Справа № 2а-2839/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/27094/14

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 28 грудня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2014 року у справі № 2а-2839/11
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Львівської міської ради, треті особи:
відділ Держземагенства у м. Львові,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, про визнання дій
протиправними, визнання частково
недійсними ухвал, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись в суд із адміністративним
позовом до Львівської міської ради, в
якому просили: визнати протиправними
дії відповідача щодо передачі ОСОБА_4
та ОСОБА_5 у приватну власність
земельних ділянок, які належали до
прибудинкової території
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1;
визнати частково недійсними ухвали
Львівської міської ради : № 494 від 25.01.2007
р. в частині пункту 33 додатку щодо
передачі ОСОБА_4 у приватну власність
земельної ділянки площею 623 м.кв. по
АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку, у
т.ч. в межах червоних ліній 53 м.кв.; № 2865
від 09.07.2009 р. в частині пункту 63 додатку
щодо передачі ОСОБА_5 у приватну
власність земельної ділянки площею 123
м.кв. по АДРЕСА_3 для обслуговування
житлового будинку.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 28 грудня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 04 квітня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
судів, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з касаційною
скаргою, у якій просять ці рішення
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована
неправильним застосуванням судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши в
межах доводів касаційної скарги
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судами та
обґрунтованості застосування норм
матеріального права до спірних
правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав до її задоволення, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, пунктом 1 ухвали Львівської
міської ради № 494 від 25.01.2007 р. «Про
передачу громадянам у власність,
спільну сумісну власність та оренду
земельних ділянок у м. Львові» передано
громадянам у спільну сумісну власність
та оренду земельні ділянки, які є у
фактичному користуванні громадян,
згідно з додатком. Пунктом 33 додатку до
цієї ухвали, передано ОСОБА_4 у
власність земельну ділянку по АДРЕСА_2
площею 623 м.кв., в тому числі в межах
червоних ліній 53 м.кв., для будівництва
та обслуговування житлового будинку.

На підставі цієї ухвали ОСОБА_4 15.02.2007
року видано Державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
площею 0,0623 га. по АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Ухвалою Львівської міської ради № 2865
від 09.07.2009 р. «Про передачу громадянам у
власність, спільну сумісну власність
та оренду земельних ділянок у м.
Львові» передано громадянам у
власність, спільну сумісну власність
та оренду земельні ділянки, які є у
фактичному користуванні громадян,
згідно з додатком. Пунктом 63 додатку до
цієї ухвали, передано ОСОБА_5 у
власність земельну ділянку по АДРЕСА_3
площею 123 м.кв. для обслуговування
житлового будинку.

На підставі цієї ухвали ОСОБА_5 04.08.2009
року видано Державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
площею 0,0123 га. по АДРЕСА_3 для
обслуговування житлового будинку.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами,
позивачі звернулись до суду із даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновоком якого погодився суду
апеляційної інстанції вірно виходив з
ст. 12 Земельного Кодексу України,
відповідно до якої до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян чи юридичних осіб, а також
надання земельних ділянок із земель
комунальної власності, вирішення
земельних спорів, вирішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Згідно з вимогами п. 12 розділу 10
Земельного кодексу України, до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Статтею 40 ЗК України (тут і надалі в
редакції на час прийняття оспорених
ухвал Львівської міської ради)
передбачено право громадян України на
отримання безоплатно у власність або
на умовах оренди земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, в межах норм,
визначених цим Кодексом, за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Статями 12, 122 ЗК України передбачено, що
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин належать, зокрема, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб для усіх потреб,
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 ЗК України, громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, в
межах їх повноважень.

Крім цього, згідно з п.34 ч. 1 ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішується питання
регулювання земельних відносин.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок, в тому числі для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
визначені статтею 121 ЗК України, а
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 ЗК України.

Таким чином, законодавчими нормами
передбачено, що вирішення питання щодо
безоплатної передачі громадянину
України земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності на
відповідній території належить до
виключної компетенції місцевої ради як
органу місцевого самоврядування.

Як встановлено судами та вбачається із
змісту оскаржених позивачами ухвал
відповідача, такі ухвали були прийняті
на сесіях Львівської міської ради,
шляхом голосування, за результатами
розгляду відповідних заяв ОСОБА_4 від
12.07.2006 року та ОСОБА_5 від 19.05.2009 року про
передачу їм земельних ділянок, що також
підтверджується протоколами пленарних
засідань сесії.

На час передачі земельних ділянок
ОСОБА_4 був власником житлового будинку
по АДРЕСА_2 згідно з Свідоцтвом на право
власності від 22.05.2006 року, а ОСОБА_5 була
власником житлового будинку по АДРЕСА_3
згідно з Свідоцтвом на право власності
від 27.03.2009 року.

З врахуванням наведеного вище, суди
попередніх інстанції дійшли до
обґрунтованого висновку про те, що
спірні ухвали Львівської міської ради
були прийняті на підставі, в межах
повноважень та у визначений законом
спосіб, у зв'язку з чим позовні вимоги
про визнання протиправними дій
відповідача щодо передачі третім
особам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у приватну
власність спірних земельних ділянок є
безпідставними.

Вирішуючи спір по суті, суди також
вірно врахували, що житловий будинок
АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим
будинком. Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 являються співвласниками
квартири НОМЕР_1 у цьому будинку, згідно
Свідоцтва про право власності на
квартиру від 23.10.1998 року, а власниками
інших квартир являються треті особи по
даній адміністративній справі, згідно
Свідоцтв про право власності на
квартири НОМЕР_2,НОМЕР_3 і НОМЕР_4..

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу
України земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. 3. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди і а прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Таким чином, вказаними нормами
передбачено, що земельні ділянки, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
належать до державної або комунальної
власності. Такі земельні ділянки
можуть надаватись в користування лише
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками, або ж
передаватись безоплатно у власність чи
у користування об'єднанню власників, в
разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку.
Порядок використання таких земельних
ділянок визначається співвласниками
будинку лише тоді, коли відповідна
земельна ділянка передана їм, тобто
співвласникам будинку в особі
Об'єднання співвласників.

Технічною документацією, довідками ЛКП
«Господар», підтверджується, що
житловий багатоквартирний будинок
АДРЕСА_1 знаходиться на балансі
комунальної власності у ЛКП
«Господар», а розглядувані земельні
ділянки, до моменту передачі їх у
власність ОСОБА_4 і ОСОБА_5, відносились
до комунальних земель м. Львова, що не
надані у власність чи в користування, і
перебували у фактичному користуванні
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 згідно з визначеними
межами.

Як вірно вказано судами, в матеріалах
справи відсутні докази того, що
розглядувані земельні ділянки площами
623 м.кв. і 123 м.кв. до прийняття спірних
ухвал Львівської міської ради від
25.01.2007 р. і від 09.07.2009 р. передавались у
визначеному законом порядку
співвласникам житлового
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, в
тому числі позивачам, чи належали до
прибудинкової території цього будинку.

Згідно з ч. 4 ст. 42 ЗК України, розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
відхиляє доводи скаржників про те, що
для прийняття Львівською міською радою
спірних ухвал від 25.01.2007 р. і від 09.07.2009 р.
потребувалась згода усіх мешканців
житлового багатоквартирного будинку
АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що спірні рішення Львівської
міської ради прийняті у відповідності
до вимог чинного законодавства, тобто в
межах повноважень так у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин, що мають значення, та з
дотриманням принципу рівності перед
законом.

Колегія суддів дійшла думки, що судами
в повному обсязі встановлено обставини
справи, що мають значення для її
вирішення, відповідно визначено
правове регулювання спірних
правовідносин, постановлено
правосудні судові рішення.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
залишити без задоволення.

Постанову Личаківського районного
суду м. Львова від 28 грудня 2011 року та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2014
року у справі № 2а-2839/11 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: