Справа № 308/21739/13-а,2а/308/981/13
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
№ 876/1038/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Рибачука А.І., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради Закарпатської області на
постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 3 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ужгородської
міської ради Закарпатської області про
визнання протиправними дій та
зобов'язання провести нарахування і
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,-

встановив:

09.12.2013 ОСОБА_1 звернулася в суд із
адміністративним позовом до УПСЗН
Ужгородської міськради в якому просили
визнати протиправними дії відповідача
та зобов'язати його провести
нарахування і виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 01.03.2013 по
31.09.2013 включно, відповдіно до ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18 січня 2001 року № 2240-III
(далі - Закон № 2240-III), з урахуванням
виплачених за цей період сум.

В обгрунтування позовних вимог позивач
покликався на те, що їй, як особі яка
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, відповідно до ст. 43 Закону 2240-III,
повинна виплачуватися допомога, в
розмірі не меншому прожиткового
мінімуму, встановленого законом, однак
така допомога відповідачем
виплачувалася не в повному розмірі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 03.01.2014
позовні вимоги за період з 01.03.2013 по
08.08.2013 залишено без розгляду.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 03.01.2014, яка прийнята у
порядку скороченого провадження, позов
задоволено частковою. Визнано
протиправною бездіяльність
відповідача та зобов'язання його
провести нарахування і виплату ОСОБА_1
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 09.06.2013 по 31.09.2013 у відповідності
до ст. 43 Закону № 2240-III, з урахуванням
проведених виплат.

Із цією постановою не погодився
відповідач та оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що така
прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому просить її скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позову відмовити.

Враховуючи те, що дану справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а апеляційна скарга подана на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку про розгляд справи
в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави і межі апеляційних вимог,
вважає, що апеляційну скаргу належить
задовольнити частково.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
наказу Ужгородського національного
університету від 20.05.2011 № 127/01-04,
викладач кафедри англійської мови
ОСОБА_1 перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 16.05.2011 по 19.03.2014 (а.с. 8).

Позивач знаходиться у відповідача на
обліку, як застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та отримує
допомогу по догляду за дитиною - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею
трирічного віку, розмір якої становить
130 грн щомісячно, згідно довідки від
26.11.2013 № 327 (а.с. 9).

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що з
прийняттям Конституційним Судом
України Рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008
року на час виникнення спірних
правовідносин діяла, та діє на даний
час, ст. 43 Закону N 2240-III, відповідно до
вимог якої допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму встановленого
законом. Проте, відповідач всупереч
цієї норми позивачу вказану допомогу в
оскаржуваний період нараховував і
виплачував у значно меншому розмірі, а
тому суд першої інстанції прийшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та необхідність їх задоволення.

Суд апеляційної інстанції з такими
висновками суду першої інстанції
погоджується частково, з огляду на
таке.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
(далі - Закон № 107-VI) - правовідносини
щодо виплати допомоги регулювалися
Законом № 2811-ХІІ, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
стаття 13), та Законом № 2240-III, який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб. Розмір
допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, статтею 43 Закону №
2240-III було передбачено, що допомога
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, згідно зі змінами, внесеними
до статті 13 Закону № 2811-ХІІ, його дію
поширено на застрахованих осіб.
Водночас із Закону № 2240-III було
виключено статті 40-44.

Пункт 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
передбачав, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, у тому числі й пункт 25
розділу II цього Закону щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Отже, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону № 835-VI передбачено, що
у 2009 році допомога відповідно до Закону
№ 2811-ХІІ та Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 46 Закону № 835-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися, а постанова КМ України від
27 грудня 2001 року № 1751 прийнята саме на
виконання Закону № 2811-ХІІ, а тому до
спірних відносин не застосовується.

Аналогічні положення містились у ст. 45
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік», однак знову ж таки,
на виконання цієї норми, розміри і
порядок виплати допомоги відповідно до
Закону № 2240-III Кабінетом Міністрів
України не визначалися.

В 2011-2013 роках законодавцем не приймало
жодного закону, який би обмежував дію
положень ст. 43 Закону N 2240-III, а тому
враховуючи те, що у даній справі спір
виник щодо виплати допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 09.06.2013, яка
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що на відносини щодо виплати допомоги
такій особі поширюються норми
спеціального закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого,
допомога надається застрахованій
особі у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи спірна допомога позивачу
відповідачем, у оскаржуваний період,
нараховувалась і виплачувалась у
значно меншому розмірі, а ні ж це
передбачено ст. 43 Закону № 2240-III, а тому
суд першої інстанції дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог позивача, з урахування строку
звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
згідно ст. 8 КАС України
адміністративний суд при вирішенні
справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію і практику Суду як джерело
права.

У своєму рішенні в справі «Кечко проти
України» від 08 листопада 2005 року,
Європейський Суд з прав людини звертає
увагу на те, що у межах свободи дій
держави визначати, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Однак, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо задоволення
позовних вимог позивача по 31.09.2013,
оскільки такої дати не існує, а тому в
цій частині оскаржену постанову слід
змінити, зазначивши кінцеву дату
періоду за який слід провести
перерахунок допомоги - 30.09.2013.

У іншій частині суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про законність
та обґрунтованість позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому підстав
для його скасування суд апеляційної
інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254
КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради
Закарпатської області - задовольнити
частково.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 3 січня 2014 року у справі №
308/21739/13-а (2-а/308/981/13) - змінити, зазначивши
у абзацах 2 та 3 резолютивної частини
цієї постанови кінцеву дату періоду
нарахування та виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку 30.09.2013 замість 31.09.2013, а
також доповнивши її абзацом наступного
змісту: «У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.».

У решті постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 3 січня 2014 року у справі №
308/21739/13-а (2-а/308/981/13) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
А.І. Рибачук

В.В. Ніколін