Справа № 808/5441/14
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року ( 12 год. 25 хв.)Справа №
808/5441/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Приймака Є.О.,

та представників

від позивача: Власенко В.Г., довіреність
від 29.09.2014; Сподобаєва І.А., довіреність
від 01.10.2014

від відповідача: Волжина Т.Ю.,
довіреність № 94/10/10-014 від 12.01.2014

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
механічний завод», м. Запоріжжя

до відповідача: Державної податкової
інспекції у Комунарському районі
м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області, м. Запоріжжя

про: визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Запорізький механічний завод» (далі -
позивач) звернулось із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд визнати нечинним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
14.08.2014 № , прийняте Державною
податковою інспекцією у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області частково, а саме: в розмірі
основного платежу 204 157,28
грн., штрафних санкцій - 102 078,64 грн.;
визнати нечинними та скасувати в
повному обсязі податкові
повідомлення-рішення від 14.08.2014 №
форми «Р», № форми «В4», №
форми «В1», № форми «В1»,
№ форми «Р», № форми «П»,
прийняті Державною податковою
інспекцією у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області.

В обґрунтування позову товариство
посилається на те, що висновки
контролюючого органу, які стало
підставою для донарахування
податкових зобов'язань, про вчинення
ПАТ «Запорізький механічний завод»
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків з
контрагентами: ТОВ «Шоковіта», ТОВ
«Будбізнеспром-Т», ТОВ «Торгівельна
компанія «Будметінвест», ТОВ
«УКР-Промтех-Комплект», є
безпідставними. Вказує, що в акті
перевірки не наведено будь-яких
доказів, які б вказували на
невідповідність правочинів ПАТ
«Запорізький механічний завод» актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, не
вказані докази наявності між позивачем
та його контрагентами умислу,
спрямованого на порушення існуючого в
державі громадського ладу чи моральних
принципів. Отже, на думку позивача, до
набрання законної сили рішенням суду
про визнання недійсними угод,
податковий орган не мав правових
підстав для відображення в акті
перевірки судження про вчинення ПАТ
«Запорізький механічний завод»
порушень податкового законодавства.
Натомість зазначає, що товариство має
всі передбачені законодавством
первинні документи, щодо оформлення
спірних господарських операцій, які
відображені як бухгалтерському так і в
податковому обліку підприємства, а
тому є підставою для формування витрат
та податкового кредиту з ПДВ. Стосовно
операцій з металобрухту за якими, на
думку податкового органу, позивачем
було допущено порушення вимог п. 198.5 ст.
198 ПК України зазначає, що товариство
включало у склад податкового кредиту з
ПДВ суми ПДВ при придбанні товару
(сировини), який було використано у
господарській діяльності
підприємства. В процесі виробництва
товариство отримало відходи, а саме -
стружка, відходи та брухт чорних
металів, які потім було реалізовано за
п. 23 підрозділу 2 «Особливості
справляння податку на додану вартість»
розділу ХХ «Перехідні положення» ПК
України. На думку позивача, вказані
норми ПК України є спеціальними по
відношенню до норм п. 198.5 ст. 198 ПК
України. Тому, вважає висновки
контролюючого органу про необхідність
нарахування податкових зобов'язань з
ПДВ законодавчо необґрунтованим.

В судовому засіданні
представники позивача підтримали
вимоги з підстав, викладених вище,
наполягають на задоволенні позову.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, у письмових запереченнях від
17.09.2014 вих. № 970/08-01-10-02 посилається на те,
що за результатами проведеної
перевірки ПАТ «Запорізький механічний
завод» встановлено, що товариство у
перевіряємому періоді мало відносини з
ТОВ «Шоковіта», ТОВ
«Будбізнеспром-Т»,ТОВ «Завод
Днепросталь», ТОВ
«Укр-Промтех-Комплект» та ТОВ
«Торгівельна компанія «Будметінвест»,
але у зв'язку із тим, що операції з
вказаними контрагентами є
безтоварними, тобто такими, що
здійснені без реального настання
правових наслідків, з метою заниження
об'єкту оподаткування і несплати
податків, позивачем безпідставно
завищено витрати та податковий кредит
з ПДВ. Крім того, зазначає, що ПАТ
«Запорізький механічний завод»
здійснювало операції з поставки
одержаних від власного виробництва
відходів та брухту чорних металів, які
відповідно до п. 23 підрозділу 2 розділу
ХХ ПК України звільняються від
оподаткування. Використовуючи таким
чином придбаний товар частково в
операціях звільнених від
оподаткування, підприємство не
здійснило нарахування податкових
зобов'язань за товарами, під час
придбання яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту. Оскільки придбана
підприємством металопродукція
частково використовувалась для
виробництва, а частково - у звільнених
від оподаткування операціях з
реалізації металобрухту, ПАТ
«Запорізький механічний завод» був
зобов'язаний нараховувати податкові
зобов'язання з ПДВ у періодах, в яких
такі операції були здійснені,
розрахувавши їх із вартості
реалізованого металобрухту. Також,
порушення виявлені та описані в п.п 3.1.2
п. 3.1 акту перевірки вплинули на
показники суми авансового внеску з
податку на прибуток, що підлягають
сплаті за період березень-грудень 2013
року та січень-березень 2014 року. З
огляду на викладене, вважає, що дії
контролюючого органу як суб'єкта
владних повноважень, що прийняв
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідають
вимогам чинного законодавства. Просить
у задоволенні позову відмовити.

Під час розгляду справи по суті
представник відповідача підтримав
заперечення з підстав викладених вище.

В судовому засіданні 01.10.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

ВАТ «Запорізький механічний завод»
зареєстроване 30.06.1994 виконавчим
комітетом Запорізької міської ради, за
адресою м. Запоріжжя, вул. Барикадна,
буд. 26 про що видано Свідоцтво про
державну реєстрацію від 30.06.1994 № 890-р.
Згідно Закону України «Про акціонерні
товариства», наказу «Про зміну назви»
№ 122 від 30.06.2011 ВАТ «Запорізький
механічний завод» перейменовано в
Публічне акціонерне товариство
«Запорізький механічний завод».
Товариство взято на податковий облік в
органах ДПС 02.07.1990 за № 11 та станом на
25.06.2014 перебуває на обліку в ДПІ у
Комунарському районі м. Запоріжжя.

На підставі направлень від 10.06.2014
№№ 406-411, згідно із п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.
75.1 ст. 75, ст. 77 ПК України та відповідно
до плану-графіка проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, проведена планова
виїзна перевірка ПАТ «Запорізький
механічний завод» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2012 по 31.03.2014, валютного та
іншого законодавства за період з 01.10.2012
по 31.03.2014, про що складено акт від 29.07.2014
№ 759/2201/01056280.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог:

- п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.4, п. 138.8 ст.138 ПК
України в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 10
793 грн. та завищено від'ємне значення
об'єкту оподаткування податком на
прибуток за 1 квартал 2014 року у сумі 1 970
грн.;

- п. 57.1 ст. 57 ПК України, в результаті
чого занижено суму авансових внесків з
податку на прибуток, що підлягають
сплаті у березні-грудні 2013 року на
загальну суму 1 680 грн., у січні-лютому
2014 року на загальну суму 336 грн. та в
березні 2014 року на суму 732 грн.;

- п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 189.1
ст. 189, п.п. 192.1.1 п. 192.1, п. 192.3 ст. 192, п.
198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2,
п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 ПК України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість , що підлягає сплаті
всього у сумі 205 347 грн. та завищено
податок на додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню, всього в
сумі 64 338 грн. і завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду за
березень 2014 року в сумі 35 980 грн.

