Справа № 2а/0370/2889/11
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р.

Справа № 876/8098/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Коцур В.К.

з участю представників: позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачів

ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ягодинської митниці Міндоходів на
ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у адміністративній справі
№2а/0370/2889/11 за позовом ОСОБА_6 до
Ягодинської митниці Міндоходів,
Міністерства доходів і зборів України
про скасування наказу, поновлення на
публічній службі та стягнення збитків
за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 звернулася із заявою про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу при затримці
виконання рішення суду про поновлення
на роботі в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_6 до Міністерства доходів
і зборів України, Ягодинської митниці
Міндоходів про припинення перебування
на державній службі, поновлення на
посаді та стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 30.07.2014 р.
заяву задоволено. Стягнуто з
Ягодинської митниці Міндоходів на
користь ОСОБА_6 середній заробіток за
час затримки виконання рішення про
поновлення на роботі в сумі 57968,96 грн.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем
Ягодинською митницею, подана
апеляційна скарга, в якій вказує на те,
що ухвал суду першої інстанції є
необґрунтованою, винесеною з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підлягає
скасуванню. Вказує, що судом не
враховано, що позивачем пропущено
строк звернення до суду із врахуванням
ст. 233 КЗпП України та ст. 100 КАС України.
Вважає, що позивач повинен був
звертатись до суду із заявою в порядку
ст. 267 КАС України. Просить ухвалу суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нову ухвалу, якою відмовити в
задоволення заяви про стягнення
середнього заробітку.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, представники
відповідачів апеляційну скаргу
підтримали з підстав зазначених у
скарзі, просили скаргу задовольнити,
ухвалу суду скасувати та відмовити
позивачу у задоволенні заяви.

Представники позивача проти
апеляційної скарги заперечили, просили
скаргу залишити без задоволення, а
ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 02
липня 2014 року у даній справі
адміністративний позов задоволено
повністю: визнано протиправними та
скасовано наказ Державної митної
служби України від 22 вересня 2011 року
№2101-к, наказ Ягодинської митниці від 22
вересня 2011 року №701-к, поновлено
позивача на посаді головного
інспектора сектору митного оформлення
№3 відділу митного оформлення №1
митного поста «Устилуг» Ягодинської
митниці з 22 вересня 2011 року, стягнуто з
Ягодинської митниці на користь ОСОБА_6
заробітну плату за час вимушеного
прогулу у сумі 5619,44 грн. Постанову суду
в частині поновлення ОСОБА_6 на посаді
та стягнення заробітної плати у межах
суми стягнення за один місяць в розмірі
3105,44 грн. звернуто до негайного
виконання.

На виконання вказаної постанови суду
Державною митною службою України було
видано наказ від 01 червня 2013 року №908-к
«По особовому складу митних органів», а
Ягодинською митницею - наказ від 07
червня 2013 року №353-к «Про оголошення
наказу Держмитслужби України від 01
червня 2013 року №908к «По особовому
складу митних органів», якими позивача
поновлено на посаді з 22 вересня 2011 року.

Відповідачі затримали виконання
постанови суду, допущеної до негайного
виконання.

Суд першої інстанції заяву задовольнив
з тих підстав, що відповідачем не
вчасно виконано рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції, вважає їх вірними та такими,
що відповідають нормам матеріального
права та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у
разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

Таким чином, питання про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу при затримці виконання
судового рішення про поновлення на
роботі підлягає розгляду в межах
адміністративної справи, у якій судом
прийнято постанову про поновлення на
роботі з вирішенням питання по суті
шляхом прийняття судового рішення у
формі ухвали.

З матеріалів справи видно, що
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 02
липня 2014 року, адміністративний позов
задоволено повністю: визнано
протиправними та скасовано наказ
Державної митної служби України від 22
вересня 2011 року №2101-к, наказ
Ягодинської митниці від 2 вересня 2011
року №701-к; поновлено позивача на
посаді головного інспектора сектору
митного оформлення №3 відділу митного
оформлення №1 митного поста «Устилуг»
Ягодинської митниці з 22 вересня 2011
року; стягнуто з Ягодинської митниці на
користь позивача заробітну плату за
час вимушеного прогулу у сумі 5619,44 грн.
Постанову суду в частині поновлення
позивача на посаді та стягнення
заробітної плати у межах суми
стягнення за один місяць в розмірі 3105,44
грн. звернуто до негайного виконання.

