Справа № 2а-8870/10/0170/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/14866/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Білогірської районної
державної адміністрації в Автономній
Республіці Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 05 червня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Білогірської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим про визнання необґрунтованою
відмови, стягнення моральної шкоди та
спонукання до виконання певних дій, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до
Білогірської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим, в якому просить: вважати
необґрунтованою відмову від 03.11.2009 року
№ Н-1/229/1, підготовлену архітектором
району ОСОБА_5; зобов'язати відповідача
затвердити матеріали вибору місця
розташування земельної ділянки,
розташованої біля домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1, і можливість надання
його у власність; зобов'язати
відповідача вирішити виготовлення
проекту землеустрою по відведенню
земельної ділянки для ведення
індивідуального садівництва із земель
запасу Криничненської сільської ради,
що примикає до домоволодіння АДРЕСА_1
позивачу у розмірі 12 соток за
угіддями-закущені пасовища; стягнути з
відповідача моральну шкоду - 10000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем порушені строки розгляду
заяви про вибір місця розташування
земельної ділянки, не надано
генеральний план розвідки міста
Білогірськ, а відмова, що обґрунтована
постановою Верховної ради Автономної
Республіки Крим від 16.09.2009 року є
безпідставною та протиправною.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 05 червня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправною
бездіяльність Білогірської районної
державної адміністрації в Автономній
Республіці Крим по нерозгляду заяви
позивача про вибір місця розташування
земельної ділянки для індивідуального
садівництва біля домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, із земель запасу
Криничненської сільської ради у
встановленому законом порядку;
зобов'язано відповідача повторно
розглянути заяву позивача про вибір
місця розташування земельної ділянки
для індивідуального садівництва біля
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, із
земель запасу Криничненської
сільської ради та прийняти рішення
відповідно до норм діючого
законодавства України; в задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Білогірська
районна державна адміністрація в
Автономній Республіці Крим звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та відмовити у
позові.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивач
звернулась з заявою до Білогірської
районної державної адміністрації в
Автономній Республіці Крим про вибір
місця розташування земельної ділянки
для індивідуального садівництва біля
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, із
земель запасу Криничненської
сільської ради.

03 листопада 2009 року за результатами
розгляду заяви листом за вих.№Н-1/229/1
відповідач повідомив, що вказана
земельна ділянка зарезервована для
розширення житлової і громадської
забудови на підставі розпорядження
Кабінету Міністрів України від 17.07.2009
року та постанови Верховної Ради
Автономної Республіки Крим від 16.09.2009
року №1342-5/09 "Про комплексну програму
розвитку житлового будівництва в
Автономної Республіки Крим".

08 грудня 2009 року листом вих. .№4535/01-9
відповідач повідомив позивача, що
відповідно до висновку відділу
міського будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
Білогірської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим від 07.09.2009 року №120 вказана
земельна ділянка зарезервована для
розширення житлової і громадської
забудови м. Білогірська, що позбавляє
можливості узгодити її вибір.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що відповідачем по
суті не було прийнято рішення по заяві
позивача про вибір місця розташування
земельної ділянки, адже відповідач,
отримавши заяву позивача про
результати її розгляду повідомив
позивача листами від 03.11.2009 року №
Н-1/229/1 та від 08.12.2009 року вих. .№ 4535/01-9,
які не є розпорядженням, а відтак і не є
рішенням про відмову у затвердженні
матеріалів вибору земельної ділянки.
Відмовляючи у задоволенні решти
позовних вимог, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що діючим законодавством України суду
не надано право зобов'язувати
відповідача прийняти завідомо
позитивний висновок у вирішенні
питання про погодження місця
розташування спірної земельної
ділянки, а в частині стягнення
моральної шкоди, позивачем не
зазначено доказів наявності його права
на відшкодування моральної шкоди
внаслідок порушених його прав та не
наведено правові норми для проведення
такого стягнення.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Згідно з частиною першою статті 116
Земельного кодексу України в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
відносин, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Згідно з пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Частиною першою статті 17 Земельного
кодексу України передбачено, що
місцеві державні адміністрації
уповноважені розпоряджатися землями
державної власності.

Статтею 118 Земельного кодексу України в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин, визначено, що вибір
місця розташування земельної ділянки
та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються у порядку, встановленому
статтею 151 цього Кодексу.

Згідно з статтею 151 Земельного кодексу
України в редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин, особи,
зацікавлені у вилученні (викупі),
виборі земельних ділянок, зобов'язані
погодити з власниками землі і
землекористувачами та органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування, згідно з їх
повноваженнями, розміри земельних
ділянок, передбачені для вилучення
(викупу), умови їх вилучення (викупу), а
також розміри земельної ділянки,
передбачені для її передачі (надання),
умови її передачі (надання) з
урахуванням комплексного розвитку
території, який би забезпечував
нормальне функціонування на цій
ділянці і прилеглих територіях усіх
об'єктів та умови проживання населення
і охорону довкілля.

Після отримання висновків органів,
зазначених у частині сьомій цієї
статті, про можливість відведення
земельної ділянки для цілей,
зазначених у заяві (клопотанні), та
рішення Верховної Ради України (у разі
необхідності) відповідний орган
державної влади або орган місцевого
самоврядування, згідно із своїми
повноваженнями, у двотижневий строк
розглядає матеріали вибору земельної
ділянки і приймає рішення про
затвердження зазначених матеріалів та
надає дозвіл і вимоги на розроблення
проекту відведення земельної ділянки
або мотивоване рішення про відмову.

Таким чином, підстави та спосіб
прийняття рішення про відмову у
затвердженні матеріалів вибору
земельної ділянки чітко визначені
нормами статті 151 Земельного кодексу
України, перелік цих підстав є
вичерпаним та не підлягає розширеному
тлумаченню, а відтак колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що відмова
у затвердженні матеріалів вибору
земельної ділянки повинна бути
прийнята у формі рішення.

Статтею 1 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" визначено, що
виконавчу владу в областях і районах,
містах Києві та Севастополі здійснюють
місцеві державні адміністрації.
Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади. Місцева державна адміністрація
в межах своїх повноважень здійснює
виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до вимог статей 6, 41 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації" на виконання
Конституції України, законів України,
актів Президента України, Кабінету
Міністрів України, міністерств та
інших центральних органів виконавчої
влади, власних і делегованих
повноважень голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники управлінь, відділів та інших
структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, прийняті в
межах їх компетенції, є обов'язковими
для виконання на відповідній території
всіма органами, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами та громадянами.

Таким чином, відповідач, отримавши
заяву особи, зацікавленої в отриманні
затвердження матеріалів вибору місця
розташування земельної ділянки,
зобов'язаний розглянути її і прийняти
за результатами розгляду відповідне
рішення, яке видається у формі
розпорядження, у зв'язку з чим колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
відповідачем по суті не було прийнято
рішення по заяві позивача про вибір
місця розташування земельної ділянки.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
порушене право позивача підлягає
судовому захисту шляхом зобов'язання
відповідача розглянути заяву позивача
та прийняти рішення у відповідності до
норм діючого законодавства України з
метою запобігання порушенню права.

Крім того, суди попередніх інстанцій
правомірно відмовили в задоволенні
позовних вимог про зобов'язання
відповідача затвердити матеріали
вибору місця розташування земельної
ділянки, та вирішити виготовлення
проекту землеустрою по відведенню
земельної ділянки для ведення
індивідуального садівництва із земель
запасу, оскільки діючим законодавством
України суду не надано право
зобов'язувати відповідача прийняти
завідомо позитивний висновок у
вирішенні питання про погодження місця
розташування спірної земельної
ділянки без вивчення передбачених
діючим законодавством необхідних
документів, порядок збору та подання
яких обумовлені Земельним кодексом
України.

Також колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про відмову в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення моральної
шкоди, оскільки вони заявлені
позивачем без посилання на будь-які
вимоги закону, без зазначення доказів
наявності права позивача на
відшкодування моральної шкоди
внаслідок порушених його прав, без
зазначення доказів моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Білогірської
районної державної адміністрації в
Автономній Республіці Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 05
червня 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:

з оригіналом згідно: помічник судді
А.О. Кулеша