцій, суми за якими віднесені до
валових витрат.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

З матеріалів справи встановлено, що всі
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, які
надані ним в підтвердження формування
валових витрат відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», виписані підприємством, яке
станом на момент спірних правовідносин
є платником ПДВ, що не заперечується
відповідачем, під час здійснення
господарських операцій перебувало на
обліку в органах ДПІ. Доказів
зворотного судовим розглядом справи не
встановлено і актом перевірки не
заперечується та не спростовано.

Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування валових витрат від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання формування валових
витрат поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.
21 ПК України посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з
Податковим кодексом України та іншими
законами і нормативними актами.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» від 20.07.2010 року за № 1112/11/13-10
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

2. Встановлення спеціальної
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, яка
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрована як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Аналогічна позиція викладена також у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Також у цьому листі Вищого
адміністративного суду України
зазначено, що не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі і нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
взаємовідносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Вищевикладена позиція також
сформульована у постанові Вищого
адміністративного суду України від
14.11.2012 року по справі № 2а-9864/11/2670
(K/9991/50772/12).

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Окремого поняття «фіктивна операція»
закон не передбачає. На практиці це
документально зафіксована операція
(окрема господарська трансакція), якої
насправді (тобто реально) не
відбувалося. Така операція може бути
фіктивною повністю, тобто коли вона
взагалі ніколи не відбувалась, або в
частині. Часткова фіктивність може
стосуватися:

- предмету (операції відбувалися щодо
іншого товару, ніж зазначений в
документах);

- обсягу (у документах зафіксовані
завищені або занижені обсяги операцій,
які реально виконувалися);

- суб'єкта (операції не виконувалися
особою, яка зазначена їх виконавцем в
документах. - строків, операція
відбувалася в інший час, ніж зазначено
в документах або протягом іншого
періоду).

Реальність господарських операцій
повинна досліджуватися для з'ясування
підстав виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Доказами, що підтверджують
безтоварність (нереальність,
фіктивність) господарської операції,
є, зокрема, наступні обставини:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного
виду діяльності також потрібне
здійснення й облік інших господарських
операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку.

При цьому досліджуються усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.
Перевіряються фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

Відсутність належних первинних
документів може свідчити про
нездійснення самих господарських
операцій. Податковий кредит та
бюджетне відшкодування за такими
операціями не можуть бути надані
платникові податку.

На підставі викладеного, суд вважає, що
відповідач не довів належними засобами
доказування, що господарські операції
між позивачем та ТОВ «Руж» (контрагент,
постачальник, ),
контрагентами-покупцями: ТОВ
«Рожнівка-Агро» (), СТОВ
«Писарівка» (), ПАТ
«Племзавод Літинський» (), СТОВ «Агрофірма Маяк» (), ТОВ «Росія» (), ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський» (), ТОВ «Паритет-агро» (), ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська» (), ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»
(), ТОВ «Агрофірма ім.
Шевченка» (), ТОВ
«Журавка» () здійснені
без мети настання реальних наслідків.

У матеріалах справи відсутні докази
визнання недійсними правочинів,
укладених між позивачем та ТОВ «Руж»
(контрагент, постачальник, ), контрагентами-покупцями: ТОВ
«Рожнівка-Агро» (), СТОВ
«Писарівка» (), ПАТ
«Племзавод Літинський» (), СТОВ «Агрофірма Маяк» (), ТОВ «Росія» (), ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський» (), ТОВ «Паритет-агро» (), ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська» (), ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»
(), ТОВ «Агрофірма ім.
Шевченка» (), ТОВ
«Журавка» ().

Крім того, докази щодо порушення
кримінальних справ проти посадових
осіб підприємств-контрагентів
позивача або наявність таких, що
набрали законної сили вироків суду в
акті перевірки відсутні. Не надавались
такі докази і під час судового розгляду
справи.

Факт укладення правочинів і їх
виконання обома сторонами
підтверджується фактичними
обставинами по справі, зокрема,
первинними документами, які фіксують
здійснення господарських операцій на
виконання умов договорів, зокрема:

- оборотно-сальдовими відомостями за
період з 19.02.2014р. по 31.03.2014р. ТОВ «Руж»
(контрагент, постачальник, ), ТОВ «Рожнівка-Агро» (), СТОВ «Писарівка» (), ПАТ «Племзавод Літинський» (), СТОВ «Агрофірма Маяк» (), ТОВ «Росія» (), ПАТ «Птахокомбінат
«Бершадський» (), ТОВ
«Паритет-агро» (), ТОВ
«Агрофірма «Пісчанська» (), ТОВ НВП «Глобинський
м'ясомолочний комплекс» (), ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка» (), ТОВ «Журавка» ();

- журналом проводок за лютий 2014р. по ТОВ
«Руж», за період з 01.02.2014р. по 31.03.2014р. по
ТОВ «Рожнівка-Агро» (),
СТОВ «Писарівка» (), ПАТ
«Племзавод Літинський» (), СТОВ «Агрофірма Маяк» (), ТОВ «Росія» (), ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський» (), ТОВ «Паритет-агро» (), ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська» (), ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»
(), ТОВ «Агрофірма ім.
Шевченка» (), ТОВ
«Журавка» ();

- податковими накладними: від 21.02.2014р. за
№ 72 (ТОВ «Рожнівка-Агро»), від 21.02.2014р. за
№ 75, від 26.02.2014р. за № 89 (ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський»), від
24.02.2014р. за № 81 (ПАТ «Племзавод
Літинський»), від 24.02.2014р. за № 77 (СТОВ
«Писарівка»), від 25.02.2014р. за № 82 (СТОВ
«Агрофірма Маяк»), від 26.02.2014р. за № 87
(ТОВ «Росія»), від 26.02.2014р. за № 91 (ТОВ
«Паритет-агро»), від 28.02.2014р. за № 94 (ТОВ
«Агрофірма «Пісчанська»), від 01.03.2014р.
за № 3 (ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка»),
від 01.03.2014р. за № 7 (ТОВ «Журавка»), від
01.03.2014р. за № 8 (ТОВ НВП «Глобинський
м'ясомолочний комплекс»);

- видатковими накладними: від 01.03.2014р. за
№ РН-0000203 (ТОВ «Агрофірма ім. Шевченка»),
від 01.03.2014р. за № РН-0000200 (ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»),
від 01.03.2014р. за № РН-0000199 (ТОВ «Журавка»),
від 28.02.2014р. за № РН-0000193 (ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська»), від 26.02.2014р. за № РН-0000191
(ТОВ «Паритет-агро»), від 26.02.2014р. за №
РН-0000190, від 21.02.2014р. за № РН-0000170 (ПАТ
«Птахокомбінат «Бершадський»), від
26.02.2014р. за № РН-0000188 (ТОВ «Росія»), від
25.02.2014р. за № РН-0000182 (СТОВ «Агрофірма
Маяк»), від 24.02.2014р. за № РН-0000181 (ПАТ
«Племзавод Літинський»), від 24.02.2014р. за
№ РН-0000176 (СТОВ «Писарівка»), від 21.02.2014р.
за № РН-0000174 (ТОВ «Рожнівка-Агро»);

- довіреностями на отримання товару:
від 04.03.2014р. за № 44 (ТОВ «Агрофірма ім.
Шевченка»), від 01.03.2014р. за № 74 (ТОВ НВП
«Глобинський м'ясомолочний комплекс»),
від 01.03.2014р. за № 126 (ТОВ «Журавка»), від
26.02.2014р. за № 158 (ТОВ «Агрофірма
«Пісчанська»), від 24.02.2014р. за № 37 (ТОВ
«Паритет-агро»), від 26.02.2014р. за № 2314, від
21.02.2014р. за № 2294 (ПАТ «Птахокомбінат
«Бершадський»), від 26.02.2014р. за № 85/55 (ТОВ
«Росія»), від 25.02.2014р. за № 126 (СТОВ
«Агрофірма Маяк»), від 24.02.2014р. за № 605
(ПАТ «Племзавод Літинський»), від
24.02.2014р. за № 23 (СТОВ «Писарівка»), від
21.02.2014р. за № 65 (ТОВ «Рожнівка-Агро»).

Факт транспортування товару - шроту на
виконання умов вищезазначених
договорів поставки підтверджується:
актом надання послуг від 24.02.2014р. за № 473
(авто перевізник - ТОВ «Автокар-777»),
рахунок на оплату від 24.02.2014р. за № 473
(авто перевізник - ТОВ «Автокар-777»),
товарно-транспортна накладна від
22.02.2014р. (авто перевізник - ТОВ
«Автокар-777»), актом надання послуг від
28.02.2014р. за № 514 (авто перевізник - ТОВ
«Автокар-777»), рахунок на оплату від
28.02.2014р. за № 514 (авто перевізник - ТОВ
«Автокар-777»), товарно-транспортна
накладна від 27.02.2014р. (авто перевізник -
ТОВ «Автокар-777»), актом надання послуг
від 01.03.2014р. за № 557 (авто перевізник -
ТОВ «Автокар-777»), рахунок на оплату від
01.03.2014р. за № 557 (авто перевізник - ТОВ
«Автокар-777»), товарно-транспортна
накладна від 28.02.2014р. (авто перевізник -
ТОВ «Автокар-777»), актом надання послуг
від 28.02.2014р. за № ОУ-100077 (авто перевізник
- ФОП ОСОБА_5), рахунок-фактура від
28.02.2014р. за № СФ-100105 (авто перевізник -
ФОП ОСОБА_5), товарно-транспортна
накладна від 26.02.2014р. (авто перевізник -
ФОП ОСОБА_5), актом надання послуг від
26.02.2014р. за № ОУ-0000101 (авто перевізник -
ТОВ «Запоріжзернотранс»),
рахунок-фактура від 26.02.2014р. за № СФ-0000101
(авто перевізник - ТОВ
«Запоріжзернотранс»),
товарно-транспортна накладна від
25.02.2014р. (авто перевізник - ТОВ
«Запоріжзернотранс»), актом надання
послуг від 26.02.2014р. за № ОУ-0000111 (авто
перевізник - ФОП ОСОБА_6),
рахунок-фактура від 26.02.2014р. за № СФ-0000083
(авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
товарно-транспортна накладна від
25.02.2014р. (авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
актом надання послуг від 21.02.2014р. за №
ОУ-0000103 (авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
рахунок-фактура від 21.02.2014р. за № СФ-0000075
(авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
товарно-транспортна накладна від
19.02.2014р. (авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
актом надання послуг від 25.02.2014р. за №
ОУ-0000108 (авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
рахунок-фактура від 25.02.2014р. за № СФ-0000080
(авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
товарно-транспортна накладна від
23.02.2014р. (авто перевізник - ФОП ОСОБА_6),
актом надання послуг від 24.02.2014р. за № 5
(авто перевізник - ФОП ОСОБА_7), рахунок
від 24.02.2014р. за № 5 (авто перевізник - ФОП
ОСОБА_7), товарно-транспортна накладна
від 20.02.2014р. (авто перевізник - ФОП
ОСОБА_7), актом надання послуг від
24.02.2014р. за № 6 (авто перевізник - ФОП
ОСОБА_7), рахунок від 24.02.2014р. за № 6 (авто
перевізник - ФОП ОСОБА_7),
товарно-транспортна накладна від
20.02.2014р. (авто перевізник - ФОП ОСОБА_7),
актом надання послуг від 27.02.2014р. за № 8
(авто перевізник - ФОП ОСОБА_7), рахунок
від 27.02.2014р. за № 8 (авто перевізник - ФОП
ОСОБА_7), товарно-транспортна накладна
від 26.02.2014р. (авто перевізник - ФОП
ОСОБА_7).

Твердження відповідача про те, що
встановлена невідповідність назви
товару - згідно договору поставки
товару від ТОВ «Руж» від 19.02.2014р. за № 1902
та видаткових та податкових накладних,
отриманих від ТОВ «Руж» товаром є
макуха соняшника, а в
товарно-транспортних документах та
видаткових і податкових накладних на
реалізацію товару контрагентам -
покупцям товаром є шрот соняшника
необґрунтованим з огляду на таке.

Позивач у процесі судового розгляду
справи пояснив, що розбіжності у назвах
продукції, що поставляється, виникла
через те, що макуха та шрот фактично є
дуже схожими продуктами, які
виробляються шляхом пресування
насіння соняшника при отриманні олії
соняшникової, використовується для
кормових цілей безпосереднього
введення у раціон тварин та для
виробництва комбінованої продукції.

Відповідно до додатку № 5 до наказу
Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України «Про
затвердження типової форми первинної
облікової документації N 1-ВТ "Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари" та Інструкції щодо її заповнення»
за № 342 від 07.07.2008р. шрот (жмих) - це
тверді залишки насіння олійних культур
після вилучення з них олії екстракцією
та пресуванням.

Згідно із класифікатором КВЕД макуха
(шрот) класифіковані під кодом 10.41.41
«Виробництво олії та тваринних жирів».

З метою визначення якісних
характеристик товару позивач
звернувся до Дніпропетровської філії
ДУ «Держгрунтохорона».

Відповідно до протоколу вимірювань від
16.02.2014р. за № 289/16.02.14/01 якісні показники
у наданому зразку макухи соняшникової
відповідали шроту соняшниковому
(масова частка сирого жиру - 1,5%) (ГОСТ
134964-93, ГОСТ 134962-91).

Згідно до наказу директора ТОВ
«Агротранс-Ф» від 93.01.2014р. «Про
відображення у бухгалтерському та
податковому обліку найменування
товару» у зв'язку із тим, що шрот
соняшника та жмих соняшника
використовуються для кормових цілей
шляхом безпосереднього введення у
раціон тварин та для виробництва
комбікормової продукції на підставі
ГОСТ 11246-96, ГОСТ 80-96, найменування товара
«макуха соняшника» слід
використовувати у відповідності до
якісних характеристик та на підставі
ГОСТ 11246-96, ГОСТ 80-96, а саме: макуха
соняшника з характеристиками: протеїн -
35-40%, клітковина - 13-20%, жир - 1,5 - 2,5%,
вологість - 9-10%, визначати як шрот
соняшника; макуха соняшника з
характеристиками: протеїн - 28-32%,
клітковина - 20-25%, жир - 9 - 12%, вологість -
5-7%, та визначати як жмих соняшника.

Суд також звернув увагу, що відповідно
до довідки «Про результати зустрічної
звірки ТОВ «Руж» щодо підтвердження
відомостей отриманих від особи, яка
мала правові відносини по
взаємовідносинам з постачальниками та
покупцями за лютий 2014 року» від 23.06.2014р.
за № 197/08-26-22-00/38563144 згідно даних Додатку
5 до декларації з ПДВ за лютий 2014р. ТОВ
«Руж» включено до складу податкових
зобов'язань операції, зокрема, з ТОВ
«Агротранс-Ф»; місцезнаходження
платника податків встановлено, за
результатми опитування посадових осіб
ознаки фіктивності не встановлено;
звіркою ТОВ «Руж» документально
підтверджено здійснення господарських
операцій по взаємовідносинам з
постачальниками та покупцями за лютий
2014р., їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, встановлено відображення у
податковому обліку господарських
операцій та розрахунків з
постачальниками та покупцями за лютий
2014 року.

Відповідно до ст. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарської операції є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства
від імені якого складений документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Оглянуті у судовому засіданні
вищезазначені первинні документи
позивача та контрагентів відповідають
вище переліченим вимогам, містять всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.

Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що позивач виконав вимоги
чинного законодавства України і
правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку (первинних
бухгалтерських документів) відобразив
у даних податкового обліку операції із
зазначеними контрагентами.

Враховуючи вищенаведені обставини та
зазначені норми законодавства, суд
вважає, що позивачем у даній справі
було правомірно сформовано податкове
зобов'язання з ПДВ за перевіряємий
період із врахуванням господарських
операцій із вищезазначеними
контрагентами.

За таких обставин, висновок
податкового органу про порушення
позивачем положень п.п. 14.1.36 п.14.1 ст. 14,
п.44.1 ст.44, ст. 185, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6
ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200, п.200.1, п. 201.10 ст. 201
ПК України не відповідає встановленим
по справі обставинам.

З огляду на відсутність порушень не
підлягають застосуванню до
відповідача і штрафні санкції за
вказані порушення.

Щодо посилання відповідача на акти
перевірки контрагентів позивача, як на
докази нереальності операцій, суд
зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

Будь-яка неправомірна діяльність
контрагентів (наприклад, їх «фіктивні»
відносини з іншими контрагентами) не
впливають на результати діяльності
позивача і не можуть бути підставою для
притягнення до відповідальності
платника податку, оскільки згідно ч. 2
ст. 61 Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 10.06.2014р. за №
прийняте не обґрунтовано, тобто
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, не
пропорційно, зокрема, без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень, про
поворот виконання цього рішення чи
окремих його положень із зазначенням
способу його здійснення.

Зважаючи на сукупність викладених
обставин та висновків, позовні вимоги
підлягають задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення від 10.06.2014р. за №
- скасуванню.

Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адімінстратвиний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агротранс-Ф" до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю "Руж" про скасування
податкового повідомлення-рішення від
10.06.2014р. за № задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 10.06.2014
року, винесене ДПІ у Жовтневому районі
м.Дніпропетровська.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
03 жовтня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 03.10.2014р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник судді
В.В Ільков
В.В.Ільков О.А.Вовчанська