Справа № 813/3595/14
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3595/14
адміністративний суд,
головуючого-судді
секретар судового засідання
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Державної пенітенціарної служби
України у Львівській області, третя
особа Головне управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02 квітня 2014 року
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Львівській
області, третя особа Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області в
частині позовних вимог про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
Позивач просить стягнути з відповідача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу та відшкодувати йому моральну
шкоду в сумі 10 000,00 грн.
Посилається на те, що внаслідок
неправомірних дій Управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Львівській
області він і його сім'я опинилася в
скрутному матеріальному становищі,
оскільки фактично з 15.07.2008 року йому
припинено нарахування заробітної
плати, а відсутність наказу про надання
відпустки позбавило його можливості
отримувати допомогу по догляду за
дитиною, а також працювати в умовах
неповного робочого дня. Тому, вважає за
необхідне стягнути з відповідача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 15.07.2008 року на момент
вирішення справи по суті. Також,
внаслідок незаконного звільнення він
зазнав сильних негативних душевних
хвилювань, що призвели до моральних
страждань, втратив ділову репутацію,
довіру з боку колег та друзів. Для
відновлення порушених прав та
інтересів йому доводиться докладати
значних зусиль, витрачати свій час на
емоційні сили на підготовку необхідних
для суду документів, на відвідування
суду, що відволікає від повсякденних
справ, примушує витрачати додатковий
час на врегулювання цієї проблеми.
Вказане зачіпає його честь, людську
гідність та самовпевненість, ставить
під сумнів його соціальний статус та
репутацію. Тому, вважає за необхідне
стягнути з відповідача моральну шкоду
в сумі 10 000,00 грн.
В судовому засіданні позивач, позовні
вимоги підтримав повністю, з підстав
викладених в обґрунтуваннях позовної
заяви, а тому просить позов задоволити.
Відповідачем подано письмове
заперечення проти позову, в якому
просить в позові відмовити,
посилається на те, що постановою Вищого
адміністративного суду України
скасовано наказ від 15.12.2008 року № 70 о/с
щодо звільнення з органів
кримінально-виконавчої служби в запас
за пунктом 64 «є» ОСОБА_1 та поновлення
його на посаді. Однак, даною постановою
не враховано те, що позивач був
звільнений за порушення дисципліни,
які були скоєні і в тому числі до
написання ним рапорту про відпустку по
догляду за дитиною. За період, який
передував звільненню позивач
заходився на лікуванні. Зазначив, що
офіцер кримінально-виконавчої служби,
який тривалий час хворіє зобов'язаний
пройти військово-лікарську комісію з
приводу можливості подальшого
проходження служби. Отримавши
направлення на ВЛК позивач перестав
виходити на службу, а в порушення вимог
статутів подав рапорт поштою про
надання йому відпустки по догляду за
дитиною. В подальшому, ОСОБА_1,
незважаючи на неодноразові письмові
виклики до виконання своїх службових
обов'язків за посадою не приступав,
будь-яких документів, що виправдовують
його невихід на службу в управління не
подавав. Також, вищевказаною
постановою не визначено, чи вважати
ОСОБА_1 на час звільнення як такого,
який перебував у відпустці для догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, чи такого, що
виконував свої обов'язки по службі.
Постановою звільнення не визнано
незаконним, а у відповідності до п.24
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, така виплата
здійснюється тільки у разі незаконного
звільнення. У зв'язку з невиходом
позивача на службу по результатам
службового розслідування та рішенням
балансової комісії управління
нарахування грошового забезпечення
було припинено. Щодо моральної шкоди,
зазначив, що будь-якого підтвердження,
що таку йому заподіяно, позивач не
надав і вимога про її виплату не може
бути задоволена. А тому вважає, що
позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та безпідставними.
В судовому засіданні, представник
відповідача проти позову заперечив, з
підстав викладених у письмовому
запереченні на позов та просить
відмовити в його задоволенні.
Третя особа явку свого уповноваженого
представника не забезпечила, хоча
належним чином була повідомлена про
дату і час судового засідання, про
причини неявки не повідомила,
клопотань про відкладення не
надходило, а тому суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи за її відсутності.
Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
подані документи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступні обставини справи та
надав їм правову оцінку.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 02 квітня 2014 року
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у Львівській
області від 15 грудня 2008 року № 70 о/с
щодо звільнення з органів
кримінально-виконавчої служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни)
- капітана внутрішньої служби ОСОБА_1
(НОМЕР_1), інспектора Червоноградського
міського підрозділу Сокальського
міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
управління Департаменту у Львівській
області. Поновлено ОСОБА_1 з 15
грудня 2008 року на посаді інспектора
Червоноградського міського підрозділу
Сокальського міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
управління Департаменту у Львівській
Вищевказаною ухвалою справу в частині
позовних вимог про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції, оскільки суд
касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.
Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів
про працю України, при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Згідно п.24 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року № 114 (зі змінами та
доповненнями), у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
або різниці в грошовому забезпеченні
за час виконання службових обов'язків,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на службі розглядається
більше одного року не з вини особи
рядового, начальницького складу, така
особа має право на отримання грошового
забезпечення за весь час вимушеного
прогулу.

Відповідно до ст.8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата
позивача в Управлінні державної
пенітенціарної служби України у
Львівській області становить 79,87 грн.,
що підтверджується довідкою виданою
Управлінням державної пенітенціарної
служби України у Львівській області №
70 від 19 вересня 2014 року.

З урахуванням відомостей закріплених в
Листах Міністерства праці та
соціальної політики України № 6884/0/14-07/13
від 18 вересня 2007 року «Про розрахунок
норми тривалості робочого часу на 2008
рік» за період з 16 грудня 2008 року по 31
грудня 2008 року, № 10338/0/14-08/13 від 30
вересня 2008 року «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2009 рік», №
9681/0/14-07/13 від 25 серпня 2009 року «Про
розрахунок норми тривалості робочого
дня на 2010 рік», № 9111/0/14-10/13 від 25 серпня
2010 року «Про розрахунок норми
тривалості робочого дня на 2011 рік»,
Листах Міністерства соціальної
політики України № 8515/0/14-11/13 від 23
серпня 2011 року «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2012 рік», №
9050/0/14-12/13 від 21 серпня 2012 року «Про
розрахунок норми тривалості робочого
часу на 2013 рік», № 9884/0/14-13/13 від 04
вересня 2013 року «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2014 рік» за
період з 01 січня 2014 року по 02 квітня 2014
року включаючи ці дні, позивач
перебував у вимушеному прогулі 1329
робочих днів.

Сума грошового забезпечення, що
підлягає до відшкодування за час
вимушеного прогулу, вирахувана шляхом
множення середньоденного заробітку -
79,87 грн. на число робочих днів за період
вимушеного прогулу - 1329 днів, становить
106 147,23 грн.

За час вимушеного прогулу позивач
відповідно до трудової книжки та
довідки Управління пенсійного фонду
України в Сокальському районі
Львівської області № 7908/09-18
від 20.10.2014 року не перебував в трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями та дані
ОСОБА_1 відсутні в Реєстрі
застрахованих осіб Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно довідки Сокальської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Львівській області № 1277/10/13-29-11-00-18/521
від 03.06.2014 року ОСОБА_1 за період
вимушеного прогулу отримував прибуток,
однак даний прибуток не є заробітною
платою, допомогою по тимчасовій
непрацездатності, вихідною допомогою,
середнім заробітком на період
працевлаштування чи допомогою по
безробіттю.

Відтак, за час вимушеного прогулу
позивачу належить до виплати 106 147,23 грн.

Разом з цим середньомісячна заробітна
плата позивача, яку він отримував
працюючи в Управлінні державної
пенітенціарної служби України у
Львівській області станом на день
звільнення становила 1 677,21 грн., що
підтверджується довідкою виданою
Управлінням державної пенітенціарної
служби України у Львівській області №
67 від 16 вересня 2014 року, а відтак при
виконанні рішення суду в частині
негайного присудження виплати
грошового забезпечення в межах
стягнення за один місяць - саме ця сума
повинна використовуватись.

Згідно п.2 ч.1 ст.256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, негайно виконуються постанови
суду про: присудження виплати
заробітної плати, іншого грошового
утримання у відносинах публічної
служби - у межах суми стягнення за один
місяць.

А відтак, постанова суду в зазначеній
частині підлягає до негайного
виконання.

Також, ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу
про відшкодування йому моральної шкоди
у розмірі 10 000,00 грн.

Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про
працю України відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до пункту 5 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 року № 4 обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні, яким є ступінь
вини заподіювача, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Позивачем в судовому засіданні не
доведено факту заподіяння йому
відповідачем моральної шкоди
внаслідок незаконного звільнення, а
тому суд приходить до висновку щодо
відмови у задоволенні цієї частини
позовних вимог.

На підставі ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної
пенітенціарної служби України у
Львівській області на користь ОСОБА_1
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу в сумі 106 147 (сто шість тисяч сто
сорок сім) грн 23 коп.

Постанову в частині виплати ОСОБА_1
грошового забезпечення в межах суми
стягнення за один місяць допустити до
негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
Ланкевич А.З.