Справа № 810/3338/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3338/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому
Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20.06.2014 у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління соціального
захисту населення Згурівської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції із позовом, в якому просив:
визнати дії управління соціального
захисту населення Згурівської
районної державної адміністрації
Київської області щодо відмови ОСОБА_2
у наданні статусу інваліда війни
неправомірними; зобов'язати управління
соціального захисту населення
Згурівської районної державної
адміністрації Київської області
надати ОСОБА_2 статус інваліда війни
відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», та
видати відповідне посвідчення і
нагрудний знак.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.06.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що ухвалена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нову, якою позовні вимоги
задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 проходив службу в органах
внутрішніх справ України, а саме в
Згурівському РВ ГУ МВС України в
Київській області, вислуга на день
звільнення (30.12.2013) складає 18 років 03
місяці 29 днів.

25.02.2009 близько 16 год. 30 хв. 25.02.2009 з метою
отримання дактилокарти у відділенні
дільничних інспекторів міліції
Згурівського РВ ОСОБА_2 спустився по
сходах зі службового кабінету
Згурівського РВ до фойє РВ. Прямуючи до
кабінетів дільничних інспекторів
міліції Згурівського РВ вийшов на
подвір'я, зробивши кілька кроків на
обледенілих та засніжених сходах біля
входу в РВ, послизнувся та впав і
втратив свідомість.

Свідоцтвом про хворобу від 07.11.2013 № 173/3в
встановлено діагноз та захворювання,
пов'язане з проходженням служби в
органах внутрішніх справ.

13.12.2013 наказом ГУ МВС України в
Київській області № 991 о/с ОСОБА_2
звільнено у запас через хворобу за п. 64
«б» Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ.

Відповідно до довідки від 10.02.2014
розслідування нещасного випадку, який
стався 25.02.2009 вказаний нещасний випадок
стався в період проходження служби при
виконанні службових обов'язків.

З 06.02.2014 по 08.02.2014 було проведено
розслідування, за висновками
матеріалів розслідування нещасного
випадку старшим експертом сектору ТКЗР
Яготинського РВ, Згурівського РВ та
Переяслав-Хмельницького МВ відділу
організації роботи ТКЗ ОВС НДЕКЦ при
ГУМВС України в Київській області
майором міліції ОСОБА_2, встановлено, що
останній отримав тілесні ушкодження в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ при виконанні
службових обов'язків.

Постановою військово-лікарської
комісії ГУ МВС України в Київській
області від 12.02.2014 № 11/3-в визначено
захворювання, діагноз та встановлено
причинний зв'язок травми з виконанням
службових обов'язків, а також те, що
захворювання ОСОБА_2 також пов'язані з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК
від 13.02.2014 № 0401915 позивачу з 12.02.2014
встановлено інвалідність ІІ групи у
зв'язку із травмою, пов'язаною з
виконанням службових обов'язків (а.с. 10).

25.02.2014 позивачу видано пенсійне
посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 (а.с.
8), відповідно до якого встановлено
пенсію по інвалідності (ІІ група,
інвалід армії) з терміном дії до 31.01.2015.

26.02.2014 позивачу видано посвідчення
ветерана органів внутрішніх справ №
046430 з терміном дії до 01.03.2015 (а.с. 9).

У лютому 2014 року позивач звернувся до
управління соціального захисту
населення Згурівської районної
державної адміністрації Київської
області із заявою на встановлення
статусу інваліда війни (а.с. 31-32).

За результатом розгляду вказаної заяви
управління соціального захисту
населення Згурівської районної
державної адміністрації Київської
області листом від 25.02.2014 № 677
повідомило позивача про зміст положень
ст. 4 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та необхідність
надання документального підтвердження
про те, що нещасний випадок (травма) був
пов'язаний з захистом Батьківщини, а
також висловлено прохання надати
документи з посиланням на наказ чи
розпорядження про залучення у діях,
пов'язаних із захистом Батьківщини.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідно до ст. 4
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» ветеранами війни є особи, які
брали участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники
бойових дій, інваліди війни, учасники
війни, а проаналізувавши матеріали
справи ОСОБА_2 не відноситься до жодної
категорії осіб, визначених ст. 4
вказаної норми Закону, тобто до осіб,
які брали участь у захисті Батьківщини
чи в бойових діях на території інших
держав.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
йому неправомірно відмовлено у наданні
статусу інваліда війни, оскільки він є
інвалідом ІІ групи внаслідок нещасного
випадку, який стався в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ, відтак має право на
отримання статусу інваліда війни на
підставі норм Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Колегія суддів вважає доводи апелянта
обґрунтованими та не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» до інвалідів
війни належать особи з числа
військовослужбовців діючої армії та
флоту, партизанів, підпільників,
працівників, які стали інвалідами
внаслідок поранення, контузії,
каліцтва, захворювання, одержаних під
час захисту Батьківщини, виконання
обов'язків військової служби
(службових обов'язків) чи пов'язаних з
перебуванням на фронті, у
партизанських загонах і з'єднаннях,
підпільних організаціях і групах та
інших формуваннях, визнаних такими
законодавством України, в районі
воєнних дій, на прифронтових дільницях
залізниць, на спорудженні оборонних
рубежів, військово-морських баз та
аеродромів у період громадянської та
Великої Вітчизняної воєн або з участю в
бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» встановлено, що
до інвалідів війни належать також
інваліди з числа осіб начальницького і
рядового складу органів Міністерства
внутрішніх справ і органів Комітету
державної безпеки колишнього Союзу
РСР, Міністерства внутрішніх справ
України, Служби безпеки України, Служби
зовнішньої розвідки України та інших
військових формувань, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, каліцтва або захворювання,
одержаних під час виконання службових
обов'язків, ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, ядерних
аварій, ядерних випробувань, участі у
військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, інших уражень ядерними
матеріалами.

Колегія суддів вважає, що інвалідність
позивач отримав саме внаслідок
нещасного випадку, який стався в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
міліцію» міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
міліцію» основними завданнями міліції
є: забезпечення особистої безпеки
громадян, захист їх прав і свобод,
законних інтересів; запобігання
правопорушенням та їх припинення;
охорона і забезпечення громадського
порядку; виявлення кримінальних
правопорушень; участь у розкритті
кримінальних правопорушень та розшуку
осіб, які їх вчинили, у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством;
забезпечення безпеки дорожнього руху;
захист власності від злочинних та
кримінально протиправних посягань;
виконання адміністративних стягнень;
участь у поданні соціальної та
правової допомоги громадянам, сприяння
у межах своєї компетенції державним
органам, підприємствам, установам і
організаціям у виконанні покладених на
них законом обов'язків.

Також, колегія суддів зазначає, що
відповідно до Порядку розслідування та
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи МВС
України, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 27.12.2002 № 1346, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за
№ 83/7404, після проведення розслідування
нещасного випадку складається акт за
формою Н-1, де у пункті 14 зазначається
висновок: нещасний випадок (поранення)
стався в період проходження служби
(вказується один з наступних
висновків): 1) при виконанні службових
обов'язків; 2) при виконанні службових
обов'язків, пов'язаних з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку,
громадської безпеки, боротьбі зі
злочинністю.

Згідно з висновком акту від 07.02.2014 № 1
про нещасний випадок (по формі Н-1) (а. с.
23-26), складеного за результатом
розслідування факту нещасного випадку,
що стався 25.02.2009, ОСОБА_2 отримав тілесні
ушкодження в період проходження служби
в органах внутрішніх справ при
виконанні службових обов'язків.

Як було зазначено вище, 25.02.2009 близько 16
год. 30 хв. 25.02.2009 з метою отримання
дактилокарти у відділенні дільничних
інспекторів міліції Згурівського РВ
ОСОБА_2 спустився по сходах зі
службового кабінету Згурівського РВ до
фойє РВ; прямуючи до кабінетів
дільничних інспекторів міліції
Згурівського РВ вийшов на подвір'я,
зробивши кілька кроків на обледенілих
та засніжених сходах біля входу в РВ,
послизнувся та впав і втратив
свідомість. Внаслідок отриманих
тілесних ушкоджень, йому була
встановлена ІІ група інвалідності.

