Справа № 813/8813/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року Справа № 876/2964/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Баранкевич А.В.,

представника позивача
Жак Н.Т.,

представника відповідача
Скрипника С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у м.
Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Престиж-Захід" до
державної податкової інспекції у м.
Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В :

22 листопада 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю (ТзОВ)
,,Престиж-Захід" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
державної податкової інспекції у
м.Червонограді Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ у м.Червонограді) від 01 серпня 2013
року за № та №.

Постановою від 19 лютого 2014 року
Львівський окружний адміністративний
суд позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ДПІ у м.Червонограді
подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин, які мають значення
для справи, що призвело до
неправильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на доводи податкового органу
щодо відсутності реального характеру
господарських операцій підприємства
позивача з ТзОВ ,,Лідерком" та ПП
,,СМУ-600".

Відповідач також вважає, що
господарські операції, які відображені
ТзОВ ,,Престиж-Захід" в досліджених
документах, не мають достатньої
доказовості, оскільки фактичного
здійснення господарських операцій не
було, а тому така діяльність була
спрямована лише на створення умов для
отримання права на формування
податкового кредиту.

За таких обставин, податковий орган
вважає правомірними податкові
повідомлення-рішення, а тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник податкового органу в
судовому засіданні апеляційного суду
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просить їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив вимоги
апеляційної скарги та просить залишити
скаргу без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на
підставі висновків позапланової
виїзної документальної перевірки ТзОВ
,,Престиж-Захід" з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства при проведенні
взаємовідносин із ТОВ ,,Лідерком" та ПП
,,СМУ-600" за період з 01 січня 2011 року по 31
грудня 2012 року, оформленої актом
№24/2200/25550718 від 16 липня 2013 року, ДПІ у
м.Червонограді 01 серпня 2013 року
прийняла податкові
повідомлення-рішення за №, яким
збільшила позивачу суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 127626,31
грн. за основним платежем та №,
яким збільшила позивачу суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 166469,10 грн., з
яких 110979,40 грн. основного платежу та
55489,70 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Висновки податкового органу базуються
на тому, що підприємство позивача на
порушення вимог п.44.1 ст.44, пп.135.4.1 п.135.4 ,
п.135.2 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України допустило
завищення витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на
загальну суму 554897,01 грн., що призвело до
заниження податку на прибуток за 4 кв.2011
року на суму 127626,31 грн..

Крім того, на порушення п.44.1 ст.44, п.185.1
ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.3 Податкового
кодексу України позивач допустив
завищення податкового кредиту на
загальну суму 110979,40 грн., що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 110979,40 грн., в тому
числі: за жовтень 2011 у сумі 28779,75 грн., за
листопад 2011 у сумі 49989,74 грн., за грудень
2011 у сумі 32209,91 грн.

Таких висновків відповідач дійшов на
підставі того, що на порушення
наведених норм податкового
законодавства позивач відобразив в
податковому обліку по податку на
прибуток та податку на додану вартість
господарські операції з ТзОВ
,,Лідерком" та ПП ,,СМУ-600", які фактично
не здійснювались.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржені податкові
повідомлення-рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що операції з
придбання підприємством позивача у
вказаних контрагентів товарів мали
реальний характер, а тому позивач
правомірно відніс до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
вказаних господарських операціях та
правомірно сформував валові витрати по
цих операціях.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, не
відповідають фактичним обставинам
справи, нормам матеріального і
процесуального права та є помилковими.

Так, з матеріалів справи апеляційний
суд вбачає, що 28 жовтня 2011 року ТзОВ
,,Престиж-Захід" (покупець) та ТзОВ
,,Лідерком"(постачальник) уклали
договір №02/10, за умовами якого
Постачальник зобов'язався постачати і
передавати у власність Покупцю
будівельні матеріали (товар), а
Покупець зобов'язався приймати цей
товар та своєчасно здійснювати його
оплату на умовах договору.

05 грудня 2011 року ТзОВ ,,Престиж-Захід"
(покупець) та ПП ,,СМУ-600" (постачальник)
уклали договір №01/12, за умовами якого
Постачальник зобов'язався постачати і
передавати у власність Покупцю
будівельні матеріали (товар), а
Покупець зобов'язався приймати цей
товар та своєчасно здійснювати його
оплату на умовах договору.

Виконання умов вказаних договорів
оформлене видатковими накладними,
податковими накладними, видатковими
накладними, платіжними дорученнями.

На підставі виданих ТзОВ ,,Лідерком" та
ПП ,,СМУ-600" податкових накладних ТзОВ
,,Престиж-Захід" віднесло до складу
податкового кредиту ПДВ на загальну
суму 110979,40 грн., в тому числі: за жовтень
2011 у сумі 28779,75 грн., за листопад 2011 у
сумі 49989,74 грн., за грудень 2011 у сумі 32209,91
грн..

Витрати по зазначених господарських
операціях на загальну суму 554897,01 грн.
позивач відніс до складу валових
витрат за 4 кв.2011 року, чим зменшив
податок на прибуток на загальну суму
127626,31 грн..

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

За змістом підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 ПК України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК
України передбачено, що не включаються
до складу витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку

Статтею 1 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України ,,Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд
дійшов висновку, що будь-які документи
(у тому числі, договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції, яка призводить
до руху активів (майна, коштів тощо)
платників податків у процесі її
здійснення.

У разі якщо податковий орган доведе
узгодженість дій між платником та його
контрагентом, які свідчать про
здійснення операцій без наміру
створити відповідні цим операціям
правові наслідки з метою отримати
податкову вигоду, або що платник
податку діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускав його
контрагент, або що діяльність платника
податку спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, то право
платника на податковий кредит не можна
вважати законним.

Також апеляційний суд визнає
необхідним зазначити, що за умовами
ділового звичаю при виборі контрагента
суб'єктами господарювання оцінюються
не лише умови угоди та їх комерційна
привабливість, але і ділова репутація
контрагента, його платоспроможність, а
також ризик невиконання зобов'язань та
надання гарантій їх виконання,
наявність у контрагента необхідних
ресурсів (виробничих потужностей,
технологічного обладнання,
кваліфікованого персоналу) та
відповідного досвіду. А відтак
додатковій перевірці підлягають і
фактори, якими керувався платник при
виборі контрагента на відповідному
ринку товарів.

Тому наявність у позивача накладних та
податкових накладних, виданих ТзОВ
,,Лідерком" та ПП ,,СМУ-600" як виключно
єдиної законодавчо визначеної
підстави для підтвердження
податкового кредиту та валових витрат,
чим обґрунтовує свої вимоги позивач, є
достатніми, але не вичерпними
підставами для віднесення до складу
валових витрат сум вартості товару та
до складу податкового кредиту сум,
сплаченого в ціні товару податку на
додану вартість.

Так, відповідно до актів перевірки від
17.05.13 року № 1698/22-8/35197074 та від 23.05.13 року
№ 1791/22.8/21687550, складених ДПІ у
Печерському районі м.Києва, ТзОВ
,,Лідерком" та ПП ,,СМУ-600" відсутні за
місцезнаходженням. Згідно аналізу
податкової звітності в ТзОВ ,,Лідерком"
та ПП ,,СМУ-600" відсутні будь-які засоби
для здійснення підприємницької
діяльності, а саме: відсутні основні
фонди, технічний персонал, виробничі
активи, складські приміщення,
транспортні засоби.

Перевірками також встановлена
відсутність об'єктів оподаткування по
операціях з придбання товарів (послуг)
та по операціях з продажу цих товарів
(послуг) підприємствам-покупцям.

Під час допиту в якості свідка
(протокол від 26.07.2012 р.) ОСОБА_3 (вказаний
в податкових накладних ТзОВ ,,Лідерком"
як повноважний представник) показав, що
він надав за винагороду незнайомим
особам свій паспорт для відкриття
фірми, жодного відношення до
фінансово-господарської діяльності не
мав, ніяких документів не складав і не
підписував.

Крім того, позивач не надав жодного
документу на підтвердження
транспортування товарів від ТзОВ
,,Лідерком" та ПП ,,СМУ-600" до ТзОВ
,,Престиж-Захід".

На підтвердження реальності операцій з
придбання послуг позивач надав
договори, видаткові накладні,
податкові накладні, платіжні
доручення. Однак, враховуючи вимоги
вищенаведених нормативних актів суд
вважає такі документи не достатніми
для підтвердження реальності вказаних
операцій з огляду на наявність актів
перевірок контрагентів позивача,
згідно яких вказані підприємства за
адресою реєстрації не знаходились,
трудові ресурси, складські приміщення
відсутні, об'єкти оподаткування
відсутні.

Оцінюючи всі докази у їх сукупності,
апеляційний суд погоджується з
доводами податкового органу щодо
протиправності формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
по господарських операціях з вказаними
контрагентами, оскільки фактичного
виконання цих операцій не було.

В матеріалах справи наявні документи,
які підтверджують рух товарів по
облікових документах позивача та
використання цих товарів у
господарській діяльності. Однак.
Вказані документи не містять доказів
на підтвердження факту придбання
позивачем вказаних товарів саме у ТзОВ
,,Лідерком" та ПП ,,СМУ-600".

Суд першої інстанції належної правової
оцінки наведеним обставинам не дав, а
тому дійшов помилкового висновку щодо
реального характеру господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу п.3 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої
інстанції щодо реального характеру
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами не відповідають
фактичним обставинам справи,
апеляційний суд визнає правильним
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1
ст.198, п.3 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Червонограді
Головного управління Міндоходів у
Львівській області задовольнити,
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року у справі № 813/8813/13-а - скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення постанови
в повному обсязі відповідно до статті
160 КАС України - з дня складення
постанови в повному обсязі.

Постанова в повному обсязі складена 20
жовтня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим