Справа № 804/10242/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2014 р. Справа № 804/10242/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луніної О.С.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_2 (далі - позивач)
звернувся до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ДП
«Придніпровська залізниця» (далі -
відповідачів) в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність
ДП «Придніпровська залізниця», яка
полягала у відмові в задоволенні
запитів на інформацію від 13.05.2014 року та
02.06.2014 року;

- зобов'язати ДП «Придніпровська
залізниця» надати належну, повну і
обґрунтовану відповідь на запит від
13.05.2014 року та 02.06.2014 року відповідно до
вимог Закону України «Про доступ до
публічної інформації.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що 13 травня 2014 року
він на підставі п. 1 ст. 12, ст.. 13, п. 6 ст. 14,
ст. ст. 19,20 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» звернувся до ДП
«Придніпровська залізниця» із запитом
щодо надання інформації щодо того чи
перебуває у користуванні відповідача
земельна ділянка, що примикає до його
домоволодіння. Проте, 19 травня 2014 року
отримав відповідь, в якій зазначено, що
запитувана інформація не відноситься
до категорії публічної та відмовлено у
її наданні. Не погоджуючись з висновком
про статус запитуваної інформації та
більш детально обґрунтувавши запит,
позивач направив його повторно 02
червня 2014 року. Проте, відповідь
отримав аналогічну попередній. З
таким твердженням відповідача позивач
не згоден та вважає, що в його діях
містяться ознаки бездіяльності
розпорядника інформації Тому позивач
вимушений звернутись до суду з даним
позовом за захистом своїх порушених
прав та інтересів.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Позивач надав суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача надав
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження, а
також відзив на позов, у якому
зазначено, що відповідач у справі не є
розпорядником запитуваної інформації
щодо землекористування земельною
ділянкою, а тому відповідачам така
інформація надана і не була. За таких
обставин, на думку відповідача, позов є
необгрунтованим та задоволенню не
підлягає.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на викладене, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає за необхідне у задоволенні
адміністративний позову відмовити
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_2,
посилаючись на положення ст. 19 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації», 13 травня 2014 року звернувся
із запитом до ДП «Придніпровська
залізниця» про надання інформації щодо
того, чи перебуває у користуванні або у
власності державного підприємства
земельна ділянка з залишками
фундаменту підсобної будівлі, що
примикає із західної сторони до
території його домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 19 травня 2014 року за вих. №
Н-21/298 ДП «Придніпровська залізниця»
повідомила позивача про те, що ДП
«Придніпровська залізниця займає
монопольне становище у сфері
користування залізничними коліями,
диспетчерськими службами, вокзалами та
іншими об'єктами інфраструктури, що
забезпечують рух залізничного
транспорту загального користування, а
тому, згідно п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про доступ до публічної інформації» є
розпорядником публічної інформації як
суб'єкт господарювання в частині, яка
стосується умов щодо надання
відповідних послуг та цін на них. Отже,
підстави для надання запитуваної
інформації у ДП «Придніпровська
залізниця» відсутні.

Не погодившись з такою відповіддю
відповідача, позивач повторно, 02 червня
2014 року, звернувся до ДП
«Придніпровська залізниця» з
проханням надати більш чітку відповідь
«так» або «ні» на такі питання:

- чи перебуває у користуванні або у
власності ДП «Придніпровська
залізниця» земельна ділянка з
залишками фундаменту підсобної
будівлі, що примикає із
північно-західної сторони до території
домоволодіння по вул.. Кліменка, буд.
104а, у м. Пятихатки, Дніпропетровської
області;

- чи є зазначені залишки фундаменту
власністю ДП «Придніпровська
залізниця».

Судом встановлено, що 10 червня 2014 року
за вих. ИГ-9/739 ДП «Придніпровська
залізниця» повторно повідомила
позивача, що для надання даної
інформації немає підстав.

Отже, позивач вважає, що відповідачем
порушено вимоги законодавства у сфері
доступу до публічної інформації,
внаслідок чого вбачаються ознаки
бездіяльності розпорядника
інформації, а тому порушене право на
інформацію підлягає поновленню.

Проте, суд не може погодитись з такими
висновками позивача з огляду на
наступне.

Визначення порядку здійснення та
забезпечення права кожного на доступ
до інформації, що знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених
законом, та інформації, що становить
суспільний інтерес встановлено
положеннями Закону України «Про доступ
до публічної інформації» від 13.01.2011р. за
№ 2939-VI (далі - ЗУ № 2939-VI).

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ № 2939-VI
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 3 ЗУ № 2939-VI
встановлено, що право на доступ до
публічної інформації гарантується:
обов'язком розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації.

Інформаційний запит, з яким
звертаються громадяни до
розпорядників інформації в розумінні
ч.1 ст.13 Закону України №2939-VI повинен
розглядатися згідно до вимог Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» за №2939-VI від 13.01.2011 року,
якщо запитувана інформація не належить
до інформації з обмеженим доступом в
розумінні статті 6 Закону України
№2939-VI, не належить до конфіденційної
інформації в силу статті 7 зазначеного
Закону, а також до таємної інформації
стаття 8 або службової інформації
стаття 9 Закону України №2939-VI.

Розпорядники інформації визначені у
ст. 13 Закону №2939-VI, якими визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи
державної влади, інші державні органи,
органи місцевого самоврядування, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з
державного, місцевих бюджетів -
стосовно інформації щодо використання
бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають
домінуюче становище на ринку або
наділені спеціальними чи виключними
правами, або є природними монополіями, -
стосовно інформації щодо умов
постачання товарів, послуг та цін на
них.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про
природні монополії», природна
монополія - стан товарного ринку, при
якому задоволення попиту на цьому
ринку є більш ефективним за умови
відсутності конкуренції внаслідок
технологічних особливостей
виробництва (у зв'язку з істотним
зменшенням витрат виробництва на
одиницю товару в міру збільшення
обсягів виробництва), а товари
(послуги), що виробляються суб'єктами
природних монополій, не можуть бути
замінені у споживанні іншими товарами
(послугами), у зв'язку з чим попит на
цьому товарному ринку менше залежить
від зміни цін на ці товари (послуги), ніж
попит на інші товари (послуги). Суб'єкт
природної монополії - суб'єкт
господарювання (юридична особа)
будь-якої форми власності, який
виробляє (реалізує) товари на ринку, що
перебуває у стані природної монополії.

Згідно ст. З ЗУ «Про природні
монополії» законодавство України про
природні монополії складається з цього
Закону, Повітряного кодексу України,
Кодексу торговельного мореплавства
України, законів України «Про захист
економічної конкуренції», «Про
транспорт», «Про трубопровідний
транспорт», «Про залізничний
транспорт», «Про електроенергетику»,
«Про засади функціонування ринку
електричної енергії України», «Про
державне регулювання у сфері
комунальних послуг», інших законів
України, що встановлюють особливості
здійснення підприємницької діяльності
у сферах природних монополій.

Відповідно до ст. 5 цього Закону
регулюється діяльність суб'єктів
природних монополій у таких сферах:

- транспортування нафти і
нафтопродуктів трубопроводами;

- транспортування природного і
нафтового газу трубопроводами;

- розподіл природного і нафтового газу
трубопроводами;

- зберігання природного газу в обсягах,
що перевищують рівень, який
встановлюється умовами та правилами
здійснення підприємницької діяльності
із зберігання природного газу
(ліцензійними умовами);

- транспортування інших речовин
трубопровідним транспортом;

- передачі електричної енергії
магістральними та міждержавними
електричними мережами;

- розподілу електричної енергії
(передачі електричної енергії
місцевими (локальними)
електромережами;

- користування залізничними коліями,
диспетчерськими службами, вокзалами та
іншими об'єктами інфраструктури, що
забезпечують рух залізничного
транспорту загального користування;

- управління повітряним рухом;

- централізованого водопостачання та
водовідведення;

- транспортування теплової енергії;

- спеціалізованих послуг у річкових,
морських портах, морських рибних
портах та аеропортах відповідно до
переліку, визначеного Кабінетом
Міністрів України;

- захоронення побутових відходів.

Зведений перелік суб'єктів природних
монополій ведеться Антимонопольним
комітетом України на підставі реєстрів
суб'єктів природних монополій у сфері
житлово-комунального господарства, що
формуються національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, а в інших сферах, в
яких діють суб'єкти природних
монополій, - національними комісіями
регулювання природних монополій у
відповідній сфері або органами
виконавчої влади, що здійснюють
функції такого регулювання до
створення зазначених комісій.

Відповідно до переліку суб'єктів
природних монополій станом на 14.07.2014
Державне підприємство «Придніпровська
залізниця» знаходиться у ньому за № 58
(передача електричної енергії
місцевими (локальними) електричними
мережами), № 104 (послуги користування
залізничними коліями, диспетчерськими
службами, вокзалами та іншими об'єктами
інфраструктури, що забезпечують рух
залізничного транспорту загального
користування) та № 181 (централізоване
водопостачання та водовідведення)
(відповідно до найменування товарів
(товарної групи).

Отже, виходячи з наведених вимог,
відповідач є розпорядником інформації
тільки стосовно інформації щодо умов
постачання товарів, послуг та цін на
них.

У ч. 3 ст. 13 Закону №2939-VI встановлено, що
на розпорядників інформації,
визначених у пунктах 2,3,4 частини першої
та в частині другій цієї статті, вимоги
цього Закону поширюються лише в
частині оприлюднення та надання
відповідної інформації за запитами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що запитувана позивачем інформація
щодо того, чи перебуває у користуванні
або у власності ДП «Придніпровська
залізниця» земельна ділянка з
залишками фундаменту підсобної
будівлі, що примикає до його
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, не стосується умов
постачання товарів, послуг та цін на
них, а отже у відповідача відсутні
зобов'язання щодо її надання на
письмовий запит позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу, а суд
відповідно до ст. 86 цього Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відтак, у зв'язку з тим, що ДП
«Придніпровська залізниця» не є
розпорядником публічної інформації в
розумінні ст. ст. 12, 13 Закон України «Про
доступ до публічної інформації» за
вищевказаними запитами позивача, ДП
«Придніпровська залізниця»,
відмовляючи у наданні запитуваної
інформації, діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя О.С. Луніна