Справа № К/9991/18797/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/18797/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Новопсковському районі Луганської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року позивач звернувся з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Новопсковському районі
Луганської області (далі УПФУ) про
перерахунок пенсії, виплата якої
передбачена статтею 54 Закону
України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі -
Закон № 796-ХІІ), з урахуванням вимог
пункту 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 27 грудня 2005 року №1293 (далі
Постанова № 1293), збільшивши її розмір у
2,5 рази та згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 13 липня 2004 року №
894 (далі Постанова № 894) з підвищенням
розміру пенсії на 12 відсотків.

В позовній заяві зазначав, що є
учасником ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС 1-ї категорії,
інвалід 2 групи та отримує пенсію
передбачену статтею 54 Закону № 796-ХІІ.

З прийняттям нового законодавства, він
звернувся до УПФУ із заявою про
перерахунок і виплату раніше
призначеної пенсії відповідно до
статті 54 Закону № 796-ХІІ згідно з
положеннями Постанов № 1293 та № 894 в
якій просив збільшити її розмір у 2,5
рази та на 12 відсотків відповідно,
однак у її задоволенні відповідач
відмовив.

Посилаючись на те, що розмір
призначеної і виплачуваної йому пенсії
не відповідає розмірам передбаченим
цим Законом і Постановами, а також на
відмову УПФУ привести їх у
відповідність з вимогами вищевказаних
Закону та нормативно правових актів,
позивач просив зобов'язати усунути
зазначені порушення провівши
перерахунки.

Постановою Новопсковського районного
суду Луганської області від 28 грудня
2010 року, позов задоволено повністю,
визнано неправомірними дії та
зобов'язано відповідача здійснити
позивачу перерахунок та виплату
пенсії, призначеної відповідно до
статті 54 Закону № 796-ХІІ, збільшивши її
розмір у 2,5 рази з підвищенням на 12
відсотків починаючи з 1 квітня 2010 року.

Оскаржуваною постановою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 березня 2011 року, рішення суду
першої інстанції скасовано та у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить ухвалене
ним рішення скасувати і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволені
позовних вимог апеляційний суд, на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що правових підстав для перерахунку
пенсії позивача немає.

Спірні правовідносини регулюються
Законом № 796-ХІІ і Постановами № 1293 та
№ 894.

Так, частиною 1 і 4 статті 54 Закону №
796-ХІІ визначено, що пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством. В усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по I групі інвалідності - 10
мінімальних пенсій за віком; II групі
інвалідності - 8
мінімальних пенсій за віком; III групі
інвалідності - 6 мінімальних пенсій за
віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
мінімальний розмір пенсії за віком за
наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20
років страхового стажу встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Законами України «Про державний бюджет
України» на відповідні роки
визначається розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Постановою № 1293 «Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з метою
здійснення подальших заходів щодо
диференціації розмірів пенсій було
прийнято рішення про збільшення
розміру пенсії призначеної відповідно
до статті 54 Закону № 796-ХІІ: у 3,5 рази -
пенсію по інвалідності учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році та пенсію
у зв'язку із втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
членам їх сімей; у 2,5 рази - пенсію по
інвалідності учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1987 - 1990 роках, громадянам,
евакуйованим у 1986 році із зони
відчуження, та пенсію у зв'язку із
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи членам їх
сімей.

Пунктом 2 цієї Постанови встановлено,
що мінімальний розмір пенсії,
передбачений частиною четвертою
статті 54 Закону № 796-ХІІ не може бути
нижчим: для інвалідів з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, I групи - 540 гривень, II групи
- 500 гривень, III групи - 467 гривень; для
інших інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, I групи - 440
гривень, II групи - 400 гривень, III групи - 370
гривень.

Таким чином, статтею 54 Закону № 796-ХІІ
розмір пенсії визначається з показника
мінімальної пенсії за віком, в той час
як Постановою № 1293 мінімальний розмір
пенсії для цих же категорій осіб
визначається з інших критеріїв, які не
передбачені статтею 54 Закону № 796-ХІІ.

Статтею 46 Конституції України
закріплено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод, основи соціального захисту,
форми і види пенсійного забезпечення.

Враховуючи наведене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що в даному випадку розмір основної
пенсії по інвалідності позивача
встановлений Законом №796-ХІІ і ніякого
підвищення, крім внаслідок зміни
розміру мінімальної пенсії за віком,
ним не передбачено.

Отже, застосування положень Постанови
№ 1293, в частині визначення розміру
пенсії, не відповідає принципу
верховенства права та засадам
пріоритетності нормативно-прорваних
актів.

Крім того, позивач просить підвищити
розмір його пенсії у відповідності до
Постанови № 894, якою передбачено
збільшення з 1 вересня 2004 року на 12
відсотків пенсій (без урахування
надбавок, підвищень, додаткових пенсій,
державної допомоги та сум індексацій),
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону №796-ХІІ.

При цьому слід врахувати ту обставину,
що Постанови № 1293 та № 894 набули
чинності з 1 січня 2006 року та 1 вересня
2004 року відповідно, за своїм правовим
змістом щодо застосування мають
одноразовий характер і в 2004 та 2006 роках
вже були застосовані для перерахунку
пенсії позивача.

За таких обставин, правових підстав для
здійснення перерахунку пенсії з її
підвищенням на 12 відсотків та
збільшення у 2.5 рази у відповідача не
було.

Таким чином, рішення апеляційного суду
відповідає дійсним обставинам справи
та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги його висновків не
спростовують, а тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

За приписами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало