Справа № 2а-6844/11/1270
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/59401/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Штульман І.В.,

секретар судового засідання Малина
Л.В.,

за участю представника Міністерство
внутрішніх справ України - Скриганюк
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги
Міністерства внутрішніх справ України
та Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Донецькій залізниці

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_5 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ (далі - УМВС) України на Донецькій
залізниці, третя особа - Міністерство
внутрішніх справ (далі - УМВС) України,
про визнання неправомірними дій,
зобов'язання скасувати акт та скласти
новий,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з адміністративним позовом, в
якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час
дорожньо-транспортної пригоди
загинула її донька - ОСОБА_6 Згідно з
актом від 24 липня 2009 року №35, зазначена
подія сталася в період проходження
загиблою служби в органах внутрішніх
справ, при виконанні нею своїх
службових обов'язків, у зв'язку з чим
позивач звернулась до УМВС України із
заявою про отримання допомоги,
передбаченої частиною 3 статті 23 Закону
України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про
міліцію» (далі - Закон № 565-XII). Листом
від 21 квітня 2010 року №15/5-М-389 відповідач
повідомив позивачу про відсутність у
неї права на отримання такої допомоги
через те, що загибель її доньки не
пов'язана з виконанням нею службових
обов'язків по охороні громадського
порядку та боротьбі із злочинністю.
Вважаючи відмову протиправною, просила
суд визнати дії відповідачів
неправомірними, скасувати акт форми Н-1
від 24 липня 2009 року №35 та скласти новий
акт, в якому змінити підставу загибелі
ОСОБА_6

Справа неодноразово розглядалась
судами.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року залишено без змін постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року, якою позов задоволено частково.
Зобов'язано УМВС України на Донецькій
залізниці скасувати акт форми Н-1 № 35
від 24 липня 2009 року та скласти новий акт
форми Н-1, де вказати, що ОСОБА_6 загинула
при виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах Міністерство
внутрішніх справ України та Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Донецькій залізниці порушують
питання про скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалення нового рішення про відмову в
позові. Зазначають, що судами порушено
норми матеріального права, зокрема, не
взято до уваги положення Порядку
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань та
аварій, що сталися в органах і
підрозділах системи МВС України,
затвердженого наказом МВС України від
27 грудня 2002 року № 1346. Вказують, що
висновки судів ґрунтуються виключено
на показах свідків і не підтверджені
документально. Крім того, акт
спеціального розслідування нещасного
випадку форми Н-5, який є підставою для
складання акту про нещасний випадок
форми Н-1, позивачем не оскаржено, а тому
висновки, зазначені в цих актах не
можуть бути різними. Зазначають, що
ОСОБА_5 не навела поважних причин
пропуску строку звернення до суду за
захистом своїх прав, а тому апеляційний
суд безпідставно поновив строки
звернення.

ОСОБА_5 у запереченнях на касаційну
скаргу посилається на те, що судові
рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
судами правильно встановлені факти,
досліджені докази та наведені
обґрунтовані висновки. Вказує, що до
загибелі її донька працювала в органах
внутрішніх справ начальником сектору
ДСБЕЗ лінійного відділу на станції
Попасна, її обов'язки безпосередньо
були пов'язані з організацією та
проведенням оперативно - розшукових
заходів з попередження та виявлення
злочинів і ІНФОРМАЦІЯ_1 вона виїхала в
м. Луганськ для проведення
оперативно-розшукових дій по
економічному злочину, що підтверджено
показами свідків. Просить касаційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди загинула майор міліції -
начальник сектору ДСБЕЗ Лінійного
відділу на станції Попасна лінійного
управління на Донецькій залізниці УМВС
України на залізничному транспорті,
ОСОБА_6 про що 18 квітня 2009 року Лінійним
управлінням на Донецькій залізниці
складено акт № 30 форми Н-1 про
нещасний випадок (у тому числі
поранення).

Вказаний акт № 30 від 18 квітня 2009 року
було скасовано та винесено інший акт №
35 від 24 липня 2009 року про нещасний
випадок (у тому числі поранення), згідно
з яким нещасний випадок з донькою
позивача стався в період проходження
служби при виконанні службових
обов'язків.

На підставі зазначеного акту позивач
звернулась до МВС України із заявою про
виплату допомоги передбаченої
частиною 3 статті 23 Закону № 565-XII.
Листом від 21 квітня 2010 року №15/5-М-389
третя особа відмовила їй з тих підстав,
що нормативними актами не передбачена
можливість виплати такої допомоги в
разі загибелі (смерті) працівника
міліції, яка не пов'язана з
безпосередньою участю в охороні
громадського правопорядку та боротьбі
зі злочинністю.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
показами свідків підтверджено факт
виконання загиблою ОСОБА_6 службових
обов'язків по охороні громадського
порядку та боротьбі із злочинністю
ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому УМВС України на
Донецькій залізниці зобов'язане
скасувати акт форми Н-1 № 35 від 24 липня
2009 року та скласти новий акт, в якому
вказати іншу причину загибелі ОСОБА_6

Проте, з такими висновками погодитись
неможливо.

Частиною 3 статті 23 Закону № 565-XII
встановлено, що у разі загибелі (смерті)
працівника міліції, який перебував на
службі в органах внутрішніх справ, під
час виконання ним службових обов'язків
по охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю сім'ї
загиблого (померлого), а в разі її
відсутності його батькам та утриманцям
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі десятирічного
грошового забезпечення загиблого
(померлого) за останньою посадою в
порядку та на умовах, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті) або інвалідності працівника
міліції, податкової міліції
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 1 травня 2007року
№ 707 (далі - Порядок №707), відповідно до
підпункту 1 пункту 1 якого, одноразова
грошова допомога виплачується членам
сім'ї загиблого (померлого), а в разі їх
відсутності - його батькам та
утриманцям у розмірі десятирічного
грошового забезпечення, у разі
загибелі (смерті) працівника міліції,
податкової міліції під час виконання
ним службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі із
злочинністю.

Отже, виходячи з положень наведених
норм закону, виплата зазначеної
допомоги здійснюється за умови, якщо
загибель працівника міліції пов'язана
з виконанням ним службових обов'язків
по охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю.

Виключний перелік службових
обов'язків, які пов'язані з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі із
злочинністю, визначено пунктом 2
Порядку №707, в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин. Це,
зокрема: несення постової чи
патрульної служби; вчинення дій із
забезпечення особистої безпеки
громадян, захисту їх прав і свобод,
законних інтересів; припинення або
запобігання злочинам та
правопорушенням; охорона і
забезпечення громадського порядку;
виявлення і розкриття злочинів, розшук
осіб, що їх вчинили; забезпечення
безпеки дорожнього руху; участь у
ліквідації наслідків аварії, пожежі,
катастрофи, стихійного лиха та інших
надзвичайних подій.

Обставини та причини загибелі
працівника міліції перевіряються та
встановлюються при проведенні
розслідування таких випадків.

Питання, пов'язані з розслідуванням та
веденням обліку нещасних випадків,
професійних захворювань та аварій, що
сталися в органах і підрозділах
внутрішніх справ України врегульовані
Порядком розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи МВС
України, затвердженим наказом МВС
України від 27 грудня 2002 року №1346 (далі -
Порядок розслідування), згідно з яким,
проведення таких розслідувань та
прийняття рішень за їх результатами
покладено на комісії, які створюються
за наказом або розпорядженням
керівника підрозділу. Висновки цієї
комісії оформляються у вигляді актів
за встановленою формою.

Відповідно до підпункту 2.2. цього
Порядку, за результатами розслідування
складаються акти за формою Н-1 і
беруться на облік нещасні випадки (у
тому числі поранення), які сталися з
працівниками в період проходження
служби при виконанні службових
обов'язків.

Спеціальному розслідуванню нещасних
випадків підлягають, зокрема, групові
нещасні випадки (у тому числі
поранення), які сталися одночасно з
двома і більше працівниками, незалежно
від тяжкості ушкодження їх здоров'я, за
результатами розслідування якого,
складається акт спеціального
розслідування за формою Н-5 (додаток 4), а
також оформляються інші матеріали,
передбачені пунктом 4.13 цього Порядку, у
тому числі карта обліку професійного
захворювання (отруєння) на кожного
потерпілого, якщо нещасний випадок
пов'язаний з гострим професійним
захворюванням (отруєнням) (підпункти
4.1., 4.6. Порядку розслідування).