14.08.2014 ДПІ у Комунарському районі
м. Запоріжжя Головного управління
Міндоходів в Запорізькій області, на
підставі акту перевірки від 29.07.2014
№ 759/2201/01056280, прийняті
податкові повідомлення-рішення №
форми «Р» про збільшення ПАТ
«Запорізький механічний завод»
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 308 020,50
грн., в т.ч. 205 347 грн. за основним
платежем та 102 673,50 грн. штрафних
санкцій, № форми «Р» про
збільшення ПАТ «Запорізький
механічний завод» грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
13 491,25 грн., в т.ч. 10 793 грн. за основним
платежем та 2 698,25 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, № форми
«В4» про зменшення ПАТ «Запорізький
механічний завод» розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 35 980 грн. за березень
2014 року, № форми «В1» про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 63 252,50 грн. за
березень 2013 року, № форми «В1» про
зменшення ПАТ «Запорізький механічний
завод» суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі 17
170 грн. за липень 2013 року, № форми
«Р» про збільшення ПАТ «Запорізький
механічний завод» суми грошового
зобов'язання з авансових внесків з
податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 3 435 грн. та
№ форми «П» про зменшення ПАТ
«Запорізький механічний завод» суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 1 970 грн. за березень 2014 року.

Не погоджуючись із податковими
повідомленнями-рішеннями від 14.08.2014
№ форми «Р», №
форми «В4», № форми «В1»,
№ форми «В1», № форми «Р», №
форми «П» - в повному обсязі та з
податковим повідомленням-рішенням від
14.08.2014 № форми «Р» в частині
донарахування податкового
зобов'язання з ПДВ за основним платежем
в розмірі 204 157,28 грн., штрафних санкцій -
102 078,64 грн., ПАТ «Запорізький механічний
завод» звернулось до суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 1 розділу І ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 розділу V
ПК України, податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, датою виникнення права
платника податку на формування
податкового кредиту відповідно до
пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Платник податків не має права
відносити до податкового кредиту суми
податку, сплачені (нараховані) у зв'язку
з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
(пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеним цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу (абзац
другий пункту 198.6 статті 198 розділу V
Кодексу).

Отже, аналіз вищевказаних норм
податкового законодавства свідчить
про те, що право платника податку на
податковий кредит виникає в періоді, в
я кому відбулося придбання товарів
(робіт/послуг) або зроблена попередня
оплата, але це право повинно бути
підтверджене належним чином
оформленою податковою накладною.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України,
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

З наведених положень випливає, що
обов'язковою умовою віднесення витрат
підприємства на оплату товарів (робіт,
послуг) до складу валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ є наявність
господарських операцій з придбання цих
товарів (робіт, послуг) підкріплена
належними документами та зв'язок цих
витрат та податкового кредиту з ПДВ з
господарською діяльністю платника.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України № 996-ІV від
16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
996-ІV) передбачено, що бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону
та п.2.4 Положення, первинні документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях та повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного
Положення забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать законодавчим
та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «Шоковіта» укладено угоду шляхом
обміну документами, щодо поставки
сільфонів в кількості 100 шт. на загальну
суму 11502,00 грн. Поставка оформлена
видатковими накладними № 09101 від 09.10.2012
на загальну суму 5 751,00 грн. та № 19111 від
09.11.2012 на загальну суму 5 751,00 грн.

Перевезення товару здійснювалось
позивачем власним автотранспортом
згідно подорожніх листів АСК № 007882 від
19.11.2012 та № 05-ААІ № 019160 від 09.10.2012.

Розрахунки за придбаний товар
проведений позивачем безготівковим
коштом, заборгованість відсутня.

В бухгалтерському обліку позивач
операції по взаємовідносинам з
вказаним контрагентом відобразив
відповідними бухгалтерськими
проводками. Товар оприбуткований
згідно прибуткових ордерів № 883 від
19.11.2012 та № 805 від 09.10.2012.

Сума 9 585,00 грн. включена ПАТ
«Запорізький механічний завод» до
складу витрат за 4 квартал 2012 року.

Сума податку на додану вартість за
податковими накладними позивачем
відображено у реєстрі отриманих
податкових накладних та включено до
складу податкового кредиту декларацій
з ПДВ за листопад 2012 року в сумі 959 грн.

Також, між позивачем та ТОВ
«Будбізнеспром-Т» укладено угоду
шляхом обміну документами, щодо
поставки сільфонів в кількості 50 шт. на
загальну суму 5 751,00 грн. Поставка
оформлена видатковою накладною № 2301
від 23.01.2013 на загальну суму 5 751,00 грн.
ТОВ «Будбізнеспром-Т» виписано
податкову накладну № 491 від 21.01.2013 на
загальну суму 5 751,00 грн., в т.ч. ПДВ 958,50
грн.

Перевезення товару здійснювалось
позивачем власним автотранспортом
згідно подорожнього листа № 053564 від
23.01.2013.

Розрахунки за придбаний товар
проведений позивачем безготівковим
коштом, заборгованість відсутня.

В бухгалтерському обліку позивач
операції по взаємовідносинам з
вказаним контрагентом відобразив
відповідними бухгалтерськими
проводками. Товар оприбуткований
згідно прибуткового ордеру № 58 від
23.01.2013.

Сума 4 793,00 грн. включена ПАТ
«Запорізький механічний завод» до
складу витрат за 2013 рік.

Сума податку на додану вартість за
податковою накладною позивачем
відображено у реєстрі отриманих
податкових накладних та включено до
складу податкового кредиту декларацій
з ПДВ за січень 2013 року в сумі 959 грн.

Також, між позивачем та ТОВ
«Торгівельна Компанія «Будметінвест»
укладено угоду шляхом обміну
документами, щодо поставки олова,
свинцю, кислоти, соди на загальну суму
49704,00 грн. Поставка оформлена
видатковими накладними № РН-02/12/1 від
12.02.2013 на загальну суму 24984,00 грн. та №
РН-03/21/1 від 21.03.2013 на загальну суму 24 720,00
грн.

Перевезення товару здійснювалось
позивачем власним автотранспортом
згідно подорожніх листів АСК № 007945 від
21.03.2013 та № 053413 від 12.02.2013.

Розрахунки за придбаний товар
проведений позивачем безготівковим
коштом, заборгованість відсутня.

В бухгалтерському обліку позивач
операції по взаємовідносинам з
вказаним контрагентом відобразив
відповідними бухгалтерськими
проводками. Товар оприбуткований
згідно прибуткових ордерів № 50 від
21.03.2013 та № 23 від 12.02.2013.

Сума 41 420,00 грн. включена ПАТ
«Запорізький механічний завод» до
складу витрат за 2013 рік.

Крім того, між позивачем та ТОВ
«Укр-Промтех-Комплект» укладено угоду
шляхом обміну документами, щодо
поставки запчастин на загальну суму 2
363,64 грн. Поставка оформлена видатковою
накладною № 33 від 21.02.2014 на загальну
суму 2 363,64 грн. ТОВ
«Укр-Промтех-Комплект» виписано
податкову накладну № 33 від 21.02.2014 на
загальну суму 2 363,64 грн., в т.ч. ПДВ 393,94
грн.

Перевезення товару здійснювалось
позивачем власним автотранспортом
згідно подорожнього листа № 764966 від
21.02.2014.

Розрахунки за придбаний товар
проведений позивачем безготівковим
коштом, заборгованість відсутня.

В бухгалтерському обліку позивач
операції по взаємовідносинам з
вказаним контрагентом відобразив
відповідними бухгалтерськими
проводками. Товар оприбуткований
згідно прибуткового ордеру № 63 від
21.02.2014.

Сума 1 970,00 грн. включена ПАТ
«Запорізький механічний завод» до
складу витрат за 1 квартал 2014 року.

Сума податку на додану вартість за
податковою накладною позивачем
відображено у реєстрі отриманих
податкових накладних та включено до
складу податкового кредиту декларацій
з ПДВ за лютий 2014 року в сумі 394 грн.

Суд звертає увагу на те, що висновки
контролюючого органу по господарським
операціям з ТОВ «Завод Днепросталь»
позивач не оскаржує, у зв'язку із чим
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення від 14.08.2014 №
форми «Р» лише в частині донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ за
основним платежем в розмірі
204 157,28 грн., штрафних санкцій - 102 078,64
грн.