Наказом Державної митної служби
України від 01 червня 2013 року №908-к «По
особовому складу митних органів» на
виконання постанови Волинського
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2011 року було скасовано наказ
Державної митної служби України від 22
вересня 2011 року №2101-к «Про припинення
перебування на державній службі» та
поновлено ОСОБА_6 на посаді головного
інспектора сектору митного оформлення
№3 відділу митного оформлення №1
митного поста «Устилуг» Ягодинської
митниці з 22 вересня 2011 року та лише 07
червня 2013 року Ягодинською митницею
прийнято наказ №353-к про оголошення
зазначеного наказу Державної митної
служби України.

Фактично ж накази доведені позивачу 11
червня 2013 року, про що свідчить лист
погодження до наказу від 07 червня 2013
року №353-к.

Із трудової книжки позивача
вбачається, що 12 червня 2013 року до
трудової книжки внесено запис № 30 про
недійсність запису №29 від 22 вересня 2011
року (про припинення перебування на
державній службі в митних органах) та
про поновлення позивача на посаді
головного інспектора сектору митного
оформлення №3 відділу митного
оформлення №1 митного поста «Устилуг»
Ягодинської митниці на підставі наказу
Державної митної служби України від 01
червня 2013 року №908-к, наказу
Ягодинської митниці від 07 червня 2013
року № 353-к.

За період з 16 листопада 2011 року по 11
червня 2013 року позивач не була
працевлаштована, будь-які відомості
про отримання нею доходів за вказаний
період відсутні. В свою чергу, фактично
позивачу розпочато нарахування
заробітної плати починаючи з 12 червня
2013 року, про що слідує з копії табелю
обліку робочого часу. Аналіз змісту
розрахункового листа за червень 2013
року та табелю обліку робочого часу за
червень 2013 року, довідки про виплати за
2013 рік свідчать про те, що за період
затримки виконання рішення суду від 16
листопада 2011 року, яке належало
виконати негайно, середній заробіток
ОСОБА_6 не виплачувався.

Судом вірно встановлено, що період
затримки становить з дня прийняття
постанови суду (тобто, з 16 листопада 2011
року) по день її фактичного виконання
(наказ Державної митної служби від 01
червня 2013 року оголошено фактично 11
червня 2013 року, хоч формально
Ягодинською митницею прийнято наказ
про оголошення наказу Державної митної
служби 07 червня 2013 року). За цей період
позивачу не оплачена заробітна плата
за час її вимушеного прогулу.

Згідно із статтею 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Частиною першою статті 255 цього ж
Кодексу визначено, що постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Згідно із частиною другою статті 257 КАС
України судове рішення, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 256 КАС України негайно
виконуються постанови суду про
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Крім того, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення
від 15.10.2009 року у справі «Юрій
Миколайович Іванов проти України»
(заява № 40450/04) Європейський суд з прав
людини зазначив, що від особи, яка
домоглася винесення остаточного
судового рішення проти держави, не
можна вимагати ініціювання окремого
провадження з його примусового
виконання. Відповідний державний
орган, який було належним чином
поінформовано про таке судове рішення,
повинен вжити всіх необхідних заходів
для його дотримання або передати його
іншому компетентному органу для
виконання. Заявникові не можна
дорікати за неподання до державної
виконавчої служби заяви чи виконавчого
листа для відкриття виконавчого
провадження. Право на суд, захищене
статтею 6, було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним
на шкоду будь-якій зі сторін.
Ефективний доступ до суду включає
право на виконання судового рішення
без невиправданих затримок. Відповідно
необґрунтовано тривала затримка у
виконанні обов'язкового для виконання
судового рішення може становити
порушення Конвенції. Саме на державу
покладено обов'язок дбати про те, щоб
остаточні рішення, винесені проти її
органів, установ чи підприємств, які
перебувають у державній власності або
контролюються державою, виконувалися
відповідно до зазначених вище вимог
Конвенції. Держава не може
виправдовувати нестачею коштів
невиконання судових рішень, винесених
проти неї або проти установ чи
підприємств, які перебувають в
державній власності або контролюються
державою. Держава несе
відповідальність за виконання
остаточних рішень, якщо чинники, які
затримують чи перешкоджають їх повному
й вчасному виконанню, перебувають у
межах контролю органів влади.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що на
відповідачеві Державній митній службі
України лежав обов'язок негайно
виконати постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2011 року у даній справі в
частині поновлення позивача на посаді
незалежно від того, чи звертався
позивач за примусовим виконанням
судового рішення до органів державної
виконавчої служби.

Відповідачам - і Державній митній
службі України, і Ягодинській митниці -
було відомо про судове рішення у даній
справі (розгляд справи здійснювався з
участю представників відповідачів).
Разом з тим, ними не вжито необхідних
заходів для виконання рішення суду, у
зв'язку з чим заперечення
представників відповідачів щодо
причин невиконання судового рішення
судом до уваги не беруться.

Про зволікання щодо виконання рішення
суду про поновлення на роботі свідчить
і той факт, що 20 травня 2013 року
Ягодинською митницею скеровано в
адресу позивача лист № 1/1.3-5/3023 щодо
початку процедури поновлення її на
посаді, однак незважаючи на ту
обставину, що остання прибула за місцем
роботи за повідомленням Ягодинської
митниці, станом на 31 травня 2013 року
наказ про поновлення на посаді їй не
надано та постанова суду від 16
листопада 2011 року виконана не була, про
що свідчить зареєстрована на
Ягодинській митниці 31 травня 2013 року
заява ОСОБА_6

Повідомлення від 11 червня 2013 року
№1/1.1-5/209/П-35 за результатами розгляду
вказаної заяви направлено позивачу
лише 13 червня 2013 року, про що свідчить
відбиток штемпеля відділення
поштового зв'язку на конверті, тобто,
після того, як ОСОБА_6 фактично
ознайомлено із наказами відповідачів.
Сам же наказ Ягодинської митниці від 07
червня 2013 року № 908-к направлено 1 11
червня 2013 року, як вбачається з
конверта, із супровідним листом від 07
червня 2013 року № 5/45-0196.

Наведені обставини свідчать, що
затримка у виконання рішення суду про
поновлення позивача на посаді
відбувалася з вини відповідачів, які
зволікали навіть у фактичному
виконанні уже виданих наказів про
поновлення ОСОБА_6

Таким чином, за період з 17 листопада 2011
року по 11 червня 2013 року середній
заробіток за час вимушеного прогулу
при затримці виконання рішення про
поновлення позивача на роботі буде
становити 57968,96 грн. (392 робочих дні х 147,88
грн.), який підлягає до стягнення з
Ягодинської митниці Міндоходів на
користь позивача.

Судом не беруться до уваги доводи
апелянта щодо пропуску строку
звернення позивача до суду із заявою
про стягнення середнього заробітку за
час затримки виконання рішення суду
про поновлення на роботі, оскільки при
вирішенні заяви поновленого судом на
роботі працівника про стягнення з
власника середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі, ці строки не
застосовуються.

Так, рішенням Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012
(справа № 1-5/2012 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 КЗПП
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 117, 237-1 цього Кодексу), на яке
посилається представник відповідачів,
стосується строків звернення
працівника до суду за вирішенням
трудового спору.

Зазначеними нормами встановлено
обов'язок роботодавця провести
розрахунок з працівником при
звільненні (стаття 116), матеріальну
відповідальність роботодавця за
невиконання такого обов'язку -
виплатити працівнику середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку (статті 117),
відшкодування працівнику моральної
шкоди (стаття 237-1).

Згідно із статтею 47 КЗпП України
роботодавець зобов'язаний виплатити
працівникові при звільненні всі суми,
що належать йому від підприємства,
установи, організації, у строки,
зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в
день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим
ним органом належних працівникові при
звільненні сум і вимога звільненого
працівника щодо їх виплати є трудовим
спором між цими учасниками трудових
правовідносин, що пов'язане з моментом
звільнення (а не поновлення
працівника).

В даному ж випадку стягнення
середнього заробітку є своєрідною
санкцією за невиконання власником або
уповноваженим ним органом рішення суду
про поновлення на роботі незаконно
звільненого працівника і вирішується
за заявою працівника у
адміністративній справі про
поновлення на публічній службі, а не як
окремий трудовий спір, тому строки
звернення до суду для вирішення
трудових спорів, встановлені частиною
першою статті 233 КЗпП України, не
застосовуються, як і норми частини
другої статті 99 КАС України щодо
встановлення загального
шестимісячного строку звернення до
суду з адміністративним позовом.

Рішенням Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа
№1-13/2013 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 233 КЗпП
України, статей 1, 12 Закону України «Про
оплату праці») надано тлумачення
положень частини другої статті 233 КЗпП
України, статей 1, 12 Закону України «Про
оплату праці».

Відповідно до частини другої статті 233
КЗпП України у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

За висновком Конституційного Суду
України у разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, що йому
належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, незалежно від того, чи
було здійснене роботодавцем
нарахування таких виплат.

Таким чином, доводи апелянта про
пропуск звернення до суду ОСОБА_6 із
заявою про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
судового рішення про поновлення на
роботі є невірними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними. Доказів надіслання
рішення позивачу, відповідачем не
надано.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 199, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці
Міндоходів - залишити без задоволення,
а ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 30 липня 2014
року у адміністративній справі
№2а/0370/2889/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 21.10.2014 р.