Справа № 825/4652/13-а
Суддя: Смірнова О.Є.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2014 року Чернігів
Справа № 825/4652/13-а

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді
Смірнової О.Є.,

за участю секретаря
Прокіної А.С.,

представника позивача
Поди В.В.,

представника відповідача
Труби А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
адміністративним позовом
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Батьківщина» до Варвинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

19.12.2013 Сільськогосподарське товариство
з обмеженою відповідальністю
«Батьківщина» (далі - СТОВ
«Батьківщина») звернулось до суду з
адміністративним позовом до
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області (далі - Варвинська ОДПІ) та
просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05.12.2013 №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 453436,00 грн. за
основним платежем та 595718,00 грн. за
штрафними санкціями.

Свої вимоги представник позивача
мотивує тим, що СТОВ «Батьківщина»
перебуває на спеціальному режимі
оподаткування ПДВ, сума ПДВ, нарахована
на вартість поставленої ТОВ
«Агро-Експрес-Сервіс» та ТОВ «Луї
Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД»
сільськогосподарської продукції
власного виробництва, не підлягала
сплаті до бюджету, мала повністю
залишитись в розпорядженні позивача, а
тому позивач правомірно включив
передоплату до податкових зобов'язань
та відобразив у скороченій декларації
з ПДВ за березень 2013 року. Представник
СТОВ «Батьківщина» вважає, що грошові
кошти в сумі 246000,00 грн. витрачені
позивачем зі спецрахунку на придбання
цукру з метою використання у власній
господарській діяльності, тому
нецільового використання суми податку
на додану вартість допущено не було.
Крім того, позивач зазначає, що у квітні
2013 року мав господарські
взаємовідносини з контрагентом ПП «АФ
Приват Агро». Реальність здійснення
господарських операцій позивача з ПП
«АФ Приват Агро» підтверджується
первинними документами, що надавались
на перевірку. Придбаний СТОВ
«Батьківщина» товар використаний в
господарській діяльності. Отже,
позивачем правомірно віднесено
вартість придбаних товарів до складу
валових витрат. Всі операції належним
чином відображені в податковому та
бухгалтерському обліку СТОВ
«Батьківщина». Таким чином,
представник позивача вважає висновки,
викладені в акті перевірки від 29.10.2013 №
30/2200/30875436, такими, що не відповідають
дійсності, а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним та
таким, що належить скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що Варвинської ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку СТОВ «Батьківщина» з питань
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
податку на додану вартість за період з
01.01.2013 по 30.04.2013, за результатами якої
складено акт перевірки від 29.10.2013 №
30/2200/30875436. Перевіркою встановлено
порушення:

1. вимог податкового та іншого
законодавства, а саме:

1.1 пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, абз. «а», «б» п. 185.1
ст. 185, абз. «а», «б» п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст.
187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2
ст. 200, п. 201.1 ст. 201, п. 209.1, п. 209.2, п. 209.3, п.
209.6, п. 209.7 ст. 209 Податкового Кодексу
України, у зв'язку з чим

- завищено показники податку на додану
вартість від поставлених
підприємством сільськогосподарських
товарів (послуг), що не підлягає сплаті
до бюджету та повністю залишається у
розпорядженні такого підприємства для
відшкодування суми податку, сплаченої
(нарахованої) постачальнику на
вартість виробничих факторів
декларацій по податку на додану
вартість (скорочених), на суму 453343,00
грн., в тому числі за березень 2013 року на
суму 453343,00 грн. та занижено на загальну
суму 14252,00 грн., в тому числі за квітень
2013 року в сумі 14252,00 грн.;

- занижено податкове зобов'язання по
декларації з податку на додану
вартість (загальній), за якою
здійснюються розрахунки з бюджетом на
суму 453436,00 грн., в т. ч. за березень 2013
року в сумі 453343,00 грн. та за квітень 2013
року в сумі 93,00 грн.;

1.2 встановлено проведення СТОВ
«Батьківщина» діяльності спрямованої
на здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб, що свідчить про відсутність
реальності здійснення господарських
операцій СТОВ «Батьківщина» з ПП «АФ
Приват Агро», за квітень місяць 2013 року,
що призвело до порушення платником п.
185.1 ст. 185, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України при формуванні
податкового кредиту з ПДВ декларацій
за квітень 2013 року;

2. п. 209.2 ст. 209 Податкового Кодексу
України, п. 4. «Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів»
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.01.2011 № 11, в
результаті чого встановлено нецільове
використання суми податку на додану
вартість в розмірі 246000,00 грн.

За висновками акта перевірки
Варвинською ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 05.12.2013 №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 453436,00 грн. за
основним платежем та 595718,00 грн. за
штрафними санкціями. За таких обставин
представник відповідача вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято на
підставі та у відповідності до норм
податкового законодавства, а позовні
вимоги позивача є безпідставними та не
підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов належить задовольнити
повністю з наступних підстав.

