Справа № 674/866/14-а
Суддя: Артемчук В. М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дунаєвецький районний суд
Хмельницької області
Справа № 674/866/14-а
Провадження № 2-а/674/30/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді
Артемчук В.М.

при секретарі
Мудрицькій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Дунаївці, в
порядку ст.41 КАС України, справу за
адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Відділу примусового
виконання рішень Головного

управління юстиції в
Хмельницькій області

про визнання бездіяльності
протиправною,

зобов 'язання вчинити дії та скасування
постанови

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з даним позовом
посилаючись на то, що постановою про
закінчення виконавчого провадження
від 14 лютого 2014 року виконавче
провадження із примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-1966/11, виданого
26.06.2013 року Дунаєвецьким районним судом
- закінчено.

Вважає, що державним виконавцем
поверхнево проведено виконавчі дії з
примусового виконання виконавчого
листа, а постанова про закінчення
виконавчого провадження є передчасною,
тому підлягає скасуванню, виходячи із
наступного.

Так, постановою Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 12.04.2011 року було зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі Хмельницької
області здійснити перерахунок та
виплату пенсії інваліду 3-ї групи
Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1, з 01
березня 2011 року в розмірі шести
мінімальних пенсій за віком відповідно
до ст. 54 та ст. 50 щомісячної додаткової
пенсії в розмірі - 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та забезпечити в подальшому її виплату
відповідно до цього закону.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 7 травня 2013
року було постанову Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 12.04.2011 року залишено без змін.

У відповідності до абз. 5 ст. 124
Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС
України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», постанова
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 12.04.2011 року та
ухвала Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 07.05.2013 року
є обов'язковими для виконання.

Обгрунтування оскаржуваної постанови
про закінчення виконавчого
провадження державним виконавцем
зазначено, що боржником (управління
Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі ) виконано
рішення лише в частині нарахування, а
виплатити дані кошти немає можливості
через відсутність фінансування з
державного бюджету; державним
виконавцем вжито вичерпних заходів
виконання рішення суду; рішення суду не
виконується з незалежних від
державного виконавця підстав - є
безпідставними.

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1,2 ст. 2 ЗУ «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції Ураїни. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу" (далі -
державні виконавці).

Враховуючи вище викладене, на
державного виконавця покладено прямий
обов'язок виконати рішення суду, що
набрало законної сили (постанова
Дунаєвецького районного суду

Хмельницької області від 12.04.2011 року).
Чинне законодавство про виконавче
провадження не припускає навіть
можливості невиконання рішення суду,
яке набрало законної сили і підлягає
обов'язковому виконанню, - із причин,
які від державного виконавця не
залежать.

Відповідно до ч.І ст. 89 ЗУ «Про
виконавче провадження», у разі
невиконання без поважних причин
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Враховуючи вище викладене, державний
виконавець не вправі визначати на
власний розсуд
поважність/неповажність причин не
виконання рішення суду. У випадку не
виконання рішення суду, обов'язок
державного виконавця накласти штраф на
управління ПФУ в Дунаєвецькому районі,
як боржника за виконавчим документом в
розмірі від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановити новий строк
виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 89 3У «Про виконавче
провадження» встановлено, у разі
повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин,
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Із змісту оскаржуваної постанови
очевидно, що державний виконавець
самостійно визначив поважність не
виконання рішення суду, а тому штраф у
відповідності до ч.І ст. 89 ЗУ «Про
виконавче провадження» не наклав на
боржника. Це в той час, як відповідно до
ч. 1 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 89
«Про виконавче провадження» був
зобов'язаний накласти штраф,
встановити новий строк для примусового
виконання і у випадку повторного
невиконання рішення суду - накласти
штраф у подвійному розмірі та
звернутися до правоохоронних органів
із заявою про вчинення кримінального
правопорушення (ст. 382 Кримінального
кодексу України, невиконання судового
рішення).

