Справа № 233/4053/14-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 р. Справа № 233/4053/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління соціального
захисту населення Костянтинівської
міської ради Донецької області на
постанову Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 18.07.2014р. по справі № 233/4053/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту
населення Костянтинівської міської
ради Донецької області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 18.07.2014р. задоволено
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління соціального захисту
населення Костянтинівської міської
ради Донецької області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії .

Визнано протиправними дії Управління
соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради
Донецької області щодо нарахування та
виплати ОСОБА_1 допомоги на
оздоровлення за 2014 рік у розмірі 90 грн.

Стягнуто з Управління соціального
захисту населення Костянтинівської
міської ради Донецької області на
користь ОСОБА_1 допомогу на
оздоровлення за 2014 рік з урахуванням
сплаченої суми в розмірі 4782 (чотири
тисячі сімсот вісімдесят дві) гривні
відповідно до вимог статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

У апеляційній скарзі відповідач
просить постанову суду першої
інстанції скасувати, винести нове
рішення про відмову у задоволенні
позову. Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
відповідач вказує, що відповідно до
Бюджетного кодексу України наділений
повноваженнями на здійснення видатків
тільки у межах бюджетних асигнувань,
встановлених бюджетними кошторисами.
Зазначає, що відповідно до приписів ст.
62, ст. 67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", позивачу була нарахована
та виплачена щорічна допомога на
оздоровлення відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Суд апеляційної інстанції розглянув
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
першої категорії (категорія 1), має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення на підставі ч.4 ст. 48
Закону № 796, що підтверджується копією
посвідчення серії НОМЕР_1, виданого
20.11.2006. (а. с. -6), є інвалідом третьої
групи безстроково.

В 2014 році щорічна допомога на
оздоровлення, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС відповідно до ч.4 ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі по
тексту - Закон № 796), в редакції чинній
на час проведення виплат, нарахована та
виплачена у розмірі 90,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач виплатив позивачу в 2014 році
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі меншому, ніж встановлено ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи ",
тому дії відповідача щодо відмови в
перерахунку допомоги є неправомірними,
а позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає дані висновки
суду першої інстанції правомірними,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України №796.

Статтею 48 Закону №796 в редакції, яка
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено перелік
компенсаційних виплат особам за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та сім'ям за втрату годувальника, та
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення, яка для осіб, які є
учасниками ліквідації наслідків на
ЧАЕС першої категорії, є інвалідами 3
групи, становить чотири мінімальних
заробітних плати.

Як вбачається з матеріалів справи,
щорічна допомога на оздоровлення за 2014
рік нарахована у розмірі 90,00 грн. та
виплачена 14.04.2014 р. (а.с.7).

Доказів сплати позивачу суми
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2014р. у розмірі,
встановленому Законом №796, матеріали
справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача щодо отримання щорічної
допомоги на оздоровлення за вказаний
період в розмірі, встановленому ст. 48
Закону № 796, порушені .

Таким чином, здійснюючи нарахування та
виплату позивачу у 2014р. щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
меншому ніж це передбачено ч.4 ст.48
Закону №796, відповідач діяв
неправомірно.

Доводи апеляційної скарги, щодо
правомірності нарахування та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення
позивачу на підставі постанови
Кабінету Міністрів України, колегія
суддів вважає необґрунтованими.

На період виникнення спірних
правовідносин, які є предметом спору в
цій справі, були наявні
нормативно-правові акти, які мають
різну юридичну силу та по різному
встановлюють розмір щорічної допомоги
на оздоровлення особам, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, а саме: ч.4 ст. 48 Закону
№796-ХІІ та постанова Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Кабінет Міністрів України не
уповноважений Законом N 796-XII зменшувати
встановлені останнім конкретні
розміри доплат, пенсій і компенсацій,
зокрема допомоги на оздоровлення.
Навпаки, у частині першій статті 67
зазначеного Закону встановлено, що ці
розміри підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Згідно із ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні спору керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 9 КАС
України та виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, колегія суддів
вважає, що при вирішенні питання про
розмір щорічної допомоги на
оздоровлення в 2014 році відповідач
повинен був проводити виплати позивачу
в розмірах, встановлених ч.4 ст. 48 Закону
N 796-XII із сум мінімальної заробітної
плати на момент виплати.

Посилання відповідача на виконання ним
зобов'язань по нарахуванню та виплаті
допомоги позивачу в межах відповідних
бюджетних призначень, колегія суддів
вважає неправомірними, виходячи з
наступного.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіттям з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"28 лютого 1991 року N 796-XII
визначено право громадян України, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, в тому числі на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у
випадках та на умовах, передбачених цим
Законом.

Колегія суддів зазначає, рішенням
Конституційного Суду України від 25.01.2012
року визначено, що в аспекті
конституційного подання положення
частини другої статті 96, пунктів 2. 1,
6 статті 116 Конституції України
треба розуміти так, що повноваження
Кабінету Міністрів України щодо
розробки проекту закону про Державний
бюджет України та забезпечення
виконання відповідного закону
пов'язані з його функціями, в тому числі
щодо реалізації політики у сфері
соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції
та законів України. Суди під час
вирішення справ про соціальний захист
громадян керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції ‚ на основі і на
виконання Бюджетного кодексу
України, закону про Державний бюджет
України на відповідний рік та інших
законів України.

Згідно ст. 3 Бюджетного Кодексу
України бюджетний період для всіх
бюджетів, що складають бюджетну
систему України, становить один
календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31
грудня того ж року.

З аналізу наведених норм вбачається, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України,
однак відповідної постанови на час
виникнення правовідносин та
постановлення судового рішення в 2014
році прийнято не було.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що здійснюючи нарахування
та виплату позивачу у 2014р. щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
меншому ніж це передбачено ч.4 ст.48
Закону №796, відповідач діяв
неправомірно.

Поряд з цим, колегія суддів в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з Управління соціального
захисту населення Костянтинівської
міської ради Донецької області на
користь позивача допомогу на
оздоровлення за 2014 рік з урахуванням
сплаченої суми в розмірі 4782 (чотири
тисячі сімсот вісімдесят дві) гривні
відповідно до вимог статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", зазначає
наступне.

Відповідно до п. 3 Типового положення
про Управління праці та соціального
захисту населення районної, районної у
м. Києві та Севастополі державної
адміністрації, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 травня 2007 р. N 790, обов'язок
призначення та виплати соціальної
допомоги, компенсацій та інших
соціальних виплат, встановлених
законодавством, покладено на
управління праці та соціального
захисту населення районної, районної у
м. Києві та Севастополі
держадміністрації.

За таки умов, колегія суддів вважає, що
суд не може перебирати на себе
повноваження інших державних органів,
а тому постанова суду в цій частині
підлягає скасуванню з прийняттям
нової.

Враховуючи викладене вище, постанова
суду першої інстанції прийнята з
порушенням норм матеріального права, а
тому підлягає частковому скасуванню на
підставі п.4 ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради
Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 18.07.2014р. по справі № 233/4053/14-а
скасувати в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з
Управління соціального захисту
населення Костянтинівської міської
ради Донецької області на користь
ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2014
рік з урахуванням сплаченої суми в
розмірі 4782 (чотири тисячі сімсот
вісімдесят дві) гривні відповідно до
вимог статті 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою зобов'язати Управління
соціального захисту населення
Костянтинівської міської ради
Донецької області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1
щорічної допомоги на оздоровлення за
2014 рік у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат, встановлених на
момент виплати, відповідно до ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині постанову
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 18.07.2014р. по справі
№233/4053/14-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В. Повний текст постанови
виготовлений 27.10.2014 р.