Справа № 2а-2548/11/1370
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/34161/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної
Т.М.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Жовківському районі
Львівської області Державної
податкової служби

на постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013

у справі № 2а-2548/11/1370 (75511/11/9104)

за позовом Дочірнього підприємства
«Сі-Сі-Ай-Любеля»

до Державної податкової інспекції у
Жовківському районі Львівської
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 05.07.2011
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Дочірнього підприємства
«Сі-Сі-Ай-Любеля» (надалі - позивач, ДП
«Сі-Сі-Ай-Любеля») до Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Львівської області (надалі -
відповідач, ДПІ у Жовківському районі
Львівської області) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
654/23-4/10236/223433338 від 20.07.2010.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013
скасовано постанову суду першої
інстанції та винесено нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2013 і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Позивач не надав письмових заперечень
на касаційну скаргу, що не перешкоджає
її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДП «Сі-Сі-Ай-Любеля»
31.10.1996 зареєстровано як суб'єкт
підприємницької діяльності
Жовківською райдержадміністрацією
Львівської області та взято на
податковий облік у ДПІ у Жовківському
районі Львівської області 12.11.2002 за №
370.

Як вбачається зі Статуту ДП
«Сі-Сі-Ай-Любеля», підприємство
виконує, зокрема, проектування,
будівництво і експлуатацію шахти № 1-2
«Любельська» у Львівсько-Волинському
вугільному басейні.

ДПІ у Жовківському районі Львівської
області провела позапланову виїзну
перевірку ДП «Сі-Сі-Ай-Любеля» з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на розрахунковий
рахунок за квітень 2010 року, яке виникло
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.03.2010 по
31.03.2010.

Результати перевірки оформлено актом
№ 1247/23-4/22343338 від 20.07.2010, яким зазначено,
що внаслідок порушення позивачем пп.
7.7.11 п. 7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(надалі - Закон України «Про податок на
додану вартість»), він не має права на
отримання бюджетного відшкодування за
квітень 2010 року на суму 357 544,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.07.2010 №
654/23-4/10236/22343338, яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість на 357 544,00
грн.

Висновок податкового органу та суду
першої інстанції про порушення пп. 7.7.11
п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та завищення ДП
«Сі-Сі-Ай-Любеля» суми бюджетного
відшкодування ПДВ на 357 544,00 грн., з яким
не погодилась колегія суддів
апеляційної інстанції, зроблено на
підставі того, що за останні 12
календарних місяців підприємство мало
обсяги оподатковуваних операцій в
розмірі 143 465,00 грн., що є меншим за суму
заявленого відшкодування, та не
придбавало основні фонди.

Переглянувши судове рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Згідно п.1.8 ст.1 Закону України «Про
податок на додану вартість» в редакції,
що була чинною момент виникнення
спірних правовідносин, бюджетне
відшкодування - це сума, що підлягає
поверненню платнику податку з бюджету
у зв'язку з надмірною сплатою податку у
випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 1.7 Закону України «Про податок
на додану вартість» обумовлено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 вказаного
Закону сума податку на додану вартість,
що підлягає бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При цьому, не має права на отримання
бюджетного відшкодування, відповідно
до абзацу третього пп. «а» пп. 7.7.11 п. 7.7
ст. 7 даного Закону, особа, яка мала
обсяги оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

Наведена норма містить обмеження права
платника податків на бюджетне
відшкодування суми ПДВ, а саме: в разі,
коли сума бюджетного відшкодування
перевищує обсяги оподатковуваних
операцій за останні 12 календарних
місяців. Однак, така умова не
застосовується у випадку нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів.

Як вбачається з матеріалів справи, сума
бюджетного відшкодування сформована
позивачем у квітні 2010 р. із сум
від'ємного значення, що виникли у
березні 2010 р.

Понесені позивачем у вказаному періоді
витрати на придбання робіт, послуг, в
зв'язку з будівництвом шахти
«Любельська» № 1-2
Львівсько-Волинського
кам'яновугільного басейну України (на
підставі договору підряду № 061109 від
25.12.2010, укладеного між ДП
«Сі-Сі-Ай-Любеля» та ТОВ «Будівельна
компанія «КОМФОРТБУД-1», додаткової
угоди № 2 від 05.03.2010 про внесення змін до
Договору підряду № 061109 від 25.12.2010;
договору № 6742 від 19.03.2009, укладеного ДП
«Сі-Сі-Ай-Любеля» з ДВАТ
«Луганськдіпрошахт»; додаткової угоди
№ 1 до договору № 6742 від 19.03.2009; договору
№ 68-09-АД від 28.12.2009 з Науково-дослідним
центром «Рятівна археологічна служба»
Інституту археології HAH України), яку
позивач має використовувати у власній
господарській діяльності відповідно
до видів діяльності, що визначені в
установчих документах, в повному
розмірі підтверджено первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку, зокрема,
податковими накладними, актами
приймання-передачі проектної
документації, довідками про вартість
виконаних робіт, виписками банку,
платіжними дорученнями, що не
заперечується відповідачем.

Отже, позивач на підставі абзацу
третього пп. «а» пп.7.7.11 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», не зважаючи на те, що сума
заявленого ним відшкодування є більшою
за обсяг оподатковуваних операцій за
останні 12 календарних місяців, не
позбавлений в даному випадку права на
отримання бюджетного відшкодування
податку на додану вартість, оскільки
нарахування податкового кредиту
попереднього періоду відбувалось
внаслідок збільшення його за рахунок
витрат на спорудження (будівництво)
основних фондів.

Посилання відповідача на те, що право
на отримання бюджетного відшкодування,
яке виникло під час спорудження або
придбання основних фондів, виникає
лише тоді, коли такі основні фонди
відображаються на рахунку 10 «Основні
засоби», є необґрунтованим, з огляду на
наступне.

Так, згідно п. 1.17 ст. 1 Закону України від
28.12.1994 № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» терміни
«основні фонди» та «нематеріальні
активи» розуміються у значенні,
визначеному, відповідно до пп. 8.2.1 п. 8.2
ст. 8 зазначеного Закону. Під терміном
«основні фонди» слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

Інструкцією про застосування плану
рахунків бухгалтерського обліку
активів, капіталу, зобов'язань і
господарських операцій підприємств і
організацій, затвердженою наказом
Міністерства фінансів України від
30.11.1999 № 291, передбачено, що для обліку
витрат на придбання або створення,
матеріальних і нематеріальних
необоротних активів призначений
рахунок 15 «Капітальні інвестиції».

Облік витрат на придбання робіт та
послуг по будівництву основних фондів,
в даному випадку шахти «Любельська» №
1-2 Львівсько-Волинського
кам'яновугільного басейну України, як
встановлено судом апеляційної
інстанції, і не спростовано податковим
органом, здійснюється позивачем по
рахунку 15 «Капітальні інвестиції», а
зарахування на баланс основних засобів
може бути відображеним по рахунку 10
«Основні засоби» у разі введення
основних фондів в експлуатацію.

Таким чином, позивачем дотримано
вимоги Закону України «Про податок на
додану вартість» для одержання суми
бюджетного відшкодування. При цьому,
встановлене пп.7.7.11 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» обмеження щодо отримання
бюджетного відшкодування для осіб, які
мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування, в даному випадку не
застосовується, оскільки позивачем
нарахування податкового кредиту
здійснено внаслідок придбання або
спорудження (будівництва) основних
фондів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про правомірність винесення
відповідачем податкового
повідомлення-рішення в зв'язку з
завищенням позивачем суми бюджетного
відшкодування з податку на додану за
квітень 2010 року.

Відтак, наведене підтверджує
правильність застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при винесенні постанови від 06.06.2013 та
скасуванні рішення суду першої
інстанції, що доводами касаційної
скарги не спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Львівської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013 у
справі № 2а-2548/11/1370 (75511/11/9104) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева (підпис)
Т.М. Шипуліна