Як зазначалося вище, всі придбані ТМЦ
були своєчасно та в повному обсязі
оприбутковані ПАТ «Запорізький
механічний завод» на підставі
видаткових накладних та прибуткових
ордерів, оплачені, та в подальшому
реалізовані або використані у власній
діяльності, що в свою чергу призвело до
змін в активах підприємства та його
зобов'язаннях і реально спричинило
зміни майнового стану платника
податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні
документи містять назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; особистий підпис особи, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції; первинні
документи виписані реально існуючими
на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські
документи по формі та за змістом
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» та Положенню про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

За таких обставин, суд доходить
висновку, що оглянуті документи не
мають дефектів форми, змісту або
походження, котрі в силу ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст. 44
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

В свою чергу, податковий орган,
говорячи про допущені позивачем
порушення вимог податкового
законодавства посилається на висновки
актів перевірок контрагентів. У
вказаних актах загалом зазначено чи то
про відсутність контрагентів за
адресою місця реєстрації, чи то про
відсутність первинних документів за
адресою знаходження, виробничих
приміщень, трудових ресурсів тощо, що в
свою чергу, на думку фахівців
контролюючих органів свідчить про
вчинення такими суб'єктами
господарювання безтоварних операцій з
метою надання податкової вигоди третім
особам.

Однак, суд зазначає, що чинним
законодавством України на одну із
сторін цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням постачальниками вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників у ланцюгу постачання
або через відсутність висновків
зустрічних перевірок таких
постачальників зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на податковий кредит
з податку на додану вартість, яке
виникло в результаті сплати податку на
додану вартість при придбанні товарів
(робіт, послуг).

Податковий кодекс України виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Несплата
продавцем податку на додану вартість
до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту. Така правова позиція
викладена, зокрема, в постановах
Верховного Суду України від 22.10.2010, від
31.01.2011.

На переконання суду, порушення
юридичною особою-контрагентом вимог
законодавства про оподаткування не
може призводити до недійсності всіх
угод, укладених з моменту державної
реєстрації такої юридичної особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавляє правового
значення видані за цими господарськими
операціями податкові накладні.

Законодавство не містить певних
критеріїв добросовісності платника
податків. Водночас, слід визнати
обґрунтованим застосування на
практиці цього підходу, оскільки
подібне розмежування платників
податків дозволяє індивідуалізувати
юридичну відповідальність особи та
забезпечити дотримання правопорядку у
галузі оподаткування навіть за
наявності певних прогалин у
законодавстві. У разі, якщо дії
платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву у їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних.
Прикладом подібного підходу є
постанова Верховного Суду України від
09 вересня 2008 року.

Зокрема, ст. 61 Конституції України
закріплює принцип індивідуального
характеру юридичної відповідальності
особи.

Постановою Верховного Суду України від
11.01.2011 по справі ЗАТ «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ
зазначено, що чинне законодавство
України не ставить в залежність
виникнення у платника ПДВ права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського
Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав
проти України» та від 22.01.2009 «Булвес»
АД проти Болгарії, які згідно ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права, вказано на те, що коли
Держави-члени Конвенції володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань…Суд вважає, що коли
національна влада за відсутності
будь-яких вказівок на пряму участь
фізичної або юридичної особи у
зловживаннях, пов'язаних зі сплатою
ПДВ, що нараховується при низці
операцій з поставок, або будь-яких
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все таки карає одержувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії чи бездіяльність постачальника,
який знаходився поза контролем
одержувача і по відношенню до якого не
було засобів відстеження і
забезпечення його старанності, то
влада виходить за розумні межі і
порушує справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
загальних інтересів і вимогами захисту
права власності.

Щодо порушення вимог податкового
законодавства по операціям з
металобрухту.

В акті перевірки зазначено, що ПАТ
«Запорізький механічний завод»
виписано податкові накладні на
поставку металобрухту в адресу
наступних підприємств (згідно переліку
арк. 25-27 акту перевірки) без ПДВ.

Тобто, ПАТ «Запорізький механічний
завод» здійснювало операції з поставки
одержаних від власного виробництва
відходів та брухту чорних металів, які
відповідно до п. 23 підрозділу 2 розділу
ХХ ПК України звільняються від
оподаткування.

При цьому, контролюючий орган вважає,
що використовуючи таким чином
придбаний товар частково в операціях
звільнених від оподаткування,
підприємство не здійснило нарахування
податкових зобов'язань за товарами, під
час придбання яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту. Оскільки придбана
підприємством металопродукція
частково використовувалась для
виробництва, а частково - у звільнених
від оподаткування операціях з
реалізації металобрухту, ПАТ
«Запорізький механічний завод» був
зобов'язаний нараховувати податкові
зобов'язання з ПДВ у періодах, в яких
такі операції були здійснені,
розрахувавши їх із вартості
реалізованого металобрухту.

Також перевіркою встановлено, що при
оприбуткуванні відходів від
виробництва на склад підприємство
здійснювало нарахування податкових
зобов'язань на металобрухт відповідно
до виписаних податкових накладних
(перелік наведено на стор. 27-28 акту
перевірки). Зазначені суми ПДВ
відображені в реєстрах виданих
податкових накладних та включені до
складу податкових зобов'язань
декларації з ПДВ за відповідні звітні
періоди.

Контролюючим органом вирахувана сума
заниження ПАТ «Запорізький механічний
завод» податкових зобов'язань з ПДВ при
здійсненні операцій з реалізації
металобрухту наступним чином: сума ПДВ,
що підлягала нарахуванню на суму
реалізації металобрухту - сума ПДВ, що
була самостійно нарахована
підприємством = заниження податкових
зобов'язань з ПДВ.

Однак, суд не погоджується з такими
висновками податкового органу та
зазначає наступне.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно з п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі
здійснення операцій відповідно до
пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база
оподаткування за необоротними
активами визначається виходячи з
балансової (залишкової) вартості, що
склалася станом на початок звітного
(податкового) періоду, протягом якого
здійснюються такі операції (у разі
відсутності обліку необоротних
активів - виходячи із звичайної ціни), а
за товарами/послугами - виходячи з
вартості їх придбання.

Пунктом 198.5 ст.198 Податкового кодексу
України платник податку зобов'язаний
нарахувати податкові зобов'язання
виходячи з бази оподаткування,
визначеної відповідно до пункту 189.1
статті 189 цього Кодексу, за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися: а) в
операціях, що не є об'єктом
оподаткування (крім випадків
проведення операцій, передбачених
підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196
цього Кодексу); б) в операціях,
звільнених від оподаткування
відповідно до цього Кодексу,
міжнародних договорів (угод) (крім
випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 197.1.28 пункту
197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в
операціях, що здійснюються платником
податку в межах балансу платника
податку, у тому числі передача для
невиробничого використання,
переведення виробничих необоротних
активів до складу невиробничих
необоротних активів; г) в операціях, що
не є господарською діяльністю платника
податку.

Платник податку може включити на
підставі бухгалтерської довідки до
податкового кредиту виходячи з бази
оподаткування, визначеної відповідно
до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу,
суми податку, сплачені (нараховані) у
вартості товарів/послуг, необоротних
активів, що не були включені до складу
податкового кредиту при придбанні або
виготовленні таких товарів/послуг,
необоротних активів, та/або з яких були
визначені податкові зобов'язання
відповідно до цього пункту, у разі якщо
такі товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, у тому числі
переведення невиробничих необоротних
активів до складу виробничих
необоротних активів. З метою
застосування цього пункту податкові
зобов'язання і податковий кредит
визначаються на дату початку
фактичного використання
товарів/послуг, необоротних активів,
визначену в первинних документах,
складених відповідно до Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Судом встановлено та не заперечується
представниками контролюючого органу,
що ПАТ «Запорізький механічний завод»
придбавався товар - труби металеві та
заготівки вкладишів, у зв'язку із
придбанням якого сплачені товариством
суми ПДВ відносились до складу
податкового кредиту, була повністю
залучена до виробничого процесу із
виготовлення продукції позивача з
метою її подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Технологічний процес такого
виробництва неможливий без одержання
відходів у вигляді металобрухту, який
товариство, на підставі п. 23 підрозділу
2 «Особливості справляння податку на
додану вартість» розділу XX «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України мало право поставляти і
поставляло без нарахування ПДВ.

Як зазначено у п.23 підрозділу 2
«Особливості справляння податку на
додану вартість» розділу XX «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
тимчасово до 1 січня 2014 року від
оподаткування податком на додану
вартість звільняються операції з
постачання, у тому числі операції з
імпорту відходів та брухту чорних і
кольорових металів та деревини
товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ
ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної
підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00). Переліки
таких відходів та брухту чорних і
кольорових металів затверджуються
Кабінетом Міністрів України. Операції
з вивезення в митному режимі експорту
товарів, зазначених у цьому пункті,
звільняються від оподаткування
податком на додану вартість.

Отже, норми п.23 підрозділу 2
«Особливості справляння податку на
додану вартість» розділу XX «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України є спеціальними по відношенню
до норм п.198.5 ст.198 Податкового кодексу
України, а тому мають пріоритет у
застосуванні та повинні бути
застосовані до наведених спірних
правовідносин.

З огляду на викладене, доводи
відповідача про обов'язковість
нарахування податкових зобов'язань при
постачанні відходів чорних металів на
підставі п.198.5 ст.198 Податкового кодексу
України прямо суперечить нормі п.23
підрозділу 2 «Особливості справляння
податку на додану вартість» розділу XX
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України.

Суд зазначає, що законодавцем чітко
врегульовано неможливість здійснення
коригувань податкового кредиту з ПДВ
по операціям з постачання платником
податків брухту чорних металів, які
утворились внаслідок обробки
заготовок на виробництві.

Так, відповідно до п.199.1 ст.199 ПК України
у разі якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги, необоротні активи
частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.

Відповідно до п.199.6 ст.199 ПК України
правила цієї статті не застосовуються
та податковий кредит не зменшується в
разі: проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу; постачання
платником податку відходів і брухту
чорних і кольорових металів, які
утворилися в такого платника внаслідок
переробки, обробки, плавлення товарів
(сировини, матеріалів, заготовок тощо)
на виробництві, будівництві,
розібранні (демонтажу) ліквідованих
основних фондів та інших подібних
операцій; проведення операцій,
передбачених підпунктом 197.1.28 пункту
197.1 статті 197 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена і ВСУ у
постанові від 16.10.2012 у справі № 21-291а12.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що
висновок податкового органу,
викладений в акті перевірки від 29.07.2014
№ 759/2201/01056280, про порушення ПАТ
«Запорізький механічний завод» вимог
.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.4, п. 138.8 ст.138, п. п. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 189.1 ст. 189, п. п.
192.1.1 п. 192.1, п. 192.3 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198,
п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст.
200 ПК України є помилковим та
спростовується дослідженими під час
розгляду справи доказами.

Отже, суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову, а тому податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 14.08.2014 № форми «Р» в
частині донарахування податкового
зобов'язання з ПДВ за основним платежем
в розмірі 204 157,28 грн., штрафних санкцій -
102 078,64 грн. та від 14.08.2014 № форми
«Р», № форми «В4», № форми
«В1», № форми «В1», № форми
«Р», № форми «П» слід визнати
протиправним та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись
ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Запорізький
механічний завод» до Державної
податкової інспекції у Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання нечинними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Комунарському районі м. Запоріжжя
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області від 14.08.2014 №
форми «Р» в частині донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ за
основним платежем в розмірі
204 157,28 грн., штрафних санкцій - 102 078,64
грн.; визнати протиправними та
скасувати в повному обсязі податкові
повідомлення-рішення від 14.08.2014 №
форми «Р», № форми «В4», №
форми «В1», № форми «В1»,
№ форми «Р», № форми «П».

Присудити з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Запорізький механічний
завод» 487,20 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко