Справа № 810/4429/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року 810/4429/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Приходько Н.І., за участю:

представника позивача - Кібець С.В.,

представника відповідача - Феніока А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дочірнього підприємства «ШРБУ
№100» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» до Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

8 травня 2012 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Дочірнє підприємство «ШРБУ
№100» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (ДП «ШРБУ №100» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України», ДП
«ШРБУ №100», підприємство) із позовом до
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби
(ДПІ, Інспекція) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 17 квітня 2012 року.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року залишено без змін постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 7 березня 2013
року, якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17 червня 2014 року такі
постанова Київського окружного
адміністративного суду та ухвала
Київського апеляційного
адміністративного суду скасовані, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

25 липня 2014 року вказана
адміністративна справа надійшла до
Київського окружного
адміністративного суду та відповідно
до вимог статті 15-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
передана на розгляд судді такого суду.

Ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2014
року справу прийнято до свого
провадження суддею такого суду.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що твердження
відповідача про безтоварність
операцій між ДП «ШРБУ №100» і його
контрагентом не відповідає дійсності.
Звертали увагу на наявність у
товариства усіх необхідних і належно
оформлених первинних документів, що
підтверджують реальність операцій, а
також використання придбаного товару у
господарській діяльності. Вказали, що
платник податку не може нести
відповідальність за порушення
законодавства його контрагентом.
Наголошували, що висновки за
наслідками перевірки позивача
ґрунтуються на припущеннях і не
підтверджуються належними доказами.

Посилаючись на невідповідність
висновків Акта перевірки реальним
обставинам здійснення позивачем
господарської діяльності, згідно з
вимогами чинного законодавства, у тому
числі Податкового кодексу України,
просили визнати оскаржуване податкове
повідомлення-рішення протиправним та
скасувати його.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Протокольною ухвалою суду від 15 жовтня
2014 року відповідача - Державну
податкову інспекцію у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби замінено на
Вишгородську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Київській
області у зв'язку із реорганізацією.

Представник відповідача у судовому
засіданні позову не визнав,
стверджував, у тому числі і в письмових
запереченнях, що виявлені у ході
перевірки порушення належним чином
відображені в Акті і є достатньою
підставою для прийняття оскаржуваного
рішення про збільшення суми грошового
зобов'язання позивача із податку на
додану вартість та стягнення штрафних
санкцій. Також звертав увагу на
висновок начальника сектора технічно -
криміналістичного забезпечення роботи
Дарницького РУ НДЕКЦ при ГУМВС України
в місті Києві Салюти Олександра
Андрійовича від 3 березня 2012 року №58.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши інші докази, зокрема
письмові, що містяться в матеріалах
справи, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позову і необхідність
його задоволення, виходячи із такого.

Як видно з Акта №302/22-05/5423018 від 30
березня 2012 року (т.1 а.с.11-22), 19
березня 2012 року Інспекцією проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
операцій по взаємовідносинах з ТОВ
«НВФ Керол» за період з 1 листопада 2011
року по 30 листопада 2011 року.

За висновками цього Акта, на
переконання посадових осіб ДПІ,
підприємством порушено вимоги: частини
першої статті 203, частини другої статті
215 Цивільного кодексу України, у зв'язку
із чим стверджено нікчемність угоди ДП
«ШРБУ - 100» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» із ТОВ «НВФ Керол» на
загальну суму 1903814 грн.; підпункту 1.2
пункту 1, підпунктів 2.1, 2.4, 2.16 пункту 2 та
підпункту 3.2 пункту 3 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року №88; пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
через що завищено суму податкового
кредиту, яка включена до складу
податкової декларації з податку на
додану вартість у розмірі 317302 грн. за
листопад 2011 року та відповідно
занижено податок на додану вартість за
листопад 2011 року на 317302 грн.

Зі змісту Акта перевірки вбачається, що
підставою для таких висновків стало
твердження про нікчемність угоди
позивача із ТОВ «НВФ Керол», яке
ґрунтується на висновку спеціаліста
щодо виконання підпису на податкових
та видаткових накладних ймовірно не
уповноваженою на те ОСОБА_4, а іншою
особою.

На підставі Акта перевірки 17 квітня 2012
року відповідачем прийнято
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
із податку на додану вартість на 317302
грн. за основним платежем і на 79325 грн.
за штрафними санкціями (т.1 а.с.10).

Як видно із матеріалів справи, ДП «ШРБУ
№100» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги
України» є юридичною особою,
зареєстроване 17 квітня 2002 року, тобто є
суб'єктом господарської діяльності (т.1
а.с.31).

Видами діяльності підприємства є:
будівництво житлових і нежитлових
будівель; діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту; оптова торгівля
деревиною, будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням;
вантажний автомобільний транспорт;
допоміжне обслуговування наземного
транспорту; надання в оренду інших
машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.

У ході судового розгляду встановлено,
що 15 жовтня 2008 року між ДП «ШРБУ №100»
ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»
(покупець) та ТОВ «НВФ Керол»
(продавець) укладено договір на
закупівлю матеріально - технічних
ресурсів №15/10 (т.1 а.с.25-28), за умовами
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця, а
покупець - прийняти та оплатити
наступний товар: бітум нафтовий
дорожній в'язкий БНД 60/90; БНД 90/130 та ПММ
в асортименті, кількості та по ціні
викладеним в рахунках - фактурах та
видаткових накладних, що видаються
постачальником. Загальна вартість
товару за цим договором складається із
вартості кожної партії товару,
поставленої в межах строку дії
договору. Ціна за одиницю виміру товару
зазначається в рахунках - фактурах та
видаткових накладних; може змінюватись
у разі зміни ринкових цін. Фактична
кількість та асортимент товару, що
підлягає поставці вказується в
рахунках - фактурах та видаткових
накладних і погоджується сторонами при
отриманні заявок на поставки окремих
партій. Передача кожної партії товару
здійснюється за видатковою накладною
та рахунком-фактурою. Якість товару, що
поставляється за цим договором, має
відповідати вимогам діючих стандартів
та технічних умов для цього виду
продукції. Здавання-прийняття товару
проводиться уповноваженими
представниками покупця і продавця.
Продавець виставляє покупцю
рахунок-фактуру, яку покупець оплачує
шляхом перерахування коштів на
банківський рахунок продавця протягом
45 днів з дати його отримання, якщо інше
не передбачено додатковими угодами до
договору. Цей договір набирає чинності
з моменту його підписання та
скріплення печатками сторонами і діє
до 31 грудня 2012 року.

З метою підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем подано до
суду належним чином завірені копії
наступних документів:

- видаткова накладна №РН-0000054 від 16
листопада 2011 року на загальну суму
1903814,64 грн., у тому числі податок на
додану вартість - 317302,44 грн. (т.1 а.с.23);

- рахунок фактура №СФ-0000047 від 16
листопада 2011 року на загальну суму
1903814,64 грн., у тому числі податок на
додану вартість у сумі 317302,44 грн. (т.2
а.с.171);

- податкова накладна №47 від 16 листопада
2011 року на загальну суму 1903814,64 грн., у
тому числі податок на додану вартість -
317302,44 грн. (т.1 а.с.24).

На засвідчення оплати придбаного за
договором №15/10 від 15 жовтня 2008 року
товару позивачем надано платіжні
доручення №87 від 6 лютого 2012 року, №191
від 24 лютого 2012 року, №248 від 6 березня
2012 року та завірені копії банківських
виписок (т.2 а.с.105-107, 160-162).

На підтвердження транспортування
придбаного бітуму позивачем подано
залізничну товарно-транспортну
накладну (т.1 а.с.29-30).

Як з'ясовано під час розгляду справи, у
ДП «ШРБУ №100» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» наявна виробнича база
у с. Бобринець Кіровоградської області
на території якої знаходиться
асфальтобетонний завод «Тельтомат», де
здійснюється переробка бітуму та
випуск асфальтобетону.

Як слідує із залізничної накладної,
товар прибув на станцію Трикратне,
відстань від якої до заводу
«Тельтомат» орієнтовно складає 128 км.

На підтвердження надання послуг
залізничною станцією Знам'янської
дирекції Одеської залізниці на станції
Трикратне позивачем подано завірену
копію письмової угоди про подачу та
забирання вагонів з під'їзної колії
філії «Вознесенський райавтодор» від 18
травня 2011 року та копію особового
рахунку за травень, липень, серпень,
вересень, листопад та грудень як доказ
оплати послуг із подачі та забирання
вагонів (т.2 а.с.70-74).

