Справа № 826/14915/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2014 року 08:59
№ 826/14915/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: головуючого судді Іщука
І.О., суддів Погрібніченко І.М., Шулежко
В.П., розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 до третя
особа:Державної виконавчої служби
України Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор плюс»провизнання
протиправними дії, скасування
постанови,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України (далі по тексту - відповідач),
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор плюс», в якому
просить:

- визнати протиправними дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Канцедала Олександра Олександровича
щодо винесення постанови від 14.08.2014
року по виконавчому провадженню ВП №
23224716 про передачу на зберігання
представнику стягувача ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
за довіреністю ОСОБА_4 будинок під
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0600
га, що розташована в АДРЕСА_1,
кадастровий номер :01:041:0052, що
належать на праві власності ОСОБА_1;

- скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Канцедала Олександра Олександровича
від 14.08.2014 року по виконавчому
провадженню ВП № 23224716 про передачу на
зберігання представнику стягувача ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
за довіреністю ОСОБА_4 будинок під
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0600
га, що розташована в АДРЕСА_1,
кадастровий номер :01:041:0052, що
належать на праві власності ОСОБА_1.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач, передавши
житловий будинок, в якому знаходиться
рухоме майно боржника та земельну
ділянку на відповідальне зберігання не
боржнику, а представнику стягувача -
ОСОБА_4 порушив права боржника ОСОБА_1
як власника рухомого майна з
урахуванням ч. 1 ст. 319 ЦК України, якою
передбачено, що власник володіє,
користується та розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Заяви про розгляд справи без його
участі або клопотання про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.
Через канцелярію суду надійшли
письмові заперечення, в яких зазначає,
що діяв в межах своїх повноважень та
чинного законодавства України. На
підтвердження правомірності своїх дій
посилається на те, що зберігача
попереджено про кримінальну та
матеріальну відповідальність, щодо
арештованого майна боржника, а
постанову про передачу майна на
зберігання прийнято на підставі акту
опису і арешту майна від 05.04.2012 р. та
передано на відповідальне зберігання
представнику ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс».

Представник третьої особи в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував та просив відмовити в їх
задоволенні з огляду на їх
необґрунтованість.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди
для розгляду справи у судовому
засіданні, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, а також
зважаючи на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд в
судовому засіданні 07 жовтня 2014 року
дійшов висновку про можливість
розгляду справи у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

В С Т А Н О В И В:

Головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Департаменту Державної виконавчої
служби України Міністерства юстиції
України Бондарем Валерієм
Миколайовичем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 23224716, на підставі виконання
виконавчого напису, виданого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 01.07.2010
р. № 4352 про звернення стягнення на
майно ОСОБА_1, а саме: будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку (кадастровой номер:
:01:04:00052) площею 0,0600 га, що
розташована за адресою АДРЕСА_1.

Право власності позивача на
вищезазначене майно, підтверджується,
свідоцтвом на нерухоме майно від 21.06.2013
р, державним актом на право власності
на земельну ділянку від 04.09.2007 р., які
наявні в матеріалах справи.

На підставі іпотечного договору №
1252-Ф/ІІІ-І від 18.07.20008 р., укладеним між
ОСОБА_1 та ЗАТ «Сведбанк Інвест»,
правонаступником якого є ПАТ
«Светбанк», майно позивача передано у
іпотеку .

Актом опису і арешту майна від 05.04.2012 р.
будинок та земельна ділянка, що
належать боржникові ОСОБА_1 передано на
відповідальне зберігання представнику
ПП «Нива-В.Щ.» Харлапчуку М.В.

Ухвалою по справі № 367/8827/13-ц від 13.12.2013
р. Ірпінським міським судом Київської
області змінено сторону у виконавчому
провадження ПАТ «Сведбанк»
правонаступником -ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор плюс».

Відповідно до ухвали Апеляційного суду
Київської області від 08.05.2014 р. №
22ц/780/1832/14 ухвалу від 13.12.2013 р № 367/8827/13-ц
залишено без змін.

Постановою про заміну сторони
виконавчого провадження від 28.01.2014 р. №
23224716 змінено стягувача у виконавчому
провадженні № 23224716 на ТОВ
«Факторингову компанію Вектор плюс».

Відповідно до клопотання представника
стягувача ТОВ «Факторингову компанію
Вектор Плюс» про передачу майна на
зберігання ОСОБА_4, майно, яке
перебувало на відповідальному
зберіганні у представника ПП
«Нива-В.Ш.» - Харлапчука М.В., передано на
відповідальне зберігання іншому
зберігачеві, а саме: представнику
стягувача за довіреністю ОСОБА_4

Постановою ВП № 23224716 від 14.08.2014 р.
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Канцедалом О.О., передано майно
боржника, а саме: будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку (кадастровий номер:
:01:04:00052) площею 0,0600 га, що
розташована за адресою АДРЕСА_1,
зберігачеві.

Вважаючи вищезазначену постанову про
передачу майна на зберігання
протиправною, позивач звернувся до
суду з позовом щодо її скасування.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року N 606-XIV (далі - Закон
України № 606-XIV) виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 11 Закону України № 606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 5 ч. 3 ст.11 Закону України № 606-XIV
передбачено, що державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право: накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

Пунктом 4 ч. 2 ст.17 відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: виконавчі написи
нотаріусів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 57 Закону
України № 606-XIV арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Частинами 1 та 2 ст. 59 Закону України №
606-XIV майно, на яке накладено арешт, за
винятком майна, зазначеного в частині
восьмій статті 57 цього Закону,
передається на зберігання боржникові
або іншим особам (далі - зберігач),
призначеним державним виконавцем, під
розписку в акті опису. Копія акта опису
майна видається боржнику, стягувачу, а
в разі якщо обов'язок зберігання майна
покладено на іншу особу, - також
зберігачу. Зберігач може користуватися
майном, переданим йому на зберігання,
якщо особливості такого майна не
призведуть до його знищення або
зменшення цінності внаслідок
користування.

Відповідно до п. 4.2.6 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, у разі необхідності після
передачі майна на зберігання за
постановою державного виконавця таке
майно може бути передано на зберігання
іншому зберігачу. У постанові
зазначаються причина передачі майна
іншому зберігачу, прізвище, ім'я та по
батькові зберігача, який здійснював
зберігання майна, та прізвище, ім'я та
по батькові нового зберігача.
Постанова підписується державним
виконавцем. У постанові робиться
попередження новому зберігачеві майна
про кримінальну та іншу
відповідальність, встановлену
законодавством, за його розтрату,
відчуження, приховування, підміну,
пошкодження, знищення або інші
незаконні дії з майном, на яке
накладено арешт. Копія постанови
вручається новому зберігачу, до якої
додається копія акта опису та арешту
майна.

Позивач в позовній заяві зазначає, що
не отримувала постанову державного
виконавця від 14.08.2014, а лише 16.09.2014 р.
представником за довіреністю ОСОБА_9 в
приміщенні ДВС України було отримано
вказану постанову.

Однак, суд не може погодитись з
позивачем, з огляду та те, в журналі
реєстру вихідної кореспонденції (книга
№ 11) 2014 року є запис про те, що зазначена
постанова 15.08.2014 р., разом із
супровідним листом була направлена
ОСОБА_1 за адресою, визначеною у
виконавчому документі.

Відповідачем на підставі звернень
ОСОБА_1, щодо неналежного зберігання
майна, постановою Голови ДВС України
від 18.09.2014 р. утворено виконавчу групу з
виконання виконавчого документа, що
підтверджується листом від 01.10.2014 р., в
якому також зазначає що подальше
виконання виконавчого документа буде
організовано відповідно до вимог
чинного законодавства, а питання щодо
передачі арештованого майна на
зберігання може бути вирішено після
перевірки інформації про псування
майна.

З огляду на все вищезазначене, суд
доходить висновку, що державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Канцедал О.О., діяв
згідно чинного законодавства України
та в межах своїх повноважень, а тому
постанову ВП № 23224716 від 14.08.2014 р. про
передачу майна на зберігання, було
винесено правомірно.

За таких обставин у суду не має підстав
для визнання дій відповідача
протиправними та скасування постанови
про передачу майна на зберігання від ВП
№ 23224716 від 14.08.2014 р.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведена правомірність
його дій, в свою чергу, позивач не довів
обставин в обґрунтування своїх
позовних вимог, у зв'язку з чим, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати не підлягають
поверненню.

Керуючись положеннями статей 69-71, 94,
160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її проголошення особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
І.О. Іщук

Судді

І.М.Погрібніченко

В.П.Шулежко