Відповідно до підпункту 3.12. Порядку
розслідування, до першого примірника
акта розслідування нещасного випадку
(у тому числі поранення) за формою Н-5
долучаються: акт за формою Н-1 (НТ),
пояснення свідків, потерпілого, витяги
з нормативних документів, схеми,
фотографії та інші документи, що
характеризують місце події (робоче
місце), стан технічних засобів
(транспорту, устаткування, апаратури
тощо), діагноз травми, медичний
висновок щодо втрати здоров'я
потерпілим у результаті нещасного
випадку (у тому числі поранення), а в
разі необхідності - також висновок щодо
наявності в його організмі алкоголю,
отруйних чи наркотичних речовин.

Отже, за змістом наведених норм,
складання акту спеціального
розслідування за формою Н-5 є
обов'язковим при розслідуванні
групового нещасного випадку.

При цьому, за умовами частини 4
підпункту 46 Порядку розслідування, акт
за формою Н-1 (НТ) на кожного потерпілого
складається відповідно до акту
спеціального розслідування за формою
Н-5 у двох примірниках, підписується
головою та членами комісії із
спеціального розслідування і
затверджується керівником вищого
підрозділу протягом доби після
одержання цих документів.

Отже, за приписами наведених норм,
висновки, встановлені актом
спеціального розслідування за формою
Н-5 є обов'язковими при складанні акту
за формою Н-1.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди стався груповий нещасний
випадок, а тому, акт спеціального
розслідування за формою Н-5 є
невід'ємною частиною матеріалів
розслідування.

В пункті 2.1. акту розслідування
нещасного випадку що стався
ІНФОРМАЦІЯ_1 форми Н-5 від 18 квітня 2009
року зазначено, що за висновком комісії
нещасний випадок з начальником сектору
ДСБЕЗ Лінійного відділу на станції
Попасна лінійного управління на
Донецькій залізниці УМВС України на
залізничному транспорті майором
міліції ОСОБА_6 у вигляді травматичного
шоку, травми органів грудної клітини в
комбінації з травмами органів черевної
порожнини стався в період проходження
служби при виконання службових
обов'язків.

Цей акт форми Н-5 від 18 квітня 2009 року є
чинним, а тому, заперечуючи проти
позову, відповідачі обґрунтовано
посилались на те, що відомості,
зазначені в акті форми Н-1 не можуть
суперечити висновкам, що містяться в
цьому акті.

Підпунктом 3.29. Порядку розслідування
встановлено, що контроль за своєчасним
і об'єктивним розслідуванням нещасних
випадків (у тому числі поранень), їх
документальним оформленням та обліком,
виконанням заходів щодо усунення їх
причин здійснюють служби державного
нагляду за охороною праці системи МВС
України відповідно до їх компетенції
та повноважень.

Ці служби мають право вимагати від
керівника складання акта за формою Н-1
або його перегляду, якщо встановлено,
що допущено порушення вимог цього
Порядку або інших нормативно-правових
актів про охорону праці.

Посадова особа служби державного
нагляду за охороною праці має право у
разі необхідності (надходження скарги,
незгода з висновками розслідування
обставин та причин нещасного випадку,
поранення або його приховування від
розслідування тощо) вимагати
проведення розслідування нещасного
випадку і видавати обов'язкові для
виконання керівником приписи за
встановленою формою Н-9 (додаток 7) щодо
необхідності складання акта за формою
Н-1 та взяття нещасного випадку (у тому
числі поранення) на облік.

Таким чином, за приписами наведеної
норми, вирішення питань щодо
об'єктивності розслідування нещасних
випадків покладено на служби
державного нагляду за охороною праці
системи МВС України. Можливості
оскарження висновків акту форми Н-1
потерпілими особами законом не
передбачено.

Враховуючи те, що суб'єкта владних
повноважень можна зобов'язати вчинити
певні дії лише у випадку, коли такий
обов'язок прямо передбачений Законом
або нормативним актом, суди
безпідставно зобов'язали УМВС України
на Донецькій залізниці скасувати акт
форми Н-1 № 35 від 24 липня 2009 року та
скласти новий акт форми Н-1, в якому
вказати, що ОСОБА_6 загинула при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю.

На підставі статті 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Враховуючи викладене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 229, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Касаційні скарги Міністерства
внутрішніх справ України та Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Донецькій залізниці задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року скасувати, ухваливши нове судове
рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5
до Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Донецькій залізниці,
третя особа - Міністерство внутрішніх
справ України, про визнання
неправомірними дій, зобов'язання
скасувати акт та скласти новий.

Постанова набирає законної сили з
моменту оголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В. Ліпський
І.В. Штульман