На засвідчення транспортування бітуму
від залізничної станції до власних
виробничих потужностей надано
товарно-транспортні накладні (т.2
а.с.173-184).

У судовому засіданні представник
відповідача вказував, що у
товарно-транспортній (залізничній)
накладній не зазначено хто є власником
товару.

У той же час, представником позивача
пояснено, що вказана накладна
заповнювалась згідно Правил
оформлення перевізних документів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №644 від 21 листопада
2000 року в редакції наказу Міністерства
інфраструктури України від 8 червня 2011
року №138, при цьому встановлена
названими Правилами форма такої
накладної не передбачає можливості
зазначення в залізничній
товарно-транспортній накладній
постачальника продукції.

Крім того, суд звертає увагу, що у
вказаній товарно-транспортній
(залізничній) накладній зазначені
відомості про номери вагонів, масу
вантажу, які відповідають даним у
видатковій накладній №РН-0000054 від 16
листопада 2011 року.

На засвідчення використання
придбаного товару у власній
господарській діяльності (зокрема його
переробки, використання при
будівництві та капітальному ремонті
автомобільних доріг у Кіровоградській
області на замовлення місцевої служби
автомобільних доріг) позивачем надано
довідки про вартість виконаних
будівельних робіт, звіти про витрати
основних матеріалів у будівництві в
співставленні з виробничими нормами за
листопад та грудень 2011 року, видаткові
накладні, акти переробки матеріалів
дільниці, картку рахунку: 201, банківські
виписки, договори підряду на
реконструкцію автомобільної дороги із
додатковими угодами (т.2 а.с.77-104, 108-139).

Як видно із наданої податковим органом
копії податкової декларації з податку
на додану вартість за листопад 2011 року
(т.1 а.с.85-87), ТОВ «НВФ Керол»
задекларувало податкові зобов'язання
із такого податку за цей період у сумі
317302,00 грн.

Стосовно наявного у матеріалах справи
Акта ДПІ у Дарницькому районі м. Києва
від 19 липня 2012 року №439/2260/32412716 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«НВФ Керол» з ДП «ШРБУ №100» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» щодо
підтвердження реального здійснення,
товарності, фінансово-господарських
операцій, за період з 1 грудня 2011 року по
31 грудня 2011 року», то суд звертає увагу,
що такий акт складено після проведення
перевірки позивача.

Як вже зазначалося вище, підставою
твердження ДПІ про нікчемність угоди і
порушення позивачем положень
податкового законодавства став
висновок начальника сектора технічно -
криміналістичного забезпечення роботи
Дарницького РУ НДЕКЦ при ГУМВС України
в м. Києві Салюти Олександра
Андрійовича від 3 березня 2012 року №58 (т.1
а.с.77-84) щодо виконання підпису на
податкових та видаткових накладних,
виданих ТОВ «НВФ Керол». Так, у ньому
вказано, що підписи у відповідних
документах від імені ОСОБА_4 (директора
ТОВ «НВФ Керол») виконані, ймовірно, не
ОСОБА_4, а іншою особою.

Крім того, суд звертає увагу, що при
попередньому розгляді справи судом
першої інстанції було допитано у
якості свідка ОСОБА_4 (директора ТОВ
«НВФ Керол»), яка надала показання про
те, що підписи на первинних документах
належать їй та стверджувала реальність
поставок із позивачем.

Також тоді ж представником ТОВ «НВФ
Керол» до суду подано примірник
договору про поставку нафтопродуктів
№135 від 25 травня 2011 року між таким
контрагентом позивача і ТОВ
«Контакт-К» на підтвердження факту
придбання продукції, яка у подальшому
поставлялась ДП «ШРБУ №100» (т.1 а.с.103-112).

Стосовно документів засвідчуючих
якість придбаного товару та заявок, то
представник позивача пояснив, що у
зв'язку із тривалим часом, який минув
від часу досліджуваної операції такі
документи у підприємства не
збереглися.

Також суд враховує, що договірні
відносини між ТОВ «НВФ Керол» та ДП
«ШРБУ №100» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» вже були предметом
судового розгляду, у результаті чого 10
квітня 2013 року Вищим адміністративним
судом України прийнято постанову
(справа К/9991/68336/12), якою задоволено
позовні вимоги і скасовано податкове
повідомлення-рішення від 24 квітня 2012
року (т.1 а.с.219-224). У такій справі
досліджувалися операції по поставці
бітуму між вказаними сторонами у
вересні 2011 року, при цьому судом
касаційної інстанції вказано, що товар
(бітум) був дійсно отриманий ДП «ШРБУ
№100» від ТОВ «НВФ Керол».

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд зазначає таке.

За визначенням у пункті 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
зокрема, з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
передбачено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

За приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За нормами пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У силу положень статей 185, 187, 198, 200, 201
Податкового кодексу України право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за сукупності таких
елементів: наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
здійснення оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів, які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції судом
з'ясовувалися, зокрема, такі обставини:
рух активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності її учасників; зв'язок
між фактом придбання товарів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Суд наголошує, що факт визнання
правочину нікчемним (недійсним) має
наслідком застосування негативних
наслідків за цивільним законодавством,
а не донарахування податкових
зобов'язань.

Наявність укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції та навпаки.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
рішень платника податку в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.

Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення податкового
кредиту з податку на додану вартість;
податковий кредит вважається
сформованим правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

При цьому з урахуванням норм статей 61
та 44 Податкового кодексу України саме
на контролюючі органи покладається
обов'язок контролювати правильність
формування даних податкового обліку
платників податків, у тому числі щодо
правильності складення та
достовірності первинних документів.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій визначено
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
підтверджують їх здійснення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні»).

Витрати для цілей визначення
податкового кредиту і об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
та підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів, робіт чи послуг або
в разі якщо придбані товари, роботи чи
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що податкове
повідомлення-рішення, на підставі
якого визначаються податкові
зобов'язання платника податків,
приймається податковим органом за
результатами безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури.

Суд ще раз підкреслює, що єдиною
підставою для висновків Акта перевірки
у випадку, який розглядається, став
названий вище висновок спеціаліста.
При цьому, по перше, такий висновок не
містить однозначної відповіді на
запитання ким, ОСОБА_4 чи іншою особою
виконані підписи від імені ОСОБА_4 у
графах біля прізвища «ОСОБА_4І.» у
податкових та видаткових накладних і є
припущенням; по-друге, за правилами
статті 69 Кодексу адміністративного
судочинства України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Тобто до переліку засобів
доказування не входить висновок
спеціаліста; по-третє, ОСОБА_4, допитана
у якості свідка, надала показання про
те, що підписи на документах за
операціями між ТОВ «НВФ Керол» та ДП
«ШРБУ №100» ВАТ «ДАК «Автомобільні
дороги України» проставлено саме нею.

Тому відповідний висновок спеціаліста
суд до уваги не бере.

У той же час, судом встановлено, що
первинні документи та податкові
накладні за досліджуваною операцією за
формою і змістом відповідають вимогам
чинного законодавства.

Щодо відсутності у позивача
документів, підтверджуючих якість
придбаного товару, то суд зазначає, що
сама собою наявність або відсутність
окремих документів не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Стосовно відсутності у залізничній
товарно-транспортній накладній
посилання на постачальника продукції,
то, як вже викладалося вище, Правилами
оформлення перевізних документів,
затвердженими наказом Міністерства
транспорту України №644 від
21 листопада 2000 року, якими встановлено
форму залізничної накладної, не
передбачено можливості зазначення
таких відомостей.

Суд, на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності, встановив, що факт
здійснення операції із поставки
товарів (бітуму), оплати їх вартості,
використання у господарській
діяльності підприємства, відображення
у податковому та бухгалтерському
обліку підтверджується документально;
така операція спричинила реальні зміни
у майновому стані сторін, є економічно
виправданою та відповідає основним
видам діяльності позивача; надані
позивачем докази є переконливими для
твердження про реальність
господарської операції.

У той же час податковим органом не
надано суду доказів, які б свідчили про
наявність законодавчо визначених
обставин, що позбавляли б позивача
права на формування податкового
кредиту у досліджуваному випадку.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

На підставі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини і
перевівши наявні в матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 2146,00 грн.,
доказів понесення інших судових витрат
не надано. Тому судові витрати щодо
сплати судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби
№ від 17 квітня 2012 року.

Стягнути із Державного бюджету України
на користь Дочірнього підприємства
«ШРБУ №100» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» судові витрати по сплаті
судового збору у сумі 2146 (дві тисячі сто
сорок шість) грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 20 жовтня 2014 р.