Справа № 2а-1670/2894/11
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/52422/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І..

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
м.Полтаві

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.05.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011

у справі №2а-1670/2894/11

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
м.Полтаві

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.05.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011,
позов Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Полтаві №
/0 від 04.11.2010, № /1 від 22.12.2010, №
від 04.03.2011, якими визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 50 361,87 грн.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві № /0 від 04.11.2010, № /1
від 22.12.2010, № від 04.03.2011, якими
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів на додану вартість в
загальній сумі 100 723,74 грн., в тому числі,
за основним платежем - 67 149,16 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 33
574,58 грн.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції, з підстав
невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 з питань дотримання
позивачем податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2009
по 30.06.2010, за результатами якої складено
акт від 25.10.2010 №10042/1703/НОМЕР_3.

За висновками акта перевірки позивачем
порушено вимоги ст. 13 Декрету Кабінету
міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян", в результаті чого
додатково визначена сума податкового
зобов`язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 50361 грн. 87 коп.; пп.
7.4.5 п. 7.4. ст.7 Закону України "Про податок
на додану вартість", а саме
безпідставно завищено суму
податкового кредиту, в результаті чого
додатково визначено податкове
зобов`язання з ПДВ за 2009 рік в сумі 67149
грн. 16 коп.

На підставі акта перевірки прийнято
податкові повідомлення-рішення
№/0 від 04.11.2010.09.2010, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
доходів фізичних осіб в сумі 50361,87 грн.,
та №/0 від 04.11.2010, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 67149,16
грн. та штрафні (фінансові) санкції в
розмірі 33574,58 грн..

За наслідками адміністративного
узгодження скарги позивача залишено
без задоволення, прийнято податкові
повідомлення-рішення з відповідними
індексами, якими доведено нові
граничні строки сплати податкових
зобов?язань.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Відповідно до п. 9.12.1. ст. 9 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" від 22 травня 2003 року N 889-IV
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

До набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності діє розділ
IV Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з
громадян"(надалі Декрет) від 26 грудня 1992
року № 13-92.

Згідно із ч.ч.2,3 ст.13 Декрету
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону до
складу валових витрат включаються,
зокрема, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" визначено, що не належать
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З аналізу викладених норм вбачається,
що фізична особа-підприємець формує
свої витрати згідно вимог Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», у зв'язку з чим має право
включити у валові витрати відповідні
витрати, пов'язані із господарською
діяльністю та підтверджені
розрахунковими, платіжними та іншими
документами .

Підставою для визначення податковим
органом позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та податку з доходів фізичних
осіб стало встановлення в акті
перевірки від 25.10.2010 господарських
операцій по придбанню у СПД ФО ОСОБА_3
сільськогосподарської продукції на
суму 335745,80 грн., яку віднесено до
валових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем протягом вересня-жовтня 2009
року укладено договори купівлі-продажу
з СПД ФО ОСОБА_3, а саме:

- договір купівлі-продажу №2/09 від
08.09.2009;

- договір купівлі-продажу №03/09 від
13.09.2009;

- договір купівлі-продажу №05/09 від
05.10.2009;

- договір купівлі-продажу №14/09 від
14.10.2009.

На виконання вказаних договорів
контрагентом були видані податкові
накладні, оформлені видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні, які були досліджені судом.

Проведення позивачем оплати за
придбану продукцію підтверджується
платіжними дорученнями із відміткою
банку: № 27 від 08.09.2009, № 37 від 14.09.2009, № 33
від 08.10.2009, № 55 від 12.10.2009, № 34 від 12.10.2009,
№ 56 від 12.10.2009, № 67 від 15.10.2009.

Із показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
які зазначені як водії у
товарно-транспортних накладних,
встановлено, що перевезення
сільськогосподарської продукції
здійснювалося ними за усною
домовленістю із СПД ФО ОСОБА_3, пункт
завантаження був у с. Охтирці,
розвантаження склад у с. Ковалівці,
який належить позивачу, оплата за
послуги перевезення здійснювалася СПД
ФО ОСОБА_3 по факту їх надання. Свідки у
судовому засіданні підтвердили
належність їм підписів на
товарно-транспортних накладних.

Обов'язковою ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти (під час її вчинення або в
подальшому) реальні зміни майнового
стану платника податків, тому суд
оцінює реальність господарських
операцій позивача із урахуванням
вказаної позиції.

Позивачем підтверджено реальні зміни в
структурі активів у зв'язку з
придбанням у СПД ФО ОСОБА_3 насіння
соняшнику та сої, які в подальшому
використано у господарській
діяльності, у зв?язку з чим суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку, що вказані господарські
операції створюють правові наслідки у
податковому обліку позивача,
віднесення цих витрат в розмірі 335745,80
грн. до складу валових витрат
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Не можуть бути підставою для інших
висновків і доводи відповідача про
нікчемність укладених позивачем з СПД
ФО ОСОБА_3 угод, оскільки наявність
умислу та обставини щодо виконання
угод, стосовно дійсності яких виник
спір, сходять до предмету доказування в
судовому процесі, зокрема, до таких
доказів належить обвинувальний вирок,
який набрав законної сили, що
підтверджував би факт ухилення від
сплати податків конкретними
посадовими особами суб'єктів
господарської діяльності за
наслідками виконання оспорюваних угод.
Однак доказів постановлення вироків,
які б містили в собі встановлені судом
об'єктивні дані про нікчемність
оспорюваної угоди відповідачем не
надано.

Щодо висновків відповідача про
порушення позивачем п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» при формуванні податкового
кредиту не знайшов свого
підтвердження, оскільки суми ПДВ
включені позивачем до податкового
кредиту на підставі належним чином
оформлених податкових накладних,
підписаних та скріплених печаткою СПД
ФО ОСОБА_3, який на момент їх видачі мав
статус платника ПДВ, свідоцтво НОМЕР_5,
видане Тростянецьким відділенням
Охтирської МДПІ 16.06.2009 року, про що
свідчать відомості із акту перевірки
від 24.02.2010 № 12/17/НОМЕР_4.

Реальність господарських операцій
позивача з СПД ФО ОСОБА_3
підтверджується первинними та іншими
документами, копії яких наявні у справі
та були досліджені судом під час
розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, формування
позивачем податкового кредиту з ПДВ на
суму 67149,16 грн. за результатами
господарських операцій з СПД ФО ОСОБА_3,
є правомірним.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судами допущено неправильне
застосування чи порушення норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції, повно та правильно
встановивши обставини справи, дали їм
належну оцінку з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування судових рішень,
з мотивів викладених в касаційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Полтаві відхилити, а
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.05.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун