Справа № 826/12017/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив адміністративну справу

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз»

до

Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області

про

скасування постанови № 65 від 08.08.2014 року

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдшуз» (надалі – позивач або ТОВ «Трейдшуз») з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області (надалі – відповідач) про скасування постанови відповідача про накладення штрафних санкцій від 08.08.2014 року № 65.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є противною та підлягає скасуванню, оскільки ТОВ «Трейдшуз» не порушувало вимог п.8, 13, 14 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 року № 632, а зазначені відповідачем в акті перевірки позивача товари, містять всю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, як того вимагають положення Закону України «Про захист прав споживачів» та норми Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами від 19.04.2007 року № 104.

У судове засідання 16.10.2014 року представник відвідача не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подавши суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв’язку з перебування у відпустці. При цьому, будь-яких пояснень чи заперечень по суті спору суду не подав.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність подальшого розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена планова виїзна перевірка характеристик продукції позивача, розміщеної в магазині «Centro» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, 2, за результатом якої складено акт перевірки характеристик продукції від 30.07.2014 року № 100466, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення, а саме: п.8, 13, 14 Технічного регламенту маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 року № 632, - дитяче взуття на якому, а також на ярликах та індивідуальних упаковках взуття відсутнє будь-яке маркування про складові взуття, зокрема, відсутні піктограми або текстові позначення (на момент перевірки накладні не надані). Зазначений акт був підписаний представником позивача із зауваженням щодо незгоди з висновками акту перевірки.

На підставі акта перевірки характеристик продукції від 30.07.2014 року № 100466, у зв’язку з виявленими порушеннями вимог введення в обіг продукції, що не відповідає вимогам Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» (п.2 ч.2 ст.44), відповідачем була винесена оскаржувана постанова про накладення штрафних санкцій від 08.08.2014 року № 65, якою на позивача накладено штраф у розмірі 8 500,00 грн.

Позивач вважає оскаржувану постанову від 08.08.2014 року № 65 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закону України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон).

Відповідно до ч.1,2 ст.15 Закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

При цьому, маркування - це процес нанесення на виріб знаків, які його характеризують. До маркування відноситься текст, умовні позначення та малюнки на упаковці та/чи продукції. У процесі наноситься комплекс відомостей різного характеру щодо продукції, процесу чи послуги у вигляді тексту, окремих графічних, кольорових символів (умовних позначень) та їхніх комбінацій. Маркування наноситься, в залежності від конкретних умов, безпосередньо на виріб, упаковку (тару), ярлик, етикетку чи в супровідну документацію.

Виробниче маркування - текст, умовні позначення або малюнок, нанесені виробником на товар і (або) упаковування та (або) інші носії інформації.

Торговельне маркування - текст, умовні позначення або малюнок, нанесені продавцем на товарні або касові чеки, пакування і (або) товар.

Так, вимоги до маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу встановлює Технічний регламент маркування матеріалів, що використовуються для виготовлення основних складових взуття, яке надходить для продажу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 року № 632 (далі-Технічний регламент).

Згідно п.2 Технічного регламенту, взуття - виріб для оберігання ніг від зовнішніх впливів, який складається з підошви та верхньої частини, яка залежно від виду взуття може мати різні конструктивні ознаки, що визначаються ступенем закритості ноги деталями верху взуття, починаючи з відкритих туфель (босоніжок), верхня частина яких може складатися лише з ремінців та стрічок, що можуть зніматися, і закінчуючи чоботами із завищеними халявами, верх яких закриває гомілку та стегно (ботфорти), зокрема, дитяче взуття - пінетки, взуття для дітей ясельного віку, малодитяче, дошкільне, для школярок, для школярів, хлопчаче та дівоче.

Виробник - фізична або юридична особа - резидент України, яка є виробником продукції, чи будь-яка інша особа - резидент України, яка заявляє про себе як про виробника, розміщуючи на продукції відповідно до законодавства своє найменування, торговельну марку чи інше позначення.

Постачальник - юридична або фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, який організує введення продукції в обіг чи безпосередньо бере у такому процесі участь.

Згідно п.7 Технічного регламенту, взуття, що виготовляється за кордоном і розміщується на ринку України, повинне відповідати вимогам цього Технічного регламенту.

Інформація про складові взуття зазначається на маркуванні відповідно до порядку, передбаченого цим Технічним регламентом, з використанням піктограм або текстових позначень. На маркуванні повинна міститись інформація про три складові взуття згідно з додатком 1, а саме: 1) верх (заготівка верху) взуття; 2) підкладка та устілка взуття; 3) підошва взуття (п.8 Технічного регламенту).

Маркування позначеннями згідно з цим Технічним регламентом повинне бути не менш як на одній напівпарі з пари взуття. Маркування здійснюється шляхом тиснення, приклеювання, гофрування або прикріплення ярлика. Маркування повинне бути видимим, добре закріпленим та легко доступним. Крім того, розміри піктограми повинні бути достатніми для зручності розуміння інформації, зазначеної на маркуванні. Маркування повинне бути зрозумілим для споживача і не вводити його в оману (п.13 Технічного регламенту).

Виробник або його уповноважена особа, яка є резидентом України, повинні забезпечувати маркування взуття і нести відповідальність за достовірність зазначеної на ньому інформації. Якщо ні виробник, ні його уповноважена особа не є резидентами України, це зобов’язання покладається на постачальника. Продавець повинен стежити за тим, щоб взуття, яке він продає, мало маркування, передбачене цим Технічним регламентом (п.14 Технічного регламенту).

В той же час, Технічний регламент не має застережень щодо обов’язковості його застосування.

При цьому, порядок приймання, зберігання, підготовки до продажу та продажу непродовольчих товарів через роздрібну торговельну мережу, а також визначають вимоги щодо дотримання прав споживачів стосовно належної якості та безпеки товарів і рівня торговельного обслуговування регламентують Правила роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджені наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 104 (далі-Правила), які поширюються на всіх суб’єктів господарювання на території України незалежно від форм власності, які пройшли державну реєстрацію в установленому порядку та здійснюють діяльність у сфері роздрібної торгівлі непродовольчими товарами.

Пунктом 14 Правил закріплено, що забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема, які засвідчують їх якість та безпеку.

Відповідно до п.16 Правил, здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб’єкта господарювання зобов’язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів, яка має містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинні відповідати вітчизняні товари; дані про основні властивості товару; відомості про вміст шкідливих для здоров’я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремих товарів, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання товару; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов’язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання товару; строк придатності (строк служби) товару, відомості про необхідні дії споживача після його закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Особливості продажу всіх видів шкіряного, текстильного, комбінованого, гумового, полімерного, валяного взуття (чоловічого, жіночого, дитячого) визначає глава 3. «Взуття» Правил.

Маркування взуття передбачає наявність інформації про найменування підприємства-виробника, його місцезнаходження, товарний знак, модель, розмір, повноту, знак "Ст.", дату виготовлення (місяць, рік), найменування нормативного документа, вимогам якого повинен відповідати вітчизняний товар, номер контролера відділу технічного контролю (п.1 глави 3 Правил).

Тобто, фактично обов’язком позивача є забезпечення споживачів необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про товар (зокрема, дитяче взуття), у тому числі, шляхом маркування товарів (нанесення інформації про три складові взуття).

При цьому, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідне маркування може міститися не тільки на самому товарі, а може також знаходитись і на упаковці (коробці), ярликові, етикетці чи у супровідній документації.

Як вже зазначалося раніше та зафіксовано в акті перевірки характеристик продукції позивача від 30.07.2014 року № 100466, на думку відповідача, на дитячому взутті, а також на ярликах та індивідуальних упаковках взуття відсутнє будь-яке маркування про складові взуття, зокрема, піктограми або текстові позначення.

В той же час, згідно поданих представником позивача доказів, судом встановлено, що вищевказана інформація (маркування) про товар (дитяче взуття) міститься на картонних упаковках (коробках) взуття, що свідчить про виконання позивачем законодавчих вимог щодо забезпечення споживачів необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про товар (зокрема, дитяче взуття) та, відповідно, про відсутність з боку позивача порушень діючих вимог законодавства про захист прав споживачів.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не виконаний обов’язок щодо доказування правомірності винесеної ним оскаржуваної постанови про накладення штрафних санкцій від 08.08.2014 року № 65 з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальність «Трейдшуз» задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафних санкцій від 08.08.2014 року № 65, винесену Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області.

Судові витрати в сумі 183,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Трейдшуз» за рахунок Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій