Справа № 2а/1270/1446/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/42947/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства «Свердловантрацит»

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2012
року

у справі за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
Луганське ОВ ФСЗІ) до Відділу державної
виконавчої служби Свердловського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС Свердловського МУЮ), третя особа -
Державне підприємство
«Свердловантрацит» в особі
відокремленого підрозділу «Групова
збагачувальна фабрика «Центроспілка»
(далі - ДП «Свердловантрацит»), про
визнання незаконною та скасування
постанови,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року Луганське ОВ ФСЗІ
звернулося до суду з позовом про
визнання незаконною та скасування
постанови ВДВС Свердловського МУЮ від
31 січня 2011 року ВП № 5098348 про зупинення
виконавчого провадження, винесеної на
підставі пункту 15 частини першої
статті 37 Закону України від 21 квітня 1999
року № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон № 606-XIV), а
саме: у зв'язку із внесенням ДП
«Свердловантрацит» до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу (далі - Реєстр), які беруть
участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України від 23 червня 2005 року № 2711-IV «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 2711-IV).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що заборгованість ДП
«Свердловантрацит» перед Луганським
ОВ ФСЗІ є несплатою
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів, яка не
пов'язана з розрахунком за енергоносії
та не є податковим боргом, тому
внесення Підприємства до Реєстру не
може бути підставою для зупинення
виконавчого провадження.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року, яку залишено без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2012
року, позов задоволено. Визнано
незаконною та скасовано постанову ВДВС
Свердловського МУЮ від 31 січня 2011 року
ВП № 5098348 про зупинення виконавчого
провадження.

У касаційній скарзі ДП
«Свердловантрацит» порушує питання
про скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалення
нового судового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. Зазначає,
що судами порушено норми матеріального
та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами встановлено, що постановою
Господарського суду Луганської
області від 20 серпня 2007 року задоволено
позовні вимоги та стягнуто з ДП
«Свердловантрацит» на користь
Луганського ОВ ФСЗІ
адміністративно-господарські санкції
у сумі 99438,39 грн.

ВДВС Свердловського МУЮ відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання зазначеного рішення суду.

Постановою ВДВС Свердловського МУЮ від
31 січня 2011 року ВП № 5098348 зупинено
виконавче провадження у зв'язку з тим,
що ДП «Свердловантрацит» внесено до
реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, що
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості, згідно із Законом №
2711-IV.

Відповідно до статті 20 Закону України
від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи зі 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських
санкцій і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Частиною другою статті 2 Закону № 2711-ІV
передбачено, що дія цього Закону
поширюється на підприємства
паливно-енергетичного комплексу, а
також інших учасників розрахунків, які
мають або перед якими є заборгованість,
що виникла внаслідок неповних
розрахунків за енергоносії.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1
вказаного Закону учасниками
розрахунків є: підприємства
паливно-енергетичного комплексу,
суб'єкти господарської діяльності,
розпорядники коштів державного та
місцевих бюджетів, державні цільові
фонди, Державний комітет України з
державного матеріального резерву,
правонаступники ліквідованих фондів,
що були передбачені законодавством,
розпорядники цільового галузевого
фонду створення ядерно-паливного циклу
Міністерства палива та енергетики
України, які мають дебіторську або
кредиторську заборгованість та
здійснюють заходи щодо її погашення на
умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1.4 цієї ж статті до
заборгованості відноситься
підтверджена учасниками розрахунків
на розрахункову дату сума коштів, яка: 1)
підлягає сплаті за товари, роботи
(послуги), спожиті у процесі
виробництва (видобутку), передачі
(транспортування) та/або постачання
енергоносіїв, відповідно до укладених
договорів або з інших підстав,
передбачених законом, у тому числі суми
пені, штрафних та фінансових санкцій,
але не сплачена; 2) є податковим боргом
та підлягає сплаті, але не сплачена, до
бюджетів усіх рівнів та державних
цільових фондів, у тому числі
ліквідованих; 3) підлягає сплаті, але не
сплачена, до цільового галузевого
фонду створення ядерно-паливного циклу
Міністерства палива та енергетики
України; 4) передбачена видатками
бюджетів усіх рівнів, але не отримана
суб'єктами господарської діяльності, у
тому числі за пільгами та субсидіями,
для сплати за спожиті енергоносії; 5)
підлягає сплаті і виникла внаслідок
відсутності у Державному бюджеті
України минулих років видаткових
статей або передбачення видатковими
статтями часткового фінансування
видатків для розрахунків за
енергоносії, у тому числі за пільгами
та субсидіями (трансфертами), спожиті
підприємствами, організаціями,
закладами та установами, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів; 6)
є заборгованістю казенних підприємств,
у тому числі тих, які були казенними
станом на 1 січня 2011 року, за
зобов'язаннями з оплати електричної
енергії у розмірі станом на 1 липня 2011
року, що є непогашеними на дату
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань врегулювання
заборгованості за електричну енергію».
Наведеною нормою встановлено
вичерпний перелік сум коштів, що
підпадають під визначення
заборгованості при застосуванні цього
Закону, на які поширюється положення
пункту 15 статті 37 Закону № 606-ХІV щодо
обов'язкового зупинення виконавчого
провадження.

Відповідно до положень Закону № 2711-ІV
його дія поширюється на
паливно-енергетичні підприємства та
суб'єкти господарської діяльності,
перераховані в пункті 1.3 статті 1, щодо
заборгованості, яка виникла внаслідок
несплати або неповних розрахунків за
енергоносії; позивач не належить до
учасників розрахунків; борг
відповідача не є боргом у сфері
енергопостачання (енергоспоживання) чи
несплатою за електроенергію або
податковим боргом; спірний борг виник
унаслідок стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу зі створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, на які не поширюються норми
податкового законодавства і Закону №
2711-ІV.

З наведеного вбачається, що на
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу зі створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів не поширюються вимоги статті
37 Закону № 606-ХІV, а тому постанова ВДВС
про зупинення виконавчого провадження,
прийнята з підстав внесення Товариства
до Реєстру, є незаконною.

Така правова позиція викладена
Верховним Судом України, зокрема у
постанові від 18 грудня 2012 року у справі
№ 21-405а12.

Згідно із частиною 1 статті 244-2 КАС
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів про
безпідставність позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, тому
підстав для скасування ухвалених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суд не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Свердловантрацит»
відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський М.І.
Мойсюк