З довідки про виконання плану основних
заходів від 27.03.2009 вбачається, що
позивач здійснює контроль щодо
заповнення дактилокарт осіб взятих на
оперативний облік РВ.

Згідно листа начальника ВКР
Згурівського РВ ГУ МВС України в
Київській області Кононенка І.М. від
25.02.2009 № 7, що погоджено начальником
Згурівського РВ ГУ МВС України в
Київській області Сухопарою М.М.,
позивачу надано вказівку провести
дактилоскопіювання підоблікових осіб,
котрі доставлені до приміщення
Згурівського РВ 25.02.2009.

Відповідно до листа-відповіді НДЕКЦ
при ГУ МВС України в Київській області
від 03.03.2009 вих. № 6/17 позивачем було
проведено дактилоскопіювання
підоблікових осіб та проведена
перевірка за слідотекою.

Також, це було зафіксоване в журналі №
37 реєстрації участі працівників
експертно-криміналістичного
підрозділу як спеціаліста у слідчих
діях та оперативно-розшукових заходах.

При цьому, вказані докази не були
подані до суду першої інстанції,
оскільки до заяви додані інші докази
форми, встановленої Порядком
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань та
аварій, що сталися в органах і
підрозділах системи МВС України,
затвердженим наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 27.12.2002 №
1346, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404), а саме:
довідка від 10.02.2014, висновок матеріалів
розслідування нещасного випадку,
постанова Військово-лікарської
комісії ГУ МВС України в Київській
області від 12.02.2014 № 11/3-в, довідка до
акта огляду МСЕК № 0401915 від 13.02.2614, що
підтверджують саме отримання
інвалідності під час проходження
служби в МВС та під час виконання ним
службових обов'язків.

Як встановлено актом розслідування
нещасного випадку (форма Н-5), акту № 1
про нещасний випадок (форма Н-1) позивач
отримав травму в результаті падіння з
висоти власного зросту на сходах, яке
мало місце 25.02.2009 в стм. Згурівка
Київської області біля Згурівського РВ
ГУ МВС України, коли він слідував у
відділення дільничних інспекторів
міліції Згурівського РВ для отримання
дактилокарти, тобто при виконанні ним
службових обов'язків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що,
виходячи з положень Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» не обов'язково,
щоб інвалідність наступила внаслідок
поранення, контузії, каліцтва або
захворювання, одержаних під час
захисту Батьківщини чи бойових дій або
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи, ядерних аварій, ядерних
випробувань, участі у військових
навчаннях із застосуванням ядерної
зброї, інших уражень ядерними
матеріалами.

В контексті зазначеного Закону, до
інвалідів війни прирівнюються й особи
начальницького і рядового складу
органів Міністерства внутрішніх справ,
які стали інвалідами, в тому числі,
внаслідок виконання службових
обов'язків.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 13.02.2014 у справі № К/800/26397/13.

Більш того, відповідно до пункту 3.9
Порядку розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи МВС
України, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 27.12.2002 № 1346, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за
№ 83/7404, нещасний випадок є таким, що
трапився при виконанні службових
обов'язків, якщо він стався в період
проходження служби під час:
перебування на робочому місці, на
території підрозділу або в іншому
місці роботи чи служби (далі - роботи)
протягом робочого часу або, за
дорученням керівника, в неробочий час;
приведення в порядок знарядь праці,
засобів захисту, одягу перед початком
роботи і після її закінчення, виконання
правил особистої гігієни; проведення
навчання, тренувань, обов'язкових
фізичних занять у встановлений час;
використання власного транспорту в
інтересах підрозділу з дозволу або за
дорученням керівника; подання
підрозділом шефської допомоги;
провадження дій в інтересах
підрозділу, у якому проходить службу
(працює) потерпілий; перебування в
транспортному засобі або на його
стоянці, на території вахтового селища,
у тому числі під час змінного
відпочинку, якщо причина нещасного
випадку (у тому числі поранення)
пов'язана з виконанням потерпілим
службових (трудових) обов'язків або з
дією на нього небезпечного чи
шкідливого фактора чи середовища;
прямування працівника до об'єкта (між
об'єктами) обслуговування за
затвердженими маршрутами або до
будь-якого об'єкта за дорученням
керівника; прямування до місця
відрядження та в зворотному напрямку
відповідно до завдання про
відрядження.

