Справа № 802/2331/14-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/2331/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: Новокщонової
О.М.

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 03 вересня
2014 року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
"Агрофірма Відродження" до
реєстраційної служби Шаргородського
районного управління юстиції
Вінницької області, треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_4, приватне підприємство
"Боровський" про визнання
протиправними дій державного
реєстратора ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом про визнання
дій протиправним та скасування рішення
державного реєстратора.

Відповідно до постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від 03
вересня 2014 року адміністративний
позов задоволено: визнано протиправним
та скасовано рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
Реєстраційної служби Шаргородського
районного управління юстиції
Вінницької області від 23.05.2014 року за
№13263797 на підставі укладеного договору
від 16.05.2014 року між фізичною особою
ОСОБА_4 та Приватним підприємством
"Боровський".

Не погоджуючись з судовим рішенням
першої інстанції у справі, третя особа
подала апеляційну скаргу у якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанцій та відмовити у задоволенні
позовних вимог позивачу, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
та матеріального права.

В судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечила.

Представник третьої особи у судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,
колегія суддів вважає, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до державного акту серії ВН
№140349, виданого начальником
Шаргородського районного відділу
земельних ресурсів 28.06.2000 року ОСОБА_5
була власником земельної ділянки
площею 1,7151 га, яка розташована в межах
Лозівської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області .

23.02.2007р. між позивачем та ОСОБА_5 було
укладено договір оренди землі (далі -
Договір), за умовами якого орендодавець
передає, а позивач приймає в строкове
платне користування земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
площею 1,7151 га, яка розташована в межах
Лозівської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області, кадастровий номер - 020040045
(далі - Земельна ділянка).

Договір набирає чинності після його
підписання сторонами та його державної
реєстрації (п. 43 Договору). Строк дії
Договору становить 20 (двадцять) років.

На виконання умов Договору Земельна
ділянка була передана орендодавцем
позивачу 20 квітня 2007 року, що
підтверджується актом передачі та
прийому земельної ділянки (надалі -
Акт).

Крім того, судом встановлено, що в
червні 2014 року державним реєстратором
реєстраційної служби Шаргородського
районного управління юстиції
Вінницької області Заколоцькою
Вікторією Дживанівною було прийняте
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, індексний номер 13263797
від 23.05.2014 року, відповідно до якого до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень було внесено право оренди
земельної ділянки (кадастровий номер
:02:004:0045). Підставою виникнення
речового права зазначено договір
оренди землі, виданий 16.05.2014 року,
укладений між ПП «Боровський» та
ОСОБА_4

Як вбачається з свідоцтва про право на
спадщину за законом від 02.04.2014 року за
№1-492 ОСОБА_4 отримав у спадщину від
ОСОБА_5 земельну ділянку земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення площею 1,7151 га, яка
розташована в межах Лозівської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області.

Згідно пункту 40 Договору перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи, а також
реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання Договору.

Таким чином, договір оренди землі,
укладений між позивачем та ОСОБА_5 від
23.02.2007 року, достроково розірваний не
був та на сьогоднішній день є чинним.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
прийшов до висновку про необхідність в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі і апеляційний суд погоджується
з такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Так, п. 5 ст. 126 ЗК України (в редакції на
час реєстрації Договору) встановлено,
що право оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до Закону.

Порядком ведення Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 09.09.2009
№1021 (надалі - Порядок), який діяв до
01.01.2013 року було врегульовано
особливості внесення та виключення
до/з Книги записів про державну
реєстрацію державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі.

У відповідності до п. 10 Порядку
передбачалось, що записи розділів
Книги записів вносяться при видачі
документа, що посвідчує право на
земельну ділянку, яким є державний акт
на право власності на земельну ділянку,
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою,
договір оренди землі, договір
суборенди землі та договір про
внесення змін до договорів оренди та
суборенди землі.

Згідно ст. 28-1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», орган,
який здійснює ведення Державного
земельного кадастру, надає органу
державної реєстрації прав інформацію
про: державну реєстрацію земельної
ділянки (дату державної реєстрації,
орган, що здійснив таку реєстрацію);
кадастровий номер, площу, місце
розташування земельної ділянки;
кадастровий план зареєстрованої
земельної ділянки в електронній
(цифровій) формі.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 22.02.2012 р. №118 «Про інформаційну
взаємодію органу, що здійснює ведення
Державного земельного кадастру, та
органу державної реєстрації прав»
затверджено Порядок надання
інформації про зареєстровані земельні
ділянки органу державної реєстрації
прав та про зареєстровані речові права
на земельні ділянки органу, що здійснює
ведення Державного земельного
кадастру.

Згідно пункту 1 частини другої статті 9
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державний
реєстратор під час проведення
державної реєстрації прав, які виникли
та зареєстровані в установленому
порядку до 01.01.2013 року, запитує від
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій, які відповідно
до законодавства, чинного на момент
реєстрації таких прав, проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки.

В свою чергу, відповідач в порушення
вимог чинного законодавства при
реєстрації в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень,
договору оренди укладеного між ПП
«Боровський» та ОСОБА_4, не перевірив
належним чином, чи право оренди на цю
земельну ділянку зареєстровано чи ні,
внаслідок чого й здійснив повторну
реєстрацію договору оренди цієї ж
земельної ділянки.

Внаслідок таких дій органу реєстрації
виникла ситуація, за якої одну і ту ж
земельну ділянку реально було передано
в оренду різним орендарям, оскільки
право оренди в них виникло з моменту
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок.

В результаті, відповідач встановлені
чинним законодавством вимоги не
виконав, наявність обтяження на
Земельну ділянку не перевірив, чим
допустив прийняття передчасного, а
тому незаконного рішення.

Разом зтим, відповідно до листа
Державної реєстраційної служби
України №2951/05-15-13 від 06.08.2013 «Щодо
запобігання випадків подвійної
реєстрації прав оренди на земельну
ділянку за різними правонабувачами», з
метою недопущення одночасного
існування державної реєстрації
декількох прав оренди на одну земельну
ділянку, у випадку проведення
державної реєстрації декількох прав
оренди на одну земельну ділянку,
сформовану в результаті виділення в
натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв), державному реєстратору слід
запитувати інформацію про наявність
або відсутність зареєстрованих
договорів у органів, що здійснювали
таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема
виконавчих комітетів сільської,
селищної, міської ради за місцем
розташування земельної частки (паю).

Отже, саме державний реєстратор як
суб'єкт владних повноважень, з метою
недопущення одночасного існування
державної реєстрації декількох прав
оренди на одну земельну ділянку, у
випадку проведення державної
реєстрації права оренди на земельну
ділянку та уникнення подвійної
реєстрації повинен запитувати
інформацію про наявність або
відсутність зареєстрованих договорів
у органів, що здійснювали таку
реєстрацію до 01.01.2013 року.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, враховуючи, що
суд першої інстанції правильно
встановив всі обставини справи та
дійшов правильного висновку про
необгрунтованість позовних вимог
позивача, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 03
вересня 2014 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
27 жовтня 2014 року .

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Залімський І. Г.

Смілянець Е. С.