Справа № 806/3011/14
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року
Житомир справа № 806/3011/14

час прийняття: 12 год. 40 хв.
категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лавренчук О.В.,

за участю секретаря Карплюк А. І.,

за участю представника позивача
Концевича В. О.,

за участю представника відповідача
Курдиляса Ю. Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Селянського (фермерського)
господарства "Йосипівське" до
Малинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 15.04.2014 р.

встановив:

Селянське (фермерське) господарство
"Йосипівське" (далі - Господарство)
звернулось до суду з позовом в якому
просить визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення Малинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області (далі Малинська
ОДПІ) № та № від 15 квітня
2014 року. В обґрунтуванні позову
зазначає, що оскаржувані податкові
повідомлення - рішення винесені на
підставі Акту позапланової невиїзної
документальної перевірки № 23/22-12/32550245
від 24.03.2014 року, висновки якого не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскільки зроблені в результаті
невірного тлумачення умов набуття та
умов перебування в статусі платника
фіксованого сільськогосподарського
податку згідно чинного законодавства
України.

Представник позивача в судовому
засіданні просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти
заявлених позовних вимог заперечував у
повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача та
заперечення представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню за таких
підстав.

Встановлено, що Селянське (фермерське)
господарство "Йосипівське"
зареєстроване Малинською районною
державною адміністрацією Житомирської
області 10 листопада 2003 року та взято на
податковий облік в органах державної
податкової служби 27 січня 2004 року та
станом на 21.01.2014 року перебуває на
обліку в Малинській ОДПІ.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період, який перевірявся, позивач був
платником податку на додану вартість,
фіксованого сільськогосподарського
податку, податку на доходи фізичних
осіб, екологічного податку та сплачує
за користування надрами.

У відповідності до Свідоцтва № 200100971
НБ 109892 про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість, датою реєстрації платника
податку на додану вартість є 11 червня
2004 року, дата реєстрації суб'єктом
спеціального режиму оподаткування 01
січня 2009 року, дата початку дії
Спеціального свідоцтва - 16 січня 2013
року (т. 1 а.с. 173).

Відповідно до Переліку видів
економічної діяльності
сільськогосподарського підприємства,
які підпадають під дію спеціального
режиму оподаткування діяльності у
сфері сільського та лісового
господарства, а також рибальства, та
визначені статтею 209 розділу V Кодексу
на основі КВЕД, Селянське (фермерське)
господарство "Йосипівське" має право
на:

- код 01.63 п.п. 209.17.14 - надання послуг у
рослинництві, облаштування ландшафту;

- код 10.61 п.п. 209.17.17 - обробка чи переробка
продукції, одержаної в результаті
діяльності платника податку у сфері
сільського та лісового господарства і
рибальства, вважається діяльністю у
сфері сільського та лісового
господарства і рибальства за умови,
якщо така продукція вирощується,
відгодовується, виловлюється або
збирається (заготовляється)
безпосередньо платником податку (крім
придбання її в інших осіб );

- код 01.11 п.п.209.17.1 - вирощування зернових
та технічних культур;

- код 01.19 п.п. 209.17.1 - вирощування
зернових та технічних культур;

- код 01.41 п.п. 209.17.4 - розведення великої
рогатої худоби.

Встановлено, що із 11 березня 2014 року по
17 березня 2014 року головними державними
ревізорами - інспекторами Малинської
ОДПІ Целованською Г.А. та Гончаренко
Є.А. проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання податкового та
іншого господарства за період із 01.01.2012
року по 31.12.2013 року, валютного та іншого
законодавства із 01.01.2012 року по 31.12.2013
року.

За результатами зазначеної перевірки
посадовими особами податкового органу
було складено Акт № 23/22-12/32550245 від
24.03.2014 року (далі -Акт)(т.1 а.с. 125-169).

На підставі Акту Малинською ОДПІ були
винесені наступні податкові
повідомлення - рішення:

- № від 15.04.2014 року за яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем : суми ПДВ, що залишаються у
розпорядженні с/г підприємства згідно
ст. 8 ЗУ "Про ПДВ", - сума грошового
зобов'язання становить за основним
платежем 9749,00 грн та за штрафними
(фінансовими) санкціями 2438,00 грн (т.1 а.с.
123).

- № від 15.04.2014 року за яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем - податок на додану
вартість; сума грошового зобов'язання
за основним платежем становить 395155,00
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями 98789,00 грн (т.1 а.с. 124).

Однак, Селянське (фермерське)
господарство "Йосипівське" звернулось
до суду з позовною вимогою про визнання
протиправними та скасувати
повідомленнями - рішеннями, оскільки
вважає їх необґрунтованими.

Представник позивача на підтвердження
своєї правової позиції зазначає, що
передумовою винесенню відповідачем
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень слугувало те, що перевіряючими
були зроблені необґрунтовані та
протиправні висновки, що викладені в
Акті № 23/22-12/32550245 від 24.03.2014 року (т. 1 а.с.
125-169).

Зокрема, в Акті № 23/22-12/32550245, в розділі 3 -
результати перевірки повноти
обчислення та своєчасності сплати до
бюджетів, державних цільових фондів
податків, зборів (обов'язкових
платежів), неподаткових доходів,
встановлених законодавством, а також
дотримання вимог валютного та іншого
законодавства, в пункті 3.1 зазначено
наступне:

1. для перевірки не надані документи, що
підтверджують наявність підстав у
Селянського (фермерського)
господарства "Йосипівське"
використання площ земельних ділянок, у
розмірах заявлених підприємством, що
вказує на те, що Селянське (фермерське)
господарство "Йосипівське" не мало
можливості для здійснення діяльності з
виробництва сільськогосподарської
продукції в заявлених обсягах;

2. надані для перевірки документи, що
свідчать про проведення Селянським
(фермерським) господарством
"Йосипівське" господарських операцій,
які не відповідають визначенню
сільськогосподарської діяльності, в
зв'язку з чим в результаті розрахунку
визначена перевіркою фактична частка
сільськогосподарського виробництва в
2012 році та в 2013 році менша ніж 75 %.
Враховуючи приписи ст. 301 Податкового
кодексу України у Селянського
(фермерського) господарства
"Йосипівське" відсутні законні
підстави перебувати в статусі платника
фіксованого сільськогосподарського
податку (а.с. 132).

Однак, суд не погоджується з позицією
податкового органу і вважає її
помилковою та такою, що не відповідає
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

У відповідності до пп. 14.1.256 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
фіксований сільськогосподарський
податок для цілей глави 2 розділу XIV
цього Кодексу - податок, який
справляється з одиниці земельної площі
у відсотках її нормативної грошової
оцінки та сплата якого замінює сплату
окремих податків і зборів.

Відносини зі справляння фіксованого
сільськогосподарського податку
регулюються главою 2 розділу ХІV ПК
України.

Необхідно зазначити, що фіксований
сільськогосподарський податок
віднесено до спеціального податкового
режиму, що визначає особливий порядок
його справляння.

Спеціальний податковий режим - система
заходів, що визначає особливий порядок
оподаткування окремих категорій
господарюючих суб'єктів, що втілюється
в особливому порядку визначення
елементів податку та збору, звільнення
від сплати окремих податків та зборів
(стаття 11 ПК України).

Пунктом 301.1 ст. 301 ПК України визначено,
що платниками податку з урахуванням
обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї
статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

Сільськогосподарський товаровиробник
для цілей глави 2 розділу XIV цього
Кодексу - юридична особа незалежно від
організаційно-правової форми, яка
займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі
власновиробленої сировини на
давальницьких умовах, та здійснює
операції з її постачання (пп. 14.1.235. п. 14.1
ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 302.1. ст. 302 ПК України,
об'єктом оподаткування податком для
сільськогосподарських
товаровиробників є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди.

У відповідності до п. 308.1 ст. 308 ПК
України сільськогосподарські
товаровиробники для набуття і
підтвердження статусу платника
податку щороку, до 20 лютого, подають
станом на 1 січня поточного року:

- загальну податкову декларацію з
податку на поточний рік щодо всієї
площі земельних ділянок, з яких
справляється податок
(сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ, багаторічних
насаджень), та/або земель водного фонду
внутрішніх водойм (озер, ставків та
водосховищ), - контролюючому органу за
своїм місцезнаходженням (місцем
перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку
на поточний рік окремо щодо кожної
земельної ділянки - контролюючому
органу за місцем розташування такої
земельної ділянки;

- розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва - контролюючим
органам за своїм місцезнаходженням
та/або за місцем розташування
земельних ділянок за формою,
затвердженою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику;

- відомості (довідку) про наявність
земельних ділянок - контролюючим
органам за своїм місцезнаходженням
та/або за місцем розташування
земельних ділянок.

У відомості (довідці) про наявність
земельних ділянок зазначаються
відомості про кожний документ, що
встановлює право власності та/або
користування земельними ділянками, у
тому числі про кожний договір оренди
земельної частки (паю).

Однак, представником позивача на
підтвердження хибності зроблених в
Акті висновків надає наступні
документи, що підтверджують наявність
у Господарства правових підстав
використання земельних ділянок у
розмірах, що заявлені ним (протягом 2012
року - загальна площа 37,46 га, протягом 2013
року - 185,0168 га):

- довідка № 333 від 27.03.2013 року, видана
виконкомом Йосипівської сільської
ради про те, що Селянське (фермерське)
господарство "Йосипівське" на
території сільської ради орендує та
обробляє 2500,4049 га (т. 1 а.с. 22);

- договір оренди землі від 01.10.2013 року,
укладений між позивачем та
Йосипівською сільською радою, за яким в
оренду Господарству передаються
земельні частки (паї) загальною площею
408,3671 га (т. 1 а.с. 23-28);

- договір оренди землі від 04.07.2011 року,
укладений між позивачем та ОСОБА_6, за
яким в оренду Господарству передаються
земельна ділянку площею 3,8780 га (т. 1 а.с.
29-40);

- копію книги розрахунків по орендній
платі (т. 2 а.с. 31-148);

- копію журналу розрахунків за майнові
паї (т. 2 а. с. 149-250, т. 3 а. с. 1-59);

- копії витягів з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іншого речового права (т. 3
а.с. 97- 220), що підтверджують перебування
у Господарства в оренді земельних
ділянок загальною площею близько 235 га.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що на протязі 2012
року за власний рахунок виготовлено
технічну документацію на орендовані
паї та проплачено кошти за реєстрацію
договорів оренди (т. 1 а.с. 41-51), однак з
незалежних від Господарства причин
Держземагенством не було проведено
реєстрацію договорів оренди землі в 2012
році. У 2013 році зі створенням Державної
реєстраційної служби, реєстрація
договорів розпочалась лише в червні 2013
року, однак реєстрація договорів
оренди проводиться дуже повільно, а
тому велика кількість договорів оренди
залишаються не зареєстрованими на
даний час.

Суд критично оцінює позицію Малинської
ОДПІ щодо висновку, що " перебування
особи у статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку є
правомірним, якщо при цьому дотримано
критерій щодо мінімального обсягу
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, встановлений
статтею 301 Податкового кодексу України.
Цей критерій дотримується в тому разі,
якщо продукція рослинництва вирощена
на сільськогосподарських угіддях, щодо
яких підтверджено факт державної
реєстрації договорів оренди
відповідних ділянок" з огляду на
наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.77 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
землі сільськогосподарського
призначення для цілей глави 2 розділу XIV
цього Кодексу - це землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції.

За змістом наведених норм ПК України,
для цілей справляння фіксованого
сільськогосподарського податку землі,
що використовуються
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.

Водночас ПК України не деталізує вимог
до правового титулу, відповідно до
якого у особи виникає право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані сільськогосподарські
угіддя, а також до правовстановлюючих
документів, якими підтверджуються
відповідні права на земельні ділянки.

Отже, за таких обставин будь-яке право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані сільськогосподарські
угіддя, незалежно від того з яких
підстав виникало таке право, є належним
для підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Таким чином, як вбачається зі змісту
пункту 308.4 статті 308 ПК України, для
розрахунку доходів від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва як таких, що
можуть враховуватися при визначенні
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва, вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

Водночас податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
відповідної ділянки як такої, що
знаходиться у користуванні
сільськогосподарського
товаровиробника.

Враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормами інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, варто визнати, що
недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку. Розглядувані угіддя будуть
знаходитися у користуванні платника
сільськогосподарського податку. При
цьому варто враховувати, що виникнення
орендних відносин відповідно до вимог
земельного законодавства не є
обов'язковою умовою для визнання
сільськогосподарських угідь такими, що
знаходяться в користуванні платника
фіксованого сільськогосподарського
податку. Зазначене пояснюється тим, що
оренда є лише одним із видів права
користування землею.

У свою чергу, ПК України не зводить
користування сільськогосподарськими
угіддями лише до виникнення права
оренди на відповідні земельні ділянки.
Відповідно, зареєстрований належним
чином договір оренди не може вважатися
єдиним обов'язковим документом, що
підтверджує правомірність перебування
особи у статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку.
Відтак, дефекти оформлення
відповідного договору не можуть
впливати на правильність врахування
доходів від реалізації продукції
рослинництва при розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена
на земельній ділянці, орендованій
платником фіксованого
сільськогосподарського податку в
юридичної та/або фізичної особи, є
сільськогосподарською продукцією в
розумінні глави 2 розділу XIV
Податкового кодексу України незалежно
від того, чи зареєстровані належним
чином договори оренди такої ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду від 28.12.2012 №
2614/12/13-12.

Отже, відповідачем безпідставно
зроблено висновок, що позивач був
зобов'язаний зареєструвати договори
оренди на підтвердження здійснення
діяльності з виробництва
сільськогосподарської продукції в
заявлених обсягах.

Окрім того, представник позивача не
погоджується з висновками головних
державних ревізорів - інспекторів
Малинської ОДПІ, що "надані для
перевірки документи свідчать про
проведення Селянським (фермерським)
господарством "Йосипівське"
господарських операцій, які не
відповідають визначенню
сільськогосподарської діяльності, в
зв'язку з чим в результаті розрахунку
визначена перевіркою фактична частка
сільськогосподарського виробництва в
2012 році та в 2013 році менша ніж 75 %.
Враховуючи приписи ст. 301 Податкового
кодексу України у Селянського
(фермерського) господарства
"Йосипівське" відсутні законні
підстави перебувати в статусі платника
фіксованого сільськогосподарського
податку".

Разом з тим, в Акті перевірки зазначено,
що " на підставі наданих СФГ
"Йосипівське" для перевірки документів
перевіркою визначено, що фактично
частка сільськогосподарського
товаровиробництва за 2012 рік складає
70,04%, за 2013 рік - 47,88% (п. 3.2.2.1 акту
перевірки), що не відповідає критеріям
відповідно до пункту 301.1 статті 301 ПКУ"
(т. 1 а.с. 132).

На підтвердження того, що Господарство
вирощувало та реалізовувало
сільськогосподарську продукцію
власного виробництва в період 2012 -2013
років в розмірах, що заявлені в
деклараціях, представником позивача
надано наступні документи :

- додаткова угода до договору поставки
№ 08/05 - ЙО від 22.08.2013 року (т.1 а.с. 205);

- угода про зарахування зустрічних
однорідних вимог від 08.05.2013 року (т.1 а.с.
206);

- договір № 08/05-ЙО від 08.05.2013 року (т.1 а.с.
207 - 208);

- додаткова угода № 1 до договору
поставки № 0705ЙО від 10.07.2012 р. (т.1 а.с. 209);

- додаткова угода № 2 до договору
поставки № 0705ЙО від 15.11.2012 р. (т.1 а.с. 210);

- додаткова угода № 3 до договору
поставки № 0705ЙО від 22.11.2012 р. (т. 1 а.с. 211);

- додаткова угода № 4 до договору
поставки № 0705ЙО від 23.11.2012 р. (т. 1 а.с. 212);

- додаткова угода №5 до договору
поставки № 0705ЙО від 23.11.2012 р. (т. 1 а.с. 213);

- додаткова угода № 6 до договору
поставки № 0705ЙО від 23.11.2012 року;

- додаткова угода № 7 до договору
поставки № 0705ЙО від 26.11.2012 року;

- додаткова угода № 8 до договору
поставки № 0705ЙО від 28.11.2012 року;

- додаткова угода № 9 до договору
поставки № 0705ЙО від 29.11.2012 року;

- договір поставки № 0707ЙО від 07.05.2012
року (т. 1 а.с. 218 - 219);

- податкова накладна № 3/2 від 08.05.2013
року (т. 1 а.с. 220);

- розрахунки (т. 1 а.с. 221-223);

- податкова накладна № 2/3 від 22.06.2012 року
(т.1 а.с. 224);

- розрахунки (т. 1 а.с. 225-231);

- договір поставки товару № 18 від 22.08.2013
року (т.1 а.с. 232-233);

- податкова накладна № 1/2 від 01.10.2013
року (т. 1 а.с. 234);

- видаткова накладна № 1 від 01.10.2013 року
(т. 1 а.с. 235);

- договір поставки № 20/07/13 від 20.07.2013
року (т. 1 а.с. 237);

- накладна № 36 від 31.07.2013 року (т.1 а.с. 239);

- податкова накладна № 7 від 31.07.2013 року;

- товарно-транспортна накладна № 264278
від 16.08.2013 року (т. 1 а.с. 241);

- договір поставки № 130132 від 25.07.2013 року
(т.1 а.с. 242-245);

- накладна № 33 від 29.07.2013 року (т. 1 а.с. 246);

- реєстр накладних на прийняте зерно №
61 та № 62 (т. 1 а.с. 247-248);

- договір контрактації
сільськогосподарської продукції № 50
від 06.06.2013 року (т. 2 а.с. 1- 2 );

- договір позики № 1 від 10.06.2013 року (т. 2
а.с. 3);

- накладна № 25 від 12.07.2013 року (т. 2 а.с. 5);

- акт від 12.07.2013 року (т. 2 а.с. 6);

- податкова накладна № 1 від 13.06.2013 року
(т. 2 а.с. 7);

- договір оренди від 20.03.2004 року (т. 2 а.с.
8-10);

- перелік майна (т. 2 а.с. 11-17);

- копію книги складського обліку
матеріалів (т. 3 а.с. 221-252);

- книга вагаря за 2012 - 2013 рік (т. 4 а.с. 1 - 36;

- копії головної книги за 2012, 2013 рік (т. 4
а.с. 37 - 64);

Із наданих документів вбачається, що
питома вага доходу Господарства,
отриманого від реалізації
сільськогосподарського виробництва та
продуктів її переробки у 2012-2013 роках
становить більше 75%, оскільки
господарство займається лише
вирощуванням сільськогосподарських
культур та вирощуванням великої
рогатої худоби, а тому реалізує лише
сільськогосподарську продукцію
власного виробництва, що також
підтверджується довідкою управління
агропромислового розвитку Малинської
районної державної адміністрації №
97/109-04 від 27.02.2014 року (т. 1 а.с. 89) та
документами статистичної звітності
Селянського (фермерського)
господарства "Йосипівське":

- підсумки збору врожаю
сільськогосподарських культур, плодів,
ягід та винограду на 01 грудня 2013 року (т.
1 а.с. 57-64);

- стан тваринництва за 2013 рік (т. 1 а.с.
65-68);

- посівні площі сільськогосподарських
культур під урожай 2013 року (т. 1 а.с. 69 - 72);

- підсумки збору врожаю
сільськогосподарських культур, плодів,
ягід та винограду на 01 грудня 2012року (т.
1 а.с. 73-80);

- посівні площі сільськогосподарських
культур під урожай 2012 року (т. 1 а.с. 81-85);

- стан тваринництва за 2012 р. (т. 1 а.с. 85-88).

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що жодними іншими
видами діяльності, окрім вирощування
сільськогосподарських культур та
вирощування великої рогатої худоби
Господарство, на протязі 2012 -2013 року, не
займалось та доходів від інших видів
діяльності окрім зазначених не
отримувало.

З огляду на викладене, суд вважає, що
висновки, викладені в Акті щодо
відсутності правових підстав у
Селянського (фермерського)
господарства "Йосипівське" перебувати
у статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку є
безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до п. 3.2.1.1 Акту № 23/22-12/32550245
"перевіркою достовірності
відображених показників у поданих
Деклараціях з податку на додану
вартість (рядки 1-9) за період з 01.01.2012
року по 31.12.2013 року встановлено
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість по рядку 1
Декларації "Операції на митній
території України, що оподатковується
за ставкою 20%, крім імпорту товарів" за
період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року на
загальну суму 395 155,00 грн.

У відповідності до п. 46.1 ст.46 ПК України,
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

За приписами пп.14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податок на додану вартість -
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податкове зобов'язання для
цілей розділу V цього Кодексу - загальна
сума податку на додану вартість,
одержана (нарахована) платником
податку в звітному (податковому)
періоді.

Однак, представник позивача зазначає,
що висновок, викладений в Акті
ґрунтується лише на підставі
відсутності певних вторинних
документів, наявність яких передбачена
Методичними рекомендаціями № 390 "Про
затвердження спеціалізованих форм
регістрів журнально-ордерної форми
обліку для сільськогосподарських
підприємств та методичних
рекомендацій щодо їх застосування",
затвердженими Міністерство аграрної
політики, від 04.06.2009.

Разом з тим, в судовому засіданні
встановлено, що Акт не міститься
чіткого посилання на
фінансово-господарські
взаємовідносини щодо яких відсутні
підтверджуючі вторинні документи, не
зазначено контрагентів та стосовно
якої продукції вказані документи не
надано позивачем на вимогу податкового
органу, що дає підстави суду вважати, що
висновки ревізорів - інспекторів є
необгрунтованими та такими, щодо яких
відсутня конкретика.

Представник позивача в судовому
засіданні зауважив, що в підпункті 4
пункту 3.2.11 Акту перевіряючими
ставиться під сумнів розмір залишків
соняшника на 01.06.2012 року в наданих для
перевірки звітах про рух продукції
сільськогосподарського виробництва
Господарства та зазначає про
відсутність документів, що
підтверджують рух насіння соняшника
отриманого від ПП "Укрпромінвест".

На підтвердження правової позиції
представником позивача в судовому
засіданні надані наступні документи,
що спростовують зазначені висновки
Малинської ОДПІ:

- договір № 15/05-12 від 15.05.2012 року (т. 1 а.с.
90-92);

- видаткова накладна № УКР -000001 від
22.05.2012 року на загальну суму 120000,00 грн
(т. 1 а.с. 93);

- видаткова накладна № УКР -000001 від
22.05.2012 року на загальну суму 40000,00 грн (т.
1 а.с. 95);

- видаткова накладна № УКР -00003 від
22.05.2012 року на загальну суму 40000,00 грн (т.
1 а.с. 97);

- видаткова накладна № УКР -00002 від
22.05.2012 року на загальну суму 40000,00 грн (т.
1 а.с. 99);

- податкова накладна № 1 від 22.05.2012 року
на загальну суму 120000,00 грн (т. 1 а.с. 94);

- податкова накладна № 1 від 22.05.2012 року
на загальну суму 40000,00 грн (т. 1 а.с. 96);

-податкова накладна № 3 від 22.05.2012 року
на загальну суму 40000,00 грн (т. 1 а.с. 98);

- податкова накладна № 2 від 22.05.2012 року
на загальну суму 40000,00 грн (т. 1 а.с. 100);

- податкова накладна № 3/3 від 26.06.2012 року
на загальну суму 19800,00 грн (т. 1 а.с. 101);

- податкова накладна № 4/3 від 27.06.2012 року
на загальну суму 40200,00 грн (т. 1 а.с. 101)

- накладна № 62 від 26.06.2012 року на
загальну суму 19800,00 грн (т. 1 а.с. 102);

Окрім того, в матеріалах справи
міститься статистична звітність збору
врожаю сільськогосподарських культур,
плодів, ягід та винограду на 01.12.2012 року,
з якої вбачається, що посівна площа
соняшнику в 2012 року становила 1000 га (т. 1
а.с. 75). Представник позивача зазначив,
що в 2012 році єдиним постачальником
насіння соняшника було Приватне
підприємство "Укрпромінвест", а тому, з
урахуванням додатку № 1 до договору №
15/05-12 (т. 1 а.с. 92), Господарством
документально підтверджено рух
насіння соняшника, отриманого від
даного контрагента.

Як вбачається з Акту перевірки,
"відсутність відповідно до наданого
для перевірки звіту про рух продукції
сільськогосподарського виробництва за
вересень 2012 року С(Ф)Г "Йосипівське"
залишку ріпаку станом на 01.10.2012 року та
відсутність документів, що
підтверджують вибуття 30000 кг ріпаку у
вересні 2012 року оприбуткованого на
підставі прибутково-видаткової
накладної від ПП "Некраші" від 07.09.2012 р.
№ 184, С(Ф)Г "Йосипівське" не доведено
використання ріпаку в межах
господарської діяльності в сфері
сільського господарства за вересень 2012
року на суму 113 500,00 грн" призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у вересні 2012
року на суму 22 700,00 грн (т. 1 а.с. 151).

Однак, представником позивача в
спростування зазначеного висновку
податкового органу надано наступні
документи:

- договір купівлі - продажу № 060912 від
06.09.2012 року, укладений між позивачем та
приватним підприємством "Некраші" (т. 1
а.с. 104-105);

- накладна №184 від 07.09.2012 року на
загальну суму 136200,00 грн (т. 1 а.с. 106);

- податкова накладна № 035/2 від 07.09.2012
року на загальну суму 136200,00 грн (т. 1 а.с.
107);

- виписка по рахунку від 08.09.2012 року (т. 1
а.с. 108).

Представник позивача погоджується з
відсутністю актів витрат насіння,
однак наголошує, що про використання
насіння ріпаку свідчить той факт, що в
2012 році Господарством було засіяно 200
га озимого ріпаку, що підтверджується
статистичною звітністю за 2013 рік (т. 1
а.с. 69) та зауважує, що у 2012 року єдиним
постачальником насіння ріпаку було ПП
"Некраші"

З огляду на викладене суд вважає, що
представником позивача доведено факт
вибуття насіння ріпаку у вересні 2012
року.

Головними державними ревізорами -
інспекторами Малинської ОДПІ в Акті
перевірки зазначено, що " С(Ф)Г
"Йосипівське" в ході перевірки не
доведено факту використання ТМЦ та
послуг у господарській діяльності, їх
необхідності та доцільності придбання,
в результаті чого в порушення п. 198.1, 198.2,
198.3 ст. 198 ПК України завищено
податковий кредит в сумі 9748,73 грн в т. ч.
: за жовтень 2012 року в сумі 4224,75 грн; за
грудень 2012 року в сумі 1659,98 грн; за
серпень 2013 року в сумі 348 грн; за жовтень
2013 року в сумі 3516 грн" (т. 1 а.с. 159).

Відповідно 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

За приписами пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

За приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

З метою підтвердження реальності
отриманих послуг, позивач надав суду
чеки по оплаті готівкою за придбання
паливно-мастильних матеріалів (т. 1 а.с.
109- 110), а саме:

- чек №; 7893 від 04.10.2012 року на загальну
суму 1460,00 грн;

- чек № 434154 від 04.10.2012 року на загальну
суму 9588,94 грн;

- чек № 434155 від 04.10.2012 року на загальну
суму 211,00 грн;

- чек № 434493 від 06.10.2012 року на загальну
суму 1582,50 грн; .

- чек № 434491 від 06.10.2012 року на загальну
суму 2405,60 грн;

- чек № 434542 від 06.10.2012 року на загальну
суму 199,92 грн;

- чек № 435047 від 11.10.2012 року на загальну
суму 105,50 грн;

- чек № 435045 від 11.10.2012 року на загальну
суму 9880,00 грн;

-чек № 435243 від 13.10.2012 року на загальну
суму 217,00 грн;

- чек № 435261від 13.10.2012 року на загальну
суму 217,00 грн;

- чек № 435259 від 13.10.2012 року на загальну
суму 199,92 грн;

- чек № 435248 від 13.10.2012 року на загальну
суму 211,00 грн;

- чек № 435246 від 13.10.2012 року на загальну
суму 211,00 грн;

- чек № 435252 від 13.10.2012 року на загальну
суму 199,92 грн;

- чек № 435416 від 14.10.2012 року на загальну
суму 949,50 грн;

- чек № 435903 від 19.10.2012 року на загальну
суму 422,00 грн;

- чек № 435929 від 19.10.2012 року на загальну
суму 52,75 грн;

- чек № 435921 від 19.10.2012 року на загальну
суму 601,35 грн;

- чек № 435922 від 19.10.2012 року на загальну
суму 1940,00 грн;

- чек № 435923 від 19.10.2012 року на загальну
суму 485,00 грн;

- чек № 0497 від 24.10.2012 року на загальну
суму 211,00 грн.

Щодо сум податкового кредиту з ПДВ за
грудень 2012 року, то представник
позивача запевнив суд, що податковим
інспекторам було надано усі чеки по
оплаті готівкою за придбання паливно -
мастильних матеріалів (т. 1 а.с. 111), а
саме:

- чек від 08.12.2012 року на загальну суму
113,01 грн;

- чек № 2522 від 12.12.2012 року на загальну
суму 9550,00 грн;

- чек № 441448 від 19.12.2012 року на загальну
суму 99,91 грн;

- чек № 441442 від 19.12.2012 року на загальну
суму 99,91 грн;

- чек № 5807 від 25.12.2012 року на загальну
суму 100,00 грн.

В судовому засіданні встановлено, що
Господарством на підтвердження сум
податкового кредиту з податку на
додану вартість за серпень 2013 року
перевіряючим було надано:

- чек № 6650 від 19.08.2013 року на загальну
суму 549,67 грн;

- чек №0881 від 01.08.2013 року на загальну
суму 1312,50 грн;

- чек № 1946 від 14.08.2013 року на загальну
суму 224,00 грн.

Стосовно сум податкового кредиту з ПДВ
за жовтень 2013 року, представником
позивача надано усі первинні
бухгалтерські документи щодо
фінансово- господарських
взаємовідносинам з контрагентами -
постачальниками, при цьому зазначивши,
що ці ж документи були надані й
інспекторам Малинської ОДПІ, однак
враховані не були.

Зокрема, Селянське (фермерське)
господарство "Йосипівське" включило до
складу податкового кредиту за жовтень
2013 року суму ПДВ за придбання у ТОВ
"Техноторг" "пристосування для збирання
соняшнику ПС - 6А-01 з жаткою РСМ-08127 2007р.
випуску до зернозбиральних комбайнів"
(т. 2 а.с. 18-19), що підтверджується
наступними первинними бухгалтерськими
документами:

- договір купівлі-продажу від 01.10.2013
року (т. 1 а.с. 112-113);

- рахунок на оплату по замовленню № 4724
від 30.09.2013 року (т. 1 а.с. 114);

- видаткова накладна № Ж-3535 від 01.10.2013
року (т. 1 а.с. 115);

- податкова накладна № 5994 від 01.10.2013
року (т. 1 а. с. 116).

Окрім того, представником позивача в
судовому засіданні надано первинні
бухгалтерські документи, що
підтверджують законність включення до
складу податкового кредиту за жовтень
2013 року суму ПДВ за придбання у ПАТ
"Компанія "Райз" мінеральних добрив, а
саме:

- договір поставки традиційних
мінеральних добрив № 386/16 від 01.10.2013
року (т. 1 а.с. 117-118);

- податковою накладною № 20/016 від 02.10.2013
року (т. 1 а.с. 119).

Встановлено, що Господарством
правомірно включено до складу
податкового кредиту за жовтень 2013 року
суму ПДВ за придбання у ЖФ ТОВ
"Укравтозапчастина" акумулятора, що
підтверджено наступними первинними
документами:

- видаткова накладна № ЖрРНк - 007980 від
03.10.2013 року (т. 1 а.с. 120);

- податкова накладна № 5453/31 від 03.10.2013
року (т. 1 а.с. 121).

З огляду на викладене, суд вважає, що
Малинською ОДПІ безпідставно зроблено
висновок про відсутність у Селянського
(фермерського) господарства
"Йосипівське" законних підстав
використовувати пільговий режим
оподаткування з податку на додану
вартість.

Окрім того, суд критично оцінює
висновок, зроблений в Акті, а саме:
"перевіркою встановлено порушення С(Ф)Г
"Йосипівське" п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на додану вартість,
який підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет (загальна Декларація) за період
з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року на загальну
суму 395 155,00 грн" з огляду на наступне.

Пунктом 308.6 ст. 308 ПК України визначено,
що реєстрація сільськогосподарського
товаровиробника платником податку
скасовується: у разі подання платником
податку письмової заяви щодо
добровільного зняття з такої
реєстрації; за рішенням контролюючого
органу:

а) якщо такий платник податку
ліквідується, у тому числі шляхом
злиття, приєднання або перетворення;

б) у разі встановлення за результатами
документальної перевірки недотримання
платником податку положень статті 301
цієї глави. При цьому такий платник
податку зобов'язаний перейти до сплати
податків за загальною системою
оподаткування починаючи з наступного
місяця після місяця, у якому було
встановлено таке порушення.

За приписами п. 309.1 ст. 309 ПК України, у
разі якщо у податковому (звітному) році
частка сільськогосподарського
товаровиробництва становить менш як 75
відсотків, сільськогосподарський
товаровиробник сплачує податки у
наступному податковому (звітному) році
на загальних підставах.

Із аналізу наведених правових норм
випливає, що нарахування податкових
сум з податку на додану вартість за
минулі періоди не допускається.

Суд зазначає, що сама собою наявність
або відсутність окремих документів не
є підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

З огляду на зазначені обставини суд
дійшов висновку про безпідставність
висновків податкового органу про не
підтвердження позивачем правових
підстав перебування у статусі платника
фіксованого сільськогосподарського
податку та перебувати в спеціальному
режимі оподаткування з податку на
додану вартість.

Відповідно до ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС), в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, зважаючи на
встановлені у справі обставини, а також
враховуючи приписи чинного
податкового законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, суд вважає, що
позовні вимоги про скасування
податкових повідомлень-рішень
Малинської ОДПІ № та № від
15.04.2014 р. - підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 94,158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Адміністративний позов Селянсько
(фермерського) господарства
"Йосипівське" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
прийняті Малинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області за № та
№ від 15.04.2014 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Селянсько (фермерського)
господарства "Йосипівське" () суму сплаченого судового збору у
розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.В. Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 21
жовтня 2014 р.