СТОВ «Батьківщина» (код ЄДРПОУ - 30875436)
зареєстровано в якості юридичної
особи, про що 10.10.2007 в ЄДР зроблено
запис, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від
19.12.2013 (а.с. 56-61 т. 1).

Судом встановлено, що на підставі
направлень від 01.10.2013 № 20, від 01.10.2013 № 21,
від 07.10.2013 № 23, наказу від 01.10.2013 № 81, пп.
78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу
України працівниками Варвинської ОДПІ
проведено позапланову виїзну
перевірку СТОВ «Батьківщина» з питань
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту по
податку на додану вартість за період з
01.01.2013 по 30.04.2013, за результатами якої
складено акт перевірки від 29.10.2013 №
30/2200/30875436 (а.с. 10-32 т. 1).

Перевіркою встановлено порушення:

1. вимог податкового та іншого
законодавства, а саме:

1.1 пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, абз. «а», «б» п. 185.1
ст. 185, абз. «а», «б» п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст.
187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2
ст. 200, п. 201.1 ст. 201, п. 209.1, п. 209.2, п. 209.3, п.
209.6, п. 209.7 ст. 209 Податкового Кодексу
України, у зв'язку з чим

- завищено показники податку на додану
вартість від поставлених
підприємством сільськогосподарських
товарів (послуг), що не підлягає сплаті
до бюджету та повністю залишається у
розпорядженні такого підприємства для
відшкодування суми податку, сплаченої
(нарахованої) постачальнику на
вартість виробничих факторів
декларацій по податку на додану
вартість (скорочених), на суму 453343,00
грн., в тому числі за березень 2013 року на
суму 453343,00 грн. та занижено на загальну
суму 14252,00 грн., в тому числі за квітень
2013 року в сумі 14252,00 грн.;

- занижено податкове зобов'язання по
декларації з податку на додану
вартість (загальній), за якою
здійснюються розрахунки з бюджетом на
суму 453436,00 грн., в т. ч. за березень 2013
року в сумі 453343,00 грн. та за квітень 2013
року в сумі 93,00 грн.;

1.2 встановлено проведення СТОВ
«Батьківщина» діяльності, спрямованої
на здійснення операцій, пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб, що свідчить про відсутність
реальності здійснення господарських
операцій СТОВ «Батьківщина» з ПП «АФ
Приват Агро», за квітень 2013 року, що
призвело до порушення платником п. 185.1
ст. 185, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України при формуванні
податкового кредиту з ПДВ декларацій
за квітень 2013 року;

2. п. 209.2 ст. 209 Податкового Кодексу
України, п. 4. Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.01.2011 № 11, в
результаті чого встановлено нецільове
використання суми податку на додану
вартість в розмірі 246000,00 грн.

За висновками акта перевірки
Варвинською ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 05.12.2013 №
, яким позивачу визначено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 453436,00 грн. за
основним платежем та 595718,00 грн. за
штрафними санкціями (а.с. 8 т. 1).

Згідно із ст. 3 Господарського кодексу
України господарська діяльність -
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Види діяльності СТОВ «Батьківщина»: 01.11
вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур і насіння
олійних культур, 01.13. вирощування
овочів і баштанних культур,
корнеплодів і бульбоплодів, 01.19
вирощуванні інших однорічних і
дворічних культур, 01.41 розведення
великої рогатої худоби молочних порід,
01.42 розведення іншої великої рогатої
худоби та буйволів, 01.46 розведення
свиней, 01.61 допоміжна діяльність у
рослинництві, 01.63 післяурожайна
діяльність, 01.64 оброблення насіння для
відтворення, 10.91 виробництво готових
кормів для тварин, шо утримуються на
фермах, 46.21 оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин, 46.23 оптова торгівля
живими тваринами, 46.31 оптова торгівля
фруктами і овочами, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 19.12.2013 (а.с. 56-61 т. 1).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України встановлено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно із ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Отже, підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

По-перше, судом встановлено, що 21.03.2013
між СТОВ «Батьківщина» (Продавець) та
ТОВ «Агро-Експрес-Сервіс» (Покупець)
укладено договір № 21/03/2013, відповідно
до умов якого Продавець продає, а
Покупець купує велику рогату худобу, на
умовах FCF - самовивіз із складу
Продавця, згідно правил «ІНКОТЕРМС 2010»,
в узгоджені сторонами строки. Товар
поставляється партіями протягом
строку дії договору на умовах
попередньої оплати. Кількість,
зоотехнічні показники і ціни
узгоджуються сторонами на кожну партію
і вказуються в додатках, які є
невід'ємною частиною даного договору.
Договір набуває чинності з дня його
підписання і діє до 31.12.2013 (а.с. 123-127).

В березні 2013 року на виконання даного
договору на підставі виписаного
позивачем рахунку ТОВ
«Агро-Експрес-Сервіс» в рахунок
попередньої оплати великої рогатої
худоби сплатило СТОВ «Батьківщина»
812160,00 грн., в т.ч. ПДВ - 135360,00 грн.

Доказами, що підтверджують наведені
обставини, є:

- виписка банку від 22.03.2013 (платіжний
документ № 1100) за ВРХ зг. рах. 67 від
21.03.2013 в сумі 212160,00 грн., в т.ч. ПДВ - 35360,00
грн. (а.с. 136 т. 1);

- виписка банку від 26.03.2013 (платіжний
документ № 1177) за ВРХ зг. рах. 67 від
21.03.2013 в сумі 600000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 100000,00
грн. (а.с. 139 т. 1).

Позивач на виконання даного договору
поставив ТОВ «Агро-Експрес-Сервіс»
велику рогату худобу, що підтверджує
накладна від 01.04.2013 № 286 на суму 652528,00
грн., в т.ч. ПДВ - 108754,67 грн. та накладна
від 03.12.2013 № 1530 на суму 159630,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 26605,00 грн. (а.с. 189 т. 1, а.с. 115 т. 2).

СТОВ «Батьківщина» на даний товар
виписано податкові накладні від 26.03.2013
№ 28/2, від 22.03.2013 № 25/2 (а.с. 132, 134 т. 1).

06.02.2013 між СТОВ «Батьківщина»
(Постачальник) та ТОВ «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» (Покупець)
укладено договір поставки № К1302-5507,
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язується поставити й передати, а
Покупець зобов'язується, оплатити й
прийняти від Постачальника
сільськогосподарську продукцію -
кукурудзу. Покупець здійснює
предоплату 50 відсотків оплати за товар
в українських гривнях шляхом
банківського переведення на
розрахунковий рахунок Постачальника
(а.с. 128-129 т. 1).

В березні 2013 року на виконання даного
договору на підставі виписаного
позивачем рахунку ТОВ «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» в рахунок
попередньої оплати кукурудзи сплатило
СТОВ «Батьківщина» 1907896,90 грн., в т.ч. ПДВ
- 317982,82 грн.

Доказами, що підтверджують наведені
обставини, є :

- виписка банку від 04.03.2013
(платіжний документ № 20-01576) оплата по
договору № К1302-5507 від 06.02.2013 рах. 5507-04
від 04.03.2013 за кукурудзу в сумі 1907896,90
грн., в т.ч. ПДВ - 317982,82 грн. (а.с. 137 т. 1).

Решту суми ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» сплатило згідно виписки
банку від 04.03.2013 (платіжний документ №
20-01578) в сумі 10050000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 1675000,00
грн. (а.с. 96 т. 2).

Позивач на виконання даного договору
поставив ТОВ «Луї Дрейфус Комодітіз
Україна ЛТД» кукурудзу, що підтверджує
накладна від 28.02.2013 № 38 на загальну суму
4380694,50 грн., в т.ч. ПДВ 730115,75 грн. (а.с. 234 т.
1) та від 05.03.2013 № 50 на загальну суму
7369066,25 грн., в т.ч. ПДВ - 1228177,71 грн. (а.с. 243
т. ).

СТОВ «Батьківщина» на даний товар
виписані податкові накладні від 07.02.2013
№ 10, від 26.02.2013 № 37/2, від 28.02.2013 № 39/2, від
04.03.2013 № 2/2, від 04.03.2013 № 8/2, від 05.03.2013 №
9/2, від 07.02.2013 № 11/2 (а.с. 225-230, 249 т. 1).

Вищевказана кукурудза перевозилася на
підставі договору від 25.07.2011 № ТЭО-П/О1,
укладеного між позивачем та ТОВ
«Насіння-Агрохім» (а.с. 231-233 т. 1) та
підтверджується звітами про виконання
робіт від 28.02.2013 та 05.03.2013 з відповідними
накладними (а.с. 234-248 т. 1).

Суд звертає увагу , що згідно договору
поставки від 06.02.2013 № К1302-5507, укладеного
між СТОВ «Батьківщина» та ТОВ «Луї
Дрейфус Комодітіз Україна ЛТД»
поставка товару здійснюється до ТОВ
МСП «Ніка Тера».

Як доказ реального виконання договору
поставки позивач надав накладні,
одержувачем зерна кукурудзи за
наданими накладними є ТОВ МСП «Ніка
Тера», а відправником зерна кукурудзи
за наданими накладними є ТОВ
«Насіння-Агрохім».