Державний виконавець звертає
стягнення на кошти боржника - юридичної
особи, що перебувають у банках або
інших фінансових установах, у порядку,
встановленому цим Законом. Інформацію
про наявні у боржника рахунки і вклади
державний виконавець отримує в органах
доходів і зборів, інших органах
державної влади, підприємствах,
установах та організаціях, які
зобов'язані надати інформацію у
триденний строк, а також за
повідомленнями стягувача.

Частиною 5 ст. 65 ЗУ «Про виконавче
провадження» встановлено окремі
випадки, коли стягненню не
допускається, проте щодо виконання
рішення суду управлінням ПФУ у
Дунаєвецькому районі ці випадки не
поширюються.

Про існування майна у боржника
державний виконавець дізнається
шляхом формування надіслання
відповідних запитів (розшук майна
боржника): державному виконавцю
повинні бути безоплатно надані у
встановлений ним строк інформація,
документи або їх копії, необхідні для
здійснення його повноважень.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом (ч.
2,3 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Із змісту оскаржуваної постанови
очевидним є те, що жодного розшуку
майна, його арешту, звернення стягнення
на майно (примусова реалізація майна),
накладення арешту на рахунки боржника
в межах суми стягнення, - державним
виконавцем Відділу примусового
конання рішень Головного управління
юстиції в Хмельницькій області, ОСОБА_4,
не проводилося, що свідчить про
бездіяльність державного виконавця та
не повноту, необ'єктивність та не
своєчасність проведених виконавчих
дій з примусового виконання рішення
суду, що порушує права позивача, як
стягувача, а тому звернувся до суду .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явився, однак надав суду заяву, в якій
просить справу розглядати в його
відсутності, заявлений позов
підтримує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином повідомлений про день і час
судового засідання, про що свідчать
поштові повідомлення.

Суд ухвалив проводити розгляд даної
справи у відсутності сторін по наявних
матеріалах.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення.

Відповідно до ст. 124 Конституцією
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Частиною 2 статті 19 Конституції
України, встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів, які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Судом встановлено, що постановою
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 12.04.2011 року
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Дунаєвецькому районі
Хмельницької області здійснити
перерахунок та виплату пенсії інваліду
3-ї групи Чорнобильської катастрофи,
ОСОБА_1, з 01 березня 2011 року в розмірі
шести мінімальних пенсій за віком
відповідно до ст. 54 та ст. 50 щомісячної
додаткової пенсії в розмірі - 50
відсотків мінімальної пенсії за віком
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та забезпечити в
подальшому її виплату відповідно до
цього закону.

Ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 7 травня 2013
року постанову Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 12.04.2011 року залишено без змін.

Постанова суду була звернута до
виконання і виконавчим листом № 2-а
-1966/11 від 26.06.2013 року, виданого
Дунаєвецьким районним судом,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Дунаєвецькому районі
здійснити перерахунок та виплату
пенсії інваліду 3-ї групи
Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1.

14 квітня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Хмельницькій
області при примусовому виконанні
рішення суду винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
посилаючись на те, що державним
виконавцем вжито вичерпних заходів
виконання рішення суду, оскільки
відсутні підстави в проведенні
виконавчих дій (накладенні штрафних
санкцій), передбачених ст.ст.75, 89 ЗУ «Про
виконавче провадження» в зв'язку з
відсутністю фінансування боржника, що
є поважною причиною невиконання
рішення суду в повному обсязі. Рішення
суду в частині виплати стягувачу
нарахованих коштів не виконується з
незалежних від державного виконавця
причин.

Даною постановою припинено чинність
арешту майна боржника та скасовано
інші заходи примусового виконання
рішення, в разі їх накладення.

Однак, постанова суду залишається
невиконаною, що свідчить про порушення
державним виконавцем наведених норм
Закону.

Згідно із п. 11 ч. 1 та ч. 3 ст. 49 Закону №
606-XIV «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: визнання відмови
стягувача від примусового виконання
рішення суду; визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником про
закінчення виконавчого провадження;
смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва; скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника при виконанні рішення про
передачу їх стягувачеві, або знищення
речі, яка мала бути передана
стягувачеві в натурі;закінчення
передбаченого законом строку для
даного виду стягнення;

передачі виконавчого документа
ліквідаційній комісії у разі
ліквідації боржника - юридичної особи
або арбітражному керуючому у разі
визнання боржника банкрутом;

фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом;

повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), які видали
виконавчий документ, або на письмову
вимогу стягувача;

направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби;повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ; якщо
рішення фактично виконане, під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований.

Однак, в порушення означених вимог
Закону, позивач лише 30.04.2014р. дізнався
про закінчення виконавчого
провадження. Крім того, відповідачем
належним чином не було з'ясовано
причини невиконання рішення, а також не
притягнуто до відповідальності
боржника.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України.

Статтею 6 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено гарантії прав
фізичних і юридичних осіб у
виконавчому провадженні, згідно яких
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону.

Все вищезазначене свідчить, що
відповідач вчиняє протиправну
бездіяльність та дії щодо позивача,
оскільки тривалим невиконанням
рішення суду та постановою про
закінчення виконавчого провадження
порушуються його права, передбачені
Конституцією України, Конвенцією про
захист прав людини та основних свобод
на своєчасне в розумний строк
виконання рішення суду.

Застосування судами при розгляді справ
Конвенції прав людини та
основоположних свобод, а також
практики Європейського Суду як джерела
права, передбачене статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини".

Оскільки стаття 1 Закону України "Про
виконавче провадження" визначає
виконавче провадження як завершальну
стадію судового провадження,
невиконання судового рішення є
порушенням прав позивача, проголошених
статтею 6 Конвенції прав людини та
основоположних свобод. У справах
"Жовнер проти України" та "Васильєв
проти України" Європейський Суд визнав,
що державний орган не може посилатися
на відсутність коштів, щоб не
виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням. Виконання рішення
щодо боржника залишається обов'язком
держави.

Отже, суд дійшов висновку, що
оскаржуваною постановою про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець фактично
позбавив позивача права на отримання
належних виплат, при цьому не
здійснивши усіх заходів спрямованих на
виконання судового рішення, що
передбачено вищевказаними положеннями
Закону України "Про виконавче
провадження".

Нездійснення посадовою особою
(державним виконавцем) своїх
обов'язків, покладених на неї законом,
не повинно будь-яким чином призводити
до порушення чи обмеження прав
суб'єктів права на оскарження її
незаконних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, визнати бездіяльність
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Хмельницькій області протиправною, а
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 14.04.2014року - незаконною
та скасувати.

Щодо зобов'язання державного виконавця
вчинити дії щодо виконання рішення
суду.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 26.12.03
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" у разі
визнання неправомірними рішення, дій
або бездіяльності державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби суд
зобов'язує їх усунути допущені
порушення або іншим шляхом поновлює
порушені права чи свободи заявника. При
цьому суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України "Про
виконавче провадження" можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
визнана судом незаконною, виконавче
провадження підлягає відновленню
протягом трьох робочих днів з дня
надходження рішення суду. Про
відновлення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову, копії якої не пізніше
наступного дня надсилаються до суду,
який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

Враховуючи викладене суд не вправі
зобов'язувати відповідача до вчинення
тих дій, які згідно із Законом України
"Про виконавче провадження" можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби, а
тому в цій частині в задоволенні позову
відмовити.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, ст.ст.
11, 25, 31, 49, 51, 75 Закону України «Про
виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до відділу примусового
виконання рішень Головного управління
юстиції у Хмельницькій області про
визнання бездіяльності протиправною,
зобов 'язання вчинити дії та скасування
постанови задовольнити частково.

Визнати бездіяльність головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Хмельницькій області у виконавчому
провадженні ВП № 39032841 протиправною.

Постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Хмельницькій
області від 14 квітня 2014 року про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 39032841 скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Дунаєвецький районний суд
Хмельницької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя/підпис/ Вірно: Суддя
Дунаєвецького райсудуВ. М. Артемчук