Справа № 826/5620/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/5620/14 Головуючий у 1-й
інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Страбіс-Агро» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 травня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Страбіс-Агро» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 травня 2014 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись із
зазначеною постановою, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить суд скасувати постанову
та прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи,
працівниками ДПІ у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві проведено планову виїзну
перевірку ТОВ «Страбіс-Агро» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012. В результаті чого складено акт
перевірки № 226/26-55-22-09/36086208 від 12.03.2014.

В наведеному акті перевірки
відображено допущені позивачем
порушення, а саме: п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст.4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.94р.
№334/94-ВР, до п. 138.4, п.138.7 ст.138, п.142.1, ст..142,
абз. б) п.п. 140.1.2 п.140.1 ст. 140 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із
змінами та доповненнями), в результаті
чого встановлено заниження податку на
прибутку на загальну суму 805 864 грн, в
т.ч. по періодам: І - й квартал 2011 року - 158
900 грн; ІІІ - й квартал 2011 року - 218 459
грн; IV -й квартал 2011 року - 81 962 грн; IV -й
квартал 2012 року - 346 543 грн.

Зазначеною перевіркою встановлено
завищення задекларованих товариством
показників у рядку 05.1 (СВ) Декларації
«Собівартість придбаних (виготовлених)
та реалізованих товарів (робіт,
послуг)» на 1 750 067 грн. в т.ч.: 949 822 грн за
2011 року (ІV квартал); 800 245 грн за 2012 року
(ІV квартал).

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що дана перевірка
здійснювалась за участю головного
бухгалтера ТОВ «Страбіс-Агро», яка у
свою чергу жодних заперечень щодо сум
податкових зобов'язань, викладених в
акті перевірки № 226/26-55-22-09/36086208 не
заявляла та підписала зазначений акт.

25 березня 2014 року керуючись висновкам
акту перевірки, контролюючим органом
прийнято податкове повідомлення -
рішення №9, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 892 501 грн, в т.ч. 805 864
грн - основного платежу, 86 637 грн -
штрафні (фінансові) санкцій.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку
податкового органу та з метою їх
відновлення ТОВ «Страбіс-Агро»
звернулось за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що податкове
повідомлення-рішення прийняте
податковим органом у межах та у спосіб
наданих йому повноважень, а тому
підстав для його скасування немає.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Конституції України та
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (ПК України).

Пунктом 138.4 ст. 138 ПК України, витрати, що
формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Фактична вартість остаточно
забракованої продукції не включається
до складу витрат платника податку, крім
втрат від браку, які складаються з
вартості остаточно забракованої з
технологічних причин продукції
(виробів, вузлів, напівфабрикатів) та
витрат на виправлення такого технічно
неминучого браку, в разі реалізації
такої продукції.

Платник податку має право самостійно
визначати допустимі норми технічно
неминучого браку в наказі по
підприємству за умови обґрунтування
його розміру. Такі самостійно
встановлені платником податку норми
діють до встановлення таких норм
центральними органами виконавчої
влади у відповідній сфері (п. 138.7 ст. 138
ПК України).

23 жовтня 2014 року, в судовому засіданні
представник відповідача Фещенко Л.О.
зазначила, що при проведенні перевірки
контролюючим орган використано такі
документами: регістри системного
обліку - оборотно-сальдових відомостей
по рахунку 28, 31, 63, 90; оборотно-сальдові
відомості по валовим витратам, аналізу
рахунку валових витрат; договори
купівлі-продажу з додатковими угодами,
виписки з банку, прибуткові накладні,
договори на виконання робіт, надання
послуг, акти приймання-передачі послуг,
акти приймання передачі товару, акти
виконаних робіт.

Як зазначено представником
відповідача, мінеральні добрива, що у
свою чергу є власністю ТОВ
«Страбіс-Агро», привозились до
контрагента позивача для подальшого
його фасування.

Відтак, враховуючи, що під час такого
технологічного процесу вказаний товар
зазнав певних втрат, позивач мав право
віднести до складу витрат такі збитки,
проте, за умов видання наказу про
облікову політику.

За таких обставин, Товариство в
порушення п. 138.7 ст. 138 ПК України
завищено показники у рядку 05.1 (СВ)
Декларації «Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» на суму 949822 грн.

В бухгалтерському обліку відображено
проводкою: Д-т « 84», К-т « 20».

Наведені обставини представником
позивача жодним чином не спростовані.

Окрім того, податковим органом
встановлено, що в порушення п. 138.4 ст.138
Податкового Кодексу України
Товариством у ІV кварталі 2012 року до
складу собівартості включено
нерозподільні постійні
загальновиробничі витрати по яким
відсутні доходи від реалізації товарів
у вищезазначеному податковому періоді
(витрати на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу) у сумі 800
245 грн.

В бухгалтерському обліку відображено
проводкою: Д-т « 84» К-т « 63».

Так, загальновиробничі витрати - це
непрямі витрати, пов'язані з
організацією виробництва і
керівництвом цехами, бригадами,
відділеннями та іншими структурними
підрозділами підприємства.

Відповідно до Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 «Витрати»
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 року
№318 до загальновиробничих витрат
відносяться:

- витрати на управління
виробництвом (оплата праці апарату
управління цехами, дільницями, фермами,
ланками, бригадами;

- відрахування на соціальні
заходи й медичне страхування апарату
управління цехами, дільницями; витрати
на оплату службових відряджень
персоналу цехів, дільниць тощо);
амортизація основних засобів
загальновиробничого (цехового,
дільничого, лінійного) призначення;
амортизація нематеріальних активів
загальновиробничого (цехового,
дільничого, лінійного) призначення;

- витрати на утримання,
експлуатацію та ремонт, страхування,
операційну оренду основних засобів,
інших необоротних активів
загальновиробничого призначення;
витрати на вдосконалення технології й
організації виробництва (оплата праці
та відрахування на соціальні заходи
працівників, зайнятих удосконаленням
технології й організації виробництва,
поліпшенням якості продукції,
підвищенням її надійності,
довговічності, інших експлуатаційних
характеристик у виробничому процесі;
витрати матеріалів, купівельних
комплектуючих виробів і
напівфабрикатів, оплата послуг
сторонніх організацій тощо); витрати на
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення та інше утримання
виробничих приміщень;

- витрати на обслуговування
виробничого процесу (оплата праці
загальновиробничого персоналу;

- відрахування на соціальні
заходи, медичне страхування робітників
та апарату управління виробництвом;
витрати на здійснення технологічного
контролю за виробничими процесами та
якістю продукції, робіт, послуг);

- витрати на охорону праці,
техніку безпеки й охорону
навколишнього природного середовища;
інші витрати (внутрішньозаводське
переміщення матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, інструментів зі
складів до цехів і готової продукції на
склади; нестачі незавершеного
виробництва; нестачі й втрати від
псування матеріальних цінностей у
цехах; оплата простоїв тощо).

Зі змісту наданих представником
відповідача пояснень, вбачається, що у
зв'язку з наявністю залишку товару
списання загальновиробничих витрат є
неможливим, тобто такі витрати повинні
залишаються на обліку відповідного
рахунку.

Враховуючи наведене, правових підстав
для включення нерозподільних постійні
загальновиробничих витрати по яким
відсутні доходи від реалізації товарів
за IV квартал 2012 року, у сумі 800 245 грн,
немає.

Що ж стосується решти порушень,
допущених суб'єктом господарювання,
суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Підпунктом 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що роялті - це будь-який
платіж, отриманий як винагорода за
користування або за надання права на
користування будь-яким авторським та
суміжним правом на літературні твори,
твори мистецтва або науки, включаючи
комп'ютерні програми, інші записи на
носіях інформації, відео - або
аудіокасети, кінематографічні фільми
або плівки для радіо- чи телевізійного
мовлення, передачі (програми)
організацій мовлення, будь-яким
патентом, зареєстрованим знаком на
товари і послуги чи торгівельною
маркою, дизайном, секретним кресленням,
моделлю, формулою, процесом, правом на
інформацію щодо промислового,
комерційного або наукового досвіду
(ноу-хау).

Відповідно до п.п.140.1.2. п.140.1 ст. 140 ПК
України, витрати (крім тих, що
підлягають амортизації), пов'язані з
науково-технічним забезпеченням
господарської діяльності, на
винахідництво і раціоналізацію
господарських процесів, проведення
дослідно-експериментальних та
конструкторських робіт, виготовлення
та дослідження моделей і зразків,
пов'язаних з основною діяльністю
платника податку, витрати з
нарахування роялті та придбання
нематеріальних активів (крім тих, що
підлягають амортизації) для їх
використання в господарській
діяльності платника податку.

До складу витрат не включаються
нарахування роялті у звітному періоді
на користь: особа, на користь якої
нараховується плата за такі послуги, не
є бенефіціарним (фактичним)
отримувачем (власником) такої плати за
послуги за виключенням випадків, коли
бенефіціар (фактичний власник) надав
право отримувати таку винагороду іншим
особам (абз. б п.п.140.1.2. п.140.1 ст. 140).

Згідно умов Ліцензійного договору №1
від 01.12.2011 про передачу прав на
використання товарного знаку,
укладеного між ТОВ «Страбіс-Агро»
(Ліцензіат) та компанією «BUFFERSTONE LIMITED»
(Республіка Кіпр) (Ліцензіар),
Ліцензіаром надано Ліцензіату за
винагороду на термін дії цього
договору невиключну ліцензію на
використання товарів і послуг,
зазначених у свідоцтві за класами МКТП
(товарний знак StraBIS).

За використання товарного знаку TOB
«Страбіс-Агро» сплачує щоквартально
кіпрському нерезиденту роялті у
розмірі 20 000 дол. США.

Відповідно до виписок банку TOB
«Страбіс-Агро» в 2012 році перерахувало
нерезиденту компанії «BUFFERSTONE LIMITED»
(Республіка Кіпр) роялті в загальному
розмірі 60 000 дол. США (еквів. 479570 грн).

За таких умов, враховуючи, що ТОВ
«Страбіс-Агро» надано невиключне право
користування товарним знаком StraBIS,
підстав для включення до складу витрат,
що понесені в результаті виплати
платежів по роялті немає.

Отже, з урахуванням викладеного, після
детального з'ясування обставин справи
та аналізу законодавчих норм, суд
апеляційної інстанції приходить до
переконання, що прийняте податкове
повідомлення-рішення є правомірним та
підстав для його скасування немає.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права, при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, суд апеляційної
інстанції підстав для його скасування
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Страбіс-Агро» - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.