Підставою для відвантаження ТОВ
«Насіння-Агрохім» зерна кукурудзи, яке
належить СТОВ «Батьківщина», є договір
від 06.02.2006 № 4945 (а.с. 95 т. 2), за яким СТГО
«Південна залізниця» (Експедитор) за
дорученням ТОВ «Насіння-Агрохім»
(Клієнт) зобов'язується за плату надати
послуги по транспортно-експедиційному
обслуговуванню.

Надані накладні є електронними
документами, відповідають вимогам
первинних документів та містять
відповідні електронні підписи п. 38 та п.
55 накладної, поставлених у
відповідності до договору ГІЩЦ
1853/ЦСК/АС/11 про надання інформаційних
послуг електронного цифрового підпису
від 08.08.2011 (а.с. 86 т. 2).

Операції з реалізації зерна
відображені в бухгалтерському обліку
СТОВ «Батьківщина», що підтверджується
бухгалтерською довідкою від 09.10.2014 № 138
(а.с. 125 т. 2).

Отже, на всі суми попередньої оплати,
отриманої від ТОВ «Агро-
Експрес-Сервіс» та ТОВ «Луї Дрейфус
Комодітіз Україна ЛТД» в березні 2013
року, позивач в подальшому здійснив
поставку продукції у повному обсязі.

На підтвердження власного виробництва
поставленої за вказаними договорами
великої рогатої худоби та кукурудзи
СТОВ «Батьківщина» надала статистичну
звітність: підсумки збору врожаю
сільськогосподарських культур, плодів,
ягід та винограду на 1 грудня 2012 року та
на 1 грудня 2013 року, довідку стан
тваринництва за 2013 рік (а.с. 145-152, 221-222 т.
1, а.с. 1-8 т. 2) та витяг з Єдиного
державного реєстру тварин про
ідентифікацію і реєстрацію великої
рогатої худоби № 30875436/03.04.2014/В4 (а.с. 191-220
т. 1).

Позивач зареєстрований суб'єктом
спеціального режиму оподаткування ПДВ
(а.с. 154, 155 т. 1).

Відповідно до п. 209.2 ст. 209 Податкового
кодексу України згідно із спеціальним
режимом оподаткування сума ПДВ,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських товарів
(послуг), не підлягає сплаті до бюджету
та повністю залишається у
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, а за
наявності залишку такої суми податку -
для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарських
товаровиробників не визначає окремих
правил оподаткування податком на
додану вартість, а лише встановлює
окремий облік таких операцій та
порядок використання сум податку на
додану вартість, що нараховуються
сільськогосподарським
товаровиробником - суб'єктом
спеціального режиму оподаткування під
час здійснення ним операцій з
постачання сільськогосподарських
товарів/послуг власного виробництва.

Визначення податкових зобов'язань,
формування податкового кредиту,
оформлення, виписка та реєстрація в
ЄРПН податкових накладних, а також
подання звітності з податку на додану
вартість суб'єктами спеціального
режиму оподаткування за операціями з
постачання сільськогосподарських
товарів/послуг власного виробництва
здійснюються у загальновстановленому
порядку, передбаченому розділом V
Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Частиною 1 ст. 67 Господарського кодексу
України визначено, що відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Згідно ст. 180 Господарського кодексу
України при укладенні господарського
договору сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити предмет, ціну
та строк дії договору. У
договорі?повинні визначатись
найменування (номенклатура,
асортимент) та кількість продукції
(робіт, послуг), а також вимоги до їх
якості.

Таким чином, якщо
сільськогосподарський товаровиробник
- суб'єкт спеціального режиму
оподаткування відповідно до умов
укладеного договору отримує попередню
оплату за сільськогосподарську
продукцію власного виробництва, то на
дату отримання попередньої оплати за
таку продукцію власного виробництва
(перша подія) сільськогосподарський
товаровиробник визначає податкові
зобов'язання за операцією з постачання
таких товарів/послуг та виписує
податкову накладну покупцю за такою
операцією у загальновстановленому
порядку.

В подальшому така операція підлягає
відображенню суб'єктом спеціального
режиму оподаткування в податковій
декларації з податку на додану
вартість, яка надається за
результатами відповідного звітного
періоду, в якому отримано попередню
оплату за сільськогосподарську
продукцію.

Отже, податкові зобов'язання з ПДВ
згідно вказаних податкових накладних
на загальну суму 453343,00 грн. віднесено
позивачем до складу податкової
декларації з податку на додану
вартість (скороченої) за березень 2013
року, поданої до Срібнянського
відділення Варвинської ОДПІ 22.04.2013 за №
, за якою сума податку на додану
вартість, поставлених підприємством
сільськогосподарських товарів
(послуг), не підлягає сплаті до бюджету
та повністю залишається у
розпорядженні СТОВ «Батьківщина» для
відшкодування суми податку згідно
виписаних податкових накладних.

По-друге, судом встановлено, що ТОВ
«Панда» на підставі рахунку - фактури
від 11.03.2013 № 11/03-4 на загальну суму 246000,00
грн. поставило на користь позивача
цукор.

На виконання даного рахунку - фактури
СТОВ «Батьківщина» сплатило ТОВ
«Панда» грошові кошти в сумі 246000,00 грн.,
а ТОВ «Панда» поставило СТОВ
«Батьківщина» цукор в кількості 49,6 тон.

Доказами, що підтверджують наведені
обставини, є: рахунок - фактура від
11.03.2013 № 11/03-4 (а.с 21 т. 2), платіжне
доручення від 15.03.2013 № 588 на суму 246000,00
грн.; податкова накладна від 12.03.2013 № 58
(а.с. 27 т. 2), посвідчення на цукор білий
кристалічний з цукрових буряків ІІІ
категорії (а.с. 22 т. 2) та видаткові
накладні (а.с. 23-26 т. 2).

Позивач підтвердив, що відповідно до
податкової накладної від 31.05.2013 № 26
реалізовував цукор СВК «Удай» та
відповідно до податкової накладної від
31.05.2013 № 27 реалізовував цукор населенню
(а.с. 37, 38 т. 2).

Суд не погоджується з позицією
Варвинської ОДПІ, що оскільки
позивачем даний цукор був реалізований
СВК «Удай» та населенню, тому не за
призначенням використано кошти зі
спеціального рахунку для акумулювання
сум ПДВ в загальній сумі 246000,00 грн на
закупку цукру в кількості 49,6 т.
виходячи з наступного.

Суд звертає увагу, що до моменту
продажу цукру СВК «Удай» та фізичним
особам позивач отримував цукор не лише
від ТОВ «Панда». Станом на 01.06.2013, тобто
після продажу цукру СВК «Удай» та
фізичним особам, у СТОВ «Батьківщина»
залишки цукру на складі перевищували
різницю між кількістю цукру,
отриманого від ТОВ «Панда», та цукру,
використаного на відгодівлю великої
рогатої худоби.

Разом з тим необхідно врахувати, що
документи щодо реалізації цукру СВК
«Удай» та фізичним особам, датовані
31.05.2013, відповідачем були перевірені
протиправно, оскільки дати їх
складання виходили за межі періоду, що
перевірявся (01.01.2013 - 30.04.2014).

Тому Варвинською ОДПІ не доведено факт
реалізації саме того цукру, який
придбавався для відгодівлі худоби у
ТОВ «Панда».

Пунктом 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України передбачено, що згідно із
спеціальним режимом оподаткування
сума податку на додану вартість,
нарахована сільськогосподарським
підприємством на вартість поставлених
ним сільськогосподарських
товарів/послуг, не підлягає сплаті до
бюджету та повністю залишається в
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 3 Порядку акумулювання
сільськогосподарськими
підприємствами сум податку на додану
вартість на спеціальних рахунках,
відкритих у банках та/або органах, які
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.01.2011 № 11 (далі -
Порядок № 11) На підставі даних
бухгалтерського та податкового обліку
сільськогосподарське підприємство
веде реєстри виданих та отриманих
податкових накладних в електронному
вигляді, складає податкову декларацію
і в строки, встановлені статтею 203
Кодексу, подає її разом з копіями
записів у зазначених реєстрах за
відповідний період в електронному
вигляді до органу державної податкової
служби.

Сума податку на додану вартість, що
підлягає сплаті (перерахуванню)
сільськогосподарським підприємством
відповідно до податкової декларації за
операціями з постачання вироблених
(наданих) ним сільськогосподарських
товарів (послуг) на власних або
орендованих основних фондах, а також на
давальницьких умовах (крім підакцизних
товарів, за винятком виноматеріалів за
кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які
поставляються підприємствами
первинного виноробства), тобто різниця
між сумою податкового зобов'язання за
звітний (податковий) період та сумою
податкового кредиту за такий період
перераховується
сільськогосподарським підприємством з
поточного рахунка на спеціальний
рахунок у строки, встановлені статтею
203 Кодексу для перерахування суми
податку на додану вартість до
державного бюджету.

Сільськогосподарське підприємство
подає за місцем своєї реєстрації не
пізніше останнього календарного дня
місяця, що настає за звітним
(податковим) періодом, органові
державної податкової служби копії
платіжних доручень про фактично
зараховані на спеціальний рахунок суми
податку на додану вартість за кожний
звітний (податковий) період.

Відповідно до п. 4 Порядку № 11 сума
податку на додану вартість, що
акумулюється на спеціальному рахунку,
не підлягає вилученню до державного
бюджету і використовується
сільськогосподарським підприємством
відповідно до пункту 209.2 статті 209
Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р.
перераховується на поточний рахунок
сільськогосподарського підприємства.

У разі нецільового використання суми
податку на додану вартість
сільськогосподарське підприємство
несе відповідальність відповідно до
законодавства.

Тобто, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу
України та п. 3 Порядку № 11 передбачено
виключно цільовий характер
використання сум ПДВ, перерахованих на
окремі рахунки. А саме, такі кошти
сільськогосподарські підприємства
можуть використовувати лише для
відшкодування суми податку, сплаченої
(нарахованої) постачальнику на
вартість виробничих факторів, за
рахунок яких сформовано податковий
кредит, а за наявності залишку такої
суми податку - для інших виробничих
цілей.

Для сільськогосподарських
товаровиробників під виробничими
цілями слід вважати витрати, що
безпосередньо пов'язані з веденням
діяльності у сфері сільського
господарства. До такої діяльності,
відповідно до пп. 209.15.2 п. 209.15 ст. 209
Податкового кодексу України, належать:

- виробництво продукції
рослинництва, а саме рослинних культур,
а також вирощування фруктів та овочів,
квітів та декоративних рослин (у
відкритих або закритих ґрунтах),
грибів, насіння, прянощів, саджанців та
водоростей, а також їх обробка,
переробка та/або консервація;

- виробництво продукції
тваринництва, а саме свійських
сільськогосподарських тварин,
птахівництва, кролівництва,
бджільництва, а також розведення
шовкопрядів, змій, інших плазунів або
слимаків та інших наземних ссавців,
безхребетних та комах, а також їх
обробка, переробка та/або консервація;

- надання послуг іншим
сільськогосподарським підприємствам з
використанням сільськогосподарської
техніки, крім надання її у фінансову
оренду (лізинг).

Відповідно до п.123.2 ст.123 Податкового
кодексу України використання
платником податків (посадовими особами
платника податків) сум, що не сплачені
до бюджету внаслідок отримання
(застосування) податкової пільги не за
призначенням та/або всупереч умовам чи
цілям її надання згідно із законом з
питань відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу) додаткового до
штрафів, передбачених п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України, тягне за
собою стягнення до бюджету суми
податків, зборів (обов'язкових
платежів), що підлягали нарахуванню без
застосування податкової пільги.

Як вже зазначалося раніше одним із
основних видів діяльності СТОВ
«Батьківщина» є тваринництво. При
цьому одним із компонентів, що входить
до складу кормів, якими відгодовується
велика рогата худоба, є цукор (а.с. 156-160
т.1).

Отриманий від ТОВ «Панда» цукор
позивач використав для відгодівлі
великої рогатої худоби, що
підтверджується раціоном комплексом
на березень 2013 року, відомостями
витрати кормів за березень, квітень,
травень 2013 року та бухгалтерською
довідкою від 09.10.2014 № 136 (а.с. 29, 30-32, 126 т.
2).

Оскільки вказані вище грошові кошти в
сумі 246000,00 грн. були витрачені СТОВ
«Батьківщина» зі спеціального рахунку
на придбання цукру, необхідного для
використання у власній господарській
діяльності, нецільового використання
суми податку на додану вартість
допущено не було.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що позивач за
призначенням використав кошти зі
спеціального рахунку для акумулювання
сум ПДВ в загальній сумі 246000,00 грн. на
закупку цукру в кількості 49,6 т.

По-третє, судом встановлено, що позивач
у перевіряємий період мав господарські
взаємовідносини з контрагентом ПП «АФ
Приват Агро» (код ЄДРПОУ - 38432303).

Так, ПП «АФ Приват Агро» в квітні 2013
року поставило СТОВ «Батьківщина» шрот
соняшниковий на суму 86072,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 14345,33 грн., відповідно до умов
договору від 25.04.2013 № 25/04-1, що
підтверджується накладною від 26.04.2013 №
801 (а.с. 9 т. 2).

Контрагентом ПП «АФ Приват Агро»
виписано податкову накладну від 26.04.2013
№ 281 на суму 86072,00 грн., в т.ч. ПДВ - 14345,33
грн.

Отриманий від ПП «АФ Приват Агро» шрот
соняшниковий позивач використав у
власній виробничій діяльності для
відгодівлі худоби, що підтверджується
раціоном комплексом, відомостями
витрат кормів та бухгалтерською
довідкою від 09.10.2014 № 136 (а.с. 156 т. 1, а.с. 29,
30-32, 126 т. 2).

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, господарські правовідносини
між СТОВ «Батьківщина» та ПП «АФ Приват
Агро» підтверджують рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 24.04.2014 по справі № 927/263/14 за
позов ПП «АФ Приват Агро» до СТОВ
«Батьківщина» про стягнення 28291,31 грн.,
яким з СТОВ «Батьківщина» на користь ПП
«АФ Приват Агро» стягнуто 20000,00 грн.
основного боргу, 6470,25 грн. пені, 1413,25 грн.
3 % річних та 1800,66 грн. судового збору
(а.с. 120-124 т. 2) та постанови про
відкриття виконавчого провадження (а.с.
116-119 т. 2). Так, рішенням Господарського
суду Чернігівської області від 24.04.2014
по справі № 927/263/14 встановлено, що 25.04.2013
між ПП «АФ Приват Агро» та СТОВ
«Батьківщина» укладено договір
поставки № 25/04-1. Згідно п. 1, 2 Додатку № 1
до договору від 25.04.2013 № 25/04-1 сторони
домовились про поставку шроту
соняшникового кількістю 30,74 тон
вартістю партії 86072,00 грн.; СТОВ
«Батьківщина» зобов'язувалось зробити
оплату грошових коштів за товар у
повному обсязі 100% на розрахунковий
рахунок ПП «АФ Приват Агро» за
встановленою ціною на протязі одного
банківського дня з моменту отримання
рахунка. ПП «АФ Приват Агро» виконав
свої зобов'язання за договором,
поставив СТОВ «Батьківщина» шрот
соняшниковий на загальну суму 86072,00 грн.
СТОВ «Батьківщина» прийняло товар,
проте взяті на себе зобов'язання щодо
оплати вартості отриманого товару
виконало частково, а саме 15.07.2013
перерахувало на розрахунковий рахунок
ПП «АФ Приват Агро» суму 16000,00 грн. та
14.11.2013 суму 50072,00 грн.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Суд вважає, що будь-які документи
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції. Визначальною
ознакою господарської операції є те,
що вона повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

З наданих представником позивача
доказів вбачається, що укладений
позивачем з контрагентом ПП «АФ Приват
Агро» правочин мав на меті настання
реальних правових наслідків, що
обумовлені ним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що правовідносини за спірним
правочином в повній мірі відображені в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача, тобто позивачем дотримано
принцип превалювання сутності над
формою, який закріплений в ст. 4 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
(превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми).

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу
України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК
України) підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин) - у цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не
вимагається. Пунктом 1 ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не
може суперечити, зокрема, моральним
засадам суспільства, п. 5 ст. 203 ЦК
України передбачено, що правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину.
Зокрема зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (стаття 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). До оспорюваних
правочинів належить зокрема фіктивний
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим право чином
(фіктивний правочин). Фіктивний
правочин визнається судом недійсним
(ст. 234 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.12.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК: правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Умовою для визнання недійсним
правочину, який суперечить інтересам
держави та суспільства, є встановлення
умислу в діях осіб, що уклали такий
правочин. При цьому носіями
протиправного умислу юридичних
осіб-сторін такого правочину є
посадові особи цих юридичних осіб.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 звернено увагу на наступне:
«вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду у разі
наявності відповідної суперечки. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину контролюючі
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів доходів і
зборів є здійснення контролю
дотримання податкового законодавства
і надання роз'яснень законодавства з
питань оподаткування платникам
податків. Жодним законом не
передбачено право органу доходів і
зборів самостійно, в позасудовому
порядку, визнавати нікчемними
правочини і дані, вказані платником
податків в податкових деклараціях.

Як на підставу нікчемності правочину
позивача з контрагентом ПП «АФ Приват
Агро» податковий орган посилається на
акт ДПІ у Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська від 18.07.2013 №
54/22.5-08/38432303 про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «АФ Приват Агро»
під час здійснення господарських
відносин з ТОВ «Енікс - Україна» за
квітень 2013 року, яким встановлено
неможливість проведення такої звірки
та акт перевірки ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська від 21.08.2013 №
309/202-02/38432303 про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «АФ Приват Агро»
під час здійснення господарських
відносин з ПП «Зернопром» за січень,
лютий 2013 року, з ТОВ «Град-Будсервіс» за
лютий 2013 року, з ТОВ «Біквест» за лютий,
березень 2013 року, з ТОВ «Промтехгруп
ЛТД» за квітень, травень 2013 року, яким
встановлено, що ПП АФ «Приват Агро»
порушено ст. 185 Податкового кодексу
України в частині відсутності об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість по ланцюгу постачання товарів
(робіт/послуг) від ПП «Зернопром» за
січень, лютий 2013 року, з ТОВ
«Град-Будсервіс» за лютий 2013 року, з ТОВ
«Біквест» за лютий, березень 2013 року, з
ТОВ «Промтехгруп ЛТД» за квітень,
травень 2013 року та контрагентами -
покупцями у відповідних періодах (а.с.
40-79 т. 2).

Суд звертає увагу, що постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 03.04.2014 в
справі № 804/10434/13-а у задоволені
адміністративного позову ПП «АФ Приват
Агро» до ДПІ у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовлено. Встановлено, що акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки за своєю правовою природою є
лише носієм доказової інформації, а не
рішенням контролюючого органу, яке на
відміну від акта чи довідки є
обов'язковим для виконання. Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки, як один із видів доказів,
досліджується судом та оцінюється, у
тому числі, на відповідність вимогам,
визначеним статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України. (а.с. 79-86 т. 1).

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Відповідачем не доведено, а судом не
встановлено наявності мети, завідомо
суперечної інтересам держави і
суспільства, а також існування умислу у
позивача чи його контрагента, як
обов'язкової ознаки для визнання
правочину недійсним та застосування
адміністративно-господарських
санкцій. Хоча факт порушення
публічного порядку повинен бути
доведеним певними засобами
доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є правильним виходячи з загальних
засад судочинства.

При дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні, перш за все, відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Крім зазначеного в акті перевірки
висновку Варвинська ОДПІ жодним чином
не обґрунтовує нікчемність
вищеназваних правочинів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу на те, що на момент
здійснення правовідносин
підприємство-контрагент позивача ПП АФ
«Приват Агро» було зареєстровано як
юридична особа та платник податку на
додану вартість, що підтверджується
інформацією з бази даних Міністерства
доходів і зборів України, яка міститься
на офіційному сайті Міністерства
доходів і зборів України (http://minrd.gov.ua/)
та витягом з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 100-102 т. 1).

- ПП «АФ Приват Агро» (код 38432303),
індивідуальний податковий номер -
67, дата анулювання реєстрації
платника ПДВ - 17.09.2013.

Тобто, на момент здійснення
господарських правовідносин ПП АФ
«Приват Агро» було зареєстровано як
юридична особа та платник податків.

Рішеннями Європейського суду з прав
людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, визначено, що платника
податку не може бути позбавлено права
на бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів і в того, що його
було залучено до протиправної
діяльності, пов'язаної з незаконним
отриманням бюджетного відшкодування;
при цьому платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Окрім того, слід зазначити, що поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у суб'єкта господарювання
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань.

Отже, в судовому засіданні встановлено,
що правочин СТОВ «Батьківщина» та
контрагента ПП «АФ Приват Агро»
укладений з метою отримання товару,
тобто позивачем дотримано принцип
превалювання сутності над формою, який
закріплений в ст. 4 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Згідно із п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно із п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

У податковому обліку податкова
накладна є тим документом, який
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця і
визначається як розрахунковий
документ, що підтверджує вчинення
певної господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платника податку обов'язки
та права щодо нарахування та сплати ПДВ
та підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.

Суми за вказаними правочинами включено
позивачем до податкового кредиту в
тому звітному періоді, в якому отримано
податкові накладні.

Судом встановлено, що позивач має
належним чином оформлену податкову
накладну, яка повністю відповідає
вимогам Податкового кодексу України та
відображає зміст господарської
операції, в результаті якої вона
складена (а.с. 10 т. 2).

Також необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. Водночас, за
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі, якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Вищий адміністративний суд України у
справах з аналогічним предметом спору
дотримується позиції, що судом
обов'язково має бути досліджено факт
вчинення господарських операцій, за
наслідками яких виникло право позивача
на формування податкового кредиту та
факт сплати позивачем сум податку
своїм контрагентам.

Вказаний факт в судовому засіданні був
повністю доведений представником
позивача, що підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами.

Отже, позивач правомірно включив до
складу податкового кредиту суму
податку на додану вартість по
вищевказаній податковій накладній.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких інших
доводів та не подано жодних доказів,
які б ставили під сумнів реальність
виконання вказаної операції,
невідповідність цієї операції
дійсному економічному змісту, або
засвідчили б наявність інших обставин,
що підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

За таких підстав суд вважає, що в діях
позивача відсутнє порушення п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200,
п. 201.1 ст. 201, п. 209.1, п. 209.2, п. 209.3, п. 209.6, п.
209.7 ст. 209 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів правомірність
своїх дій та рішень.

Суд вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 05.12.2013 №
прийняте Варвинською ОДПІ не на
підставі, не у межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з порушенням
використаного повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без врахування
усіх обставин, які мають значення для
прийняття рішення; не добросовісно та
не розсудливо.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
належить задовольнити повністю.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 за
вказаний позов позивачу необхідно було
сплатити судовий збір в розмірі 4872,00
грн.

Під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем під час подання
адміністративного позову сплачено
судовий збір в розмірі 487,20 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 13.12.2013 № 4306 (а.с. 3 т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Тому згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судовий збір в розмірі 487,20 грн.
присуджується на користь позивача за
рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 122, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Варвинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 05.12.2013 № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Батьківщина» (код
ЄДРПОУ - 30875436) судовий збір в розмірі
487,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.Є. Смірнова