Справа № 826/3050/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3050/14
Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тантьєма», Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 квітня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тантьєма» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тантьєма» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Тантьєма»)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до ДПІ у Шевченківському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ),
в якому просило визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 25.10.2013 №
та від 25.10.2013 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 квітня 2014 року позов задоволено
частково, визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 25.10.2013 №
та визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 25.10.2013 № в
частині визначення грошового
зобов'язання із податку на додану
вартість у сумі 84 422,00 грн. в решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
квітня 2014 року позивач та відповідач
звернулися до Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційними
скаргами.

Позивач просив ухвалене у справі
судове рішення скасувати в частині
відмови в задоволенні позову та
постановити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позов у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідач просив ухвалене у справі
судове рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційних скаргах доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ДПІ
у Шевченківському районі ГУ
Міністерства доходів і зборів у місті
Києві проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Тантьєма» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з ТОВ «Росаріо» за
період з 01.01.2011 по 30.06.2011.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Тантьєма» пункту 198.6 статті 198, пункту
200.1 статті 200, пунктів 201.4, 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на суму 109 422,00 грн. у
березні 2011 року.

Крім того, перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог пункту 137.1
статті 137, пунктів 138.2, 138.4 статті 138,
підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на прибуток на суму 327 423,00 грн. у
І та ІІ кварталах 2011 року.

За наслідками перевірки державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві складено акт від
04.10.2013 №1120/22-01/23389472 та прийнято
податкові повідомлення-рішення:

від 25.10.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 327 424,00
грн. у тому числі: 327 423,00 грн. - основний
платіж, 1,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції.

від 25.10.2013 №, яким позивачеві
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 109
423,00 грн., у тому числі: 109 422,00 грн. -
основний платіж, 1,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів, що
фінансово-господарські операції між
ТОВ «Тантьєма» та ТОВ «Росаріо» не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності. Водночас, суд зазначив, що
під час перевірки правильності
формування позивачем податкового
кредиту із податку на додану вартість у
березні 2011 року на підставі податкових
накладних, виданих ТОВ «Росаріо», було
встановлено невідповідність
податкової накладної від 29.03.2011 №158
(сума ПДВ 25 000 грн.) вимогам
законодавства з огляду на те, що дана
податкова накладна не містить прізвище
особи, яка склала податкову накладну.
Отже не має доказів, що податкову
накладну підписано уповноваженою
платником особою.

Однак колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції в повній мірі з огляду
на наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Згідно зі статтею 198.1 вищезазначеного
кодексу, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу. У разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку. Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
Законом встановлений вичерпний
перелік вимог щодо оформлення
податкової накладної.

Податкові накладні, на підставі яких
підприємством був сформований
податковий кредит мають обов'язкові
реквізити, підписані уповноваженою
платником особою та скріплені його
печаткою. Зазначення прізвища особи, що
склала податкову накладну не є
обов'язковим реквізитом в розумінні
п.201.1 ст. 201 ПК У країни і не може бути
наслідком виключення такої податкової
накладної з кола доказів, які
підтверджують правомірність
формування сум податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Тантьєма» (покупець) та ТОВ
«Росаріо» (продавець) укладено договір
купівлі-продажу від 01.03.2011 №0103,
відповідно до якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю, а покупець прийняти і сплатити
на умовах договору м/прокат в
асортименті.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано суду копії: договору
купівлі-продажу від 01.03.2011 №0103; виписок
з банківського рахунку; видаткових
накладних за відповідні періоди;
податкових накладних за відповідні
періоди; видаткових накладних за
відповідні періоди; рахунків-фактур за
відповідні періоди;
товарно-транспортних накладних за
відповідні періоди; довіреностей на
отримання цінностей за відповідними
рахунками-фактур; договору оренди
офісних та складських приміщень;
договорів оренди автомобілів; свідоцтв
про реєстрацію транспортних засобів;
наказів про прийняття на роботу водіїв
та закріплення за ними орендованих
автомобілів тощо.

На підтвердження наявності ділової
мети та економічної доцільності
позивачем надано суду копії: договорів,
укладених між ТОВ «Тантьєма»
(підрядник) та третіми особами
(замовник) щодо виконання підрядником
із використанням власних матеріалів
робіт по виготовленню і монтажу
металевих виробів; актів приймання
виконаних робіт; ескізних проектів та
фотографій цих робіт.

З наявних в матеріалах справи
вищезазначених документів вбачається,
що вони дають змогу визначити, які саме
роботи були виконані, за якою ціною та
між якими контрагентами.

У свою чергу, ДПІ на спростування
реальності господарських операцій,
здійснених між ТОВ «Тантьєма» та ТОВ
«Росаріо» вказано на акт
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції від 11.07.2011
№490/23-1/37323055, згідно якого податкова
звітність з податку на прибуток ТОВ
«Росаріо» до податкового органу не
подавалась, а також встановлено, що у
товариства відсутні власні чи
орендовані складські, торгівельні чи
виробничі приміщення, які товариство
могло б використовувати в своїй
господарській діяльності.

Проте, вказаний акт перевірки не
містить фіксації та опису порушення
позивачем приписів податкового
законодавства щодо формування ТОВ
«Тантьєма» валових витрат у 2011 році.

Водночас, судом першої інстанції також
обґрунтовано було зазначено, що
висновки відповідача щодо порушення
позивачем приписів податкового
законодавства фактично зроблено з
огляду на порушення контрагентом
позивача податкової дисципліни, проте:

- податковим органом не
надано суду доказу щодо наявності на
момент вчинення господарських
операцій дефекту у правовому статусі
контрагента позивача;

- всупереч вимогам
податкового законодавства України,
висновки податкового органу в спірних
правовідносинах базуються на аналізі
обставин, які не можуть бути
самостійною підставою для нарахування
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість та з податку на
прибуток;

- під час перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Тантьєма»
відповідачем не перевірявся рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій між позивачем
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Росаріо», первинні
документи по господарським операціям
не досліджувались;

- доказів щодо порушення
фіскальних інтересів держави
внаслідок таких взаємовідносин
відповідач суду також не надав.

Разом з тим необхідно зазначити, що
вищезазначені первинні, розрахункові
та інші документи повністю
відповідають вимогам, встановлених до
первинних документів, які
пред'являються п. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і за висновками
суду свідчать про реальність операцій
між позивачем і його контрагентом.

Крім того, на момент здійснення
зазначених господарських операцій
контрагент позивача був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, йому було
присвоєно індивідуальний податковий
номер, а свідоцтво платника податку на
додану вартість вказаного суб'єкта
господарювання не було анульовано.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, на підтвердження виконання
зазначеного договору, позивачем надані
всі необхідні первинні документи. В
свою чергу відповідачем не зазначено
жодних заперечень щодо змісту вказаних
первинних документів.

Таким чином, вказані документи
повністю підтверджують реальність
господарських операцій.

Крім того, з огляду на наведене вище,
судова колегія вважає, що позивач
правомірно сформував податковий
кредит із податку на додану вартість за
березень 2011 року на підставі
податкової накладної від 29.03.2011 №158, що
була виписана ТОВ «Росаріо», оскільки
остання має всі необхідні реквізити,
передбачені положеннями статті 201 ПК
України, а тому податкове
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 25.10.2013 № є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт
владних повноважень, не виконав
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийнятих
ним оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи зазначене, судова колегія
вважає, що зазначені господарські
операції носили реальний характер та
були виконані сторонами належним
чином, податковий кредит позивач
сформував у повній відповідності з
вимогами ПК України, а тому підстав для
винесення оскаржуваних рішень не
вбачається.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ
«Тантьєма» є обґрунтованими та
підлягають повному задоволенню, а тому
постанову суду першої інстанції
необхідно скасувати в частині відмови
в задоволенні позовних вимог щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 25.10.2013 № в
частині визначення податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 25001,00 та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів, у відповідності до ст. 205 КАС
України, приходить до висновку, що
постанову суду першої інстанції
необхідно скасувати в частині та
ухвалити в цій частині нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Керуючись статтями 195, 196, 202, 205, 207 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Тантьєма»
- задовольнити.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві - задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 квітня 2014 року
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 25.10.2013 № в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 25001,00 та прийняти в
цій частині нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві від 25.10.2013 №.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 квітня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя

Гром Л.М.

Судді:

Бєлова Л.В.

Міщук М.С.