За змістом пункту 3.11 Порядку
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань та
аварій, що сталися в органах і
підрозділах системи МВС України,
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 27.12.2002 №
1346, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404
нещасний випадок є таким, що трапився
при виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку,
громадської безпеки, у боротьбі зі
злочинністю, якщо він трапився в період
проходження служби: унаслідок
безпосереднього впливу правопорушника
(злочинця) на працівника (учинення
опору, захват заручником, напад на
працівника, який перебуває не при
виконанні службових обов'язків, з метою
помсти за законні дії з припинення
правопорушення, затримання або
викриття правопорушника в період
служби тощо); при ліквідації аварій,
пожеж, стихійних явищ або їх наслідків;
при виконанні службового або
громадського обов'язку з рятування
людського життя, охорони державного,
громадського або особистого майна
громадян, захисту їх честі та гідності;
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами України та
нормативно-правовими актами МВС
України.

Отже, колегія суддів зазначає, що
нещасний випадок, що стався за
обставин, пов'язаних з виконанням
службових обов'язків, зазначених у
пунктах 3.9, 3.11 Порядку, комісія з
розслідування має визнавати таким, що
трапився в період проходження служби і
пов'язаний з виконанням службових
обов'язків.

Колегія суддів приходить до висновку,
що системний аналіз наведених норм
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на отримання статусу інваліда
війни згідно з п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
законодавець пов'язує з тим, що
інвалідність працівника сталася в
період проходження служби при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних, зокрема, з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку
та наявністю передбачених Порядком
обставин, що призвели до травмування чи
захворювання.

Щодо позовних вимог про видачу
посвідчення інваліда війни і
нагрудного знаку колегія суддів
зазначає наступне.

Абзацом 2 пункту 7 Положення про порядок
видачі посвідчень і нагрудних знаків,
що затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 12.05.1994 № 302
«Посвідчення інваліда війни»,
«Посвідчення учасника війни» і
відповідні нагрудні знаки, видаються
органами праці та соціального захисту
населення за місцем реєстрації
громадянина.

У відповідності до п. 12 Положення про
порядок видачі посвідчень і нагрудних
знаків ветеранів війни, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.05.1994 № 302, посвідчення, зазначені в
пунктах 3, 4 і 5, зокрема, «Посвідчення
інваліда війни» видаються інвалідам
війни на підставі одного з таких
документів: «Удостоверение инвалида
Отечественной войны», «Удостоверение
инвалида о праве на льготы», для
малолітніх в'язнів - «Удостоверение» і
довідка медико-соціальної експертної
комісії про встановлення інвалідності,
довідки, видані органами Міноборони,
МВС, Держспецзв'язку, МНС, СБ, Служби
зовнішньої розвідки, Управління
державної охорони, Мінпраці.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
надано довідку до акту огляду МСЕК від
13.02.2014 № 0401915 в якій йдеться про те, що
позивачу з 12.02.2014 встановлено
інвалідність ІІ групи у зв'язку із
травмою, пов'язаною з виконанням
службових обов'язків.

Також, враховуючи те, що колегія суддів
прийшла до висновку про незаконність
відмови відповідача у наданні ОСОБА_2
статусу інваліда війни та визнає таку
відмову протиправною, то вимоги про
видачу посвідчення інваліда війни і
нагрудного знаку є обгрунтованими та
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що
підтверджують правомірність вимог
апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції вирішив скасувати її та
ухвалити нове рішення, оскільки судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20.06.2014 -
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги ОСОБА_2 до
управління соціального захисту
населення Згурівської районної
державної адміністрації Київської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії задовольнити.

Визнати дії управління соціального
захисту населення Згурівської
районної державної адміністрації
Київської області щодо відмови ОСОБА_2
у наданні статусу інваліда війни
неправомірними.

Зобов'язати управління соціального
захисту населення Згурівської
районної державної адміністрації
Київської області надати ОСОБА_2 статус
інваліда війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст.
7 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», та видати відповідне
посвідчення і нагрудний знак.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий

Василенко Я.М

Судді:

Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.