Справа № 813/4407/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р.
Справа № 876/12652/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці Міндоходів
Міністерства доходів і зборів України
на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 р. по
справі за позовом Приватного
підприємства "Ефективна відгодівля
тварин - Захід" до Львівської митниці
Міндоходів Міністерства доходів і
зборів України про визнання
незаконними та скасування
повідомлень-рішень, визнання
незаконними дій та зобов'язання
вчинити дії,-

встановив:

04.06.2013 року позивач - Приватне
підприємство «Ефективна відгодівля
тварин - Захід» звернулось до суду із
позовом до відповідача - Львівської
митниці Міндоходів Міністерства
доходів і зборів України про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень - рішень № 48 від 18.05.2013 року
та № 49 від 18.05.2013 року, зменшення
розміру податкового зобов'язання
визначеного у податкових
повідомленнях-рішеннях, визнання
незаконними дій винних уповноважених
посадових осіб Львівської митниці
Державної митної служби України
вчинених щодо прийняття податкових
повідомлень-рішень № 48 та № 49 від 18.05.2013
року.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що на
підставі наказу від 30 жовтня 2012 року №
789 робочою групою відповідача
проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
митного законодавства ПП «Ефективна
відгодівля тварин - Захід», за
результатами якої відповідачем
складено акт № 19/13/209000000/, в якому,
на переконання позивача, неправомірно
встановлено порушення вимог пункту 5
частини 2 статті 267 Митного кодексу
України від 11.07.2002 року та частини 10
пункту 5 статті 58 Митного кодексу
України від 13.03.2012 року.

На підставі висновків, викладених у
Акті, відповідачем 18 травня 2013 року
прийнято повідомлення-рішення № 48 та №
49, якими донараховано зобов'язання по
сплаті ввізного мита у розмірі 20 954, 54
грн., податку на додану вартість у
розмірі 46 169, 35 грн. та штрафні санкції у
розмірі 14 616, 49 грн.

Позивач зазначає, що розрахунок митної
вартості відповідного до чинного
законодавства проводився
відповідачем, тому декларант не може
нести відповідальність за
несвоєчасність, недостовірність та
неповноту нарахування суми
податкового зобов'язання. Відтак, на
переконання позивача, відповідач немає
правових підстав для прийняття
повідомлень-рішень про донарахування
податкових зобов'язань, за винятком
випадку, коли за наслідками службової
перевірки або розгляду кримінальної
справи встановлено змову між
декларантом і митним органом,
спрямовану на заниження обов'язкових
платежів. Проте такі обставини при
перевірці встановлені не були.

Позивач не заперечує, що витрати на
доїзд до місця навантаження є валовими
витратами підприємства і тому врахував
їх при розрахунку податку на прибуток
за спірний період. Таким чином,
висновки відповідача щодо порушень
митного законодавства позивач вважає
безпідставними та необґрунтованими, а
повідомлення-рішення - незаконними та
такими, що підлягають скасуванню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 р.
задоволено адміністративний позов
частково.

Визнано незаконним та скасовано
повідомлення-рішення № 48, винесене
Львівською митницею Міндоходів 18
травня 2013 року.

Визнано незаконним та скасовано
повідомлення-рішення № 49, винесене
Львівською митницею Міндоходів 18
травня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції зазначив, що під
час митного оформлення імпортованих
товарів позивачем, у відповідача не
виникло сумніву щодо правильності та
обґрунтування митної вартості, що
зазначена у вантажних митних
деклараціях, не проведено додаткових
перевірок щодо вартості митної
декларації, і таким чином митне
оформлення товарів відбулося.
Відповідач даних обставин не заперечив
та не спростував.

Враховуючи положення постанови
Верховного суду України, митний орган,
приймаючи вантажну митну декларацію,
самостійно визначає митну вартість
товару та пропускає товар на митну
територію України (після сплати
імпортером передбачених законом
податків і зборів), то в подальшому він
не має правових підстав для прийняття
податкових повідомлень про
донарахування податкових зобов'язань,
за винятком випадку, коли за наслідками
службової перевірки або розгляду
кримінальної справи встановлено змову
між декларантом і митним органом,
спрямовану на заниження обов'язкових
платежів.

Наявність службових перевірок або
кримінальних справ щодо посадових осіб
відповідача в судовому засіданні не
встановлено, а також відповідач даних
обставин не заперечив та не спростував.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач зазначає, що на
підставі вимог статей 345-346 Митного
кодексу України, та на виконання
Плану-графіку проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
підприємницької діяльності на IV-й
квартал 2012 року, проведено планову
виїзну документальну перевірку стану
дотримання позивачем законодавства
України з питань митної справи за
період діяльності з 20.11.2009 по 20.11.2012
роки. За наслідками перевірки
встановлено, що позивачем ввозилось
ряд товарів на умовах FCA- Grodzisk Mazowiecki
(Польща), FCA- Medzyrzec Podlaski (Польща) та EXW- Knurow
(Польща). Для перевезення
використовувався власний транспорт -
сідлові тягачі марки «RENAULT».

Апелянт зазначає, що розрахунок
понесених витрат, який надавався
позивачем під час митного оформлення,
не являється первинним документом
бухгалтерського обліку, що визначені
чинним законодавством. Транспортні
засоби позивача в усіх випадках
виїжджали до пункту завантаження для
здійснення доставки товару (відповідно
до умов поставки) порожніми. Витрати,
понесені позивачем, поза межами
митного кордону України на подачу
транспортного засобу з місця
навантаження та транспортування
товарів до митної території України, не
повинні враховуватися при
декларуванні митної вартості товарів.

Відповідач вважає вищезазначені
обставини порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 267
Митного кодексу України від 11.07.2002 року
через те, що при застосуванні вибраного
методу визначення митної вартості (за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються) та при умовах поставки EXW
та FCA згідно міжнародних правил
«Інкотермс - 2000» та «Інкотермс - 2010» до
ціни договору не були включені в
повному обсязі всі складові витрат на
транспортування товарів до місця їх
ввезення на митну територію України,
які були фактично сплачені за ці товари
або підлягають сплаті.

Відтак, апелянт вважає, що заниження
позивачем митної вартості товарів
призвело до заниження податкових
зобов'язань перед бюджетом з ввізного
мита та податку на додану вартість, які
справляються при ввезенні товарів на
митну територію України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Колегією суддів встановлено,
підтверджено матеріалами справи
наступні обставини.

Так, на підставі наказу від 30 жовтня 2012
року № 789 «Про проведення планової
виїзної документальної перевірки
стану дотримання ПП «Ефективна
відгодівля тварин - Захід»
законодавства України з питань митної
справи» робочою групою відповідача
проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
митного законодавства, за результатами
якої відповідачем складено акт №
19/13/209000000/ від 22.04.2013 року (а.с. 31-41).

На підставі акта перевірки №
19/13/209000000/ від 22.04.2013 року
відповідачем 18.05.2013 року прийнято
повідомлення-рішення № 48, яким ПП
«Ефективна відгодівля тварин - Захід»
визначено суму грошового зобов'язання
за платежем «ввізне мито» за основним
платежем 20 954,54 грн., штрафними
санкціями 4 574,78 грн. всього 25 529,32 грн.
(а.с.29) та рішення № 49, яким ПП
«Ефективна відгодівля тварин - Захід»
визначено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на додану
вартість» за основним платежем - 46 169,35
грн., штрафними санкціями - 10 041, 71 грн.,
всього в сумі 56 211, 06 грн. (а.с.30).

Так, в акті перевірки № 00/13/209000000/
відповідачем зроблено висновок, що при
митному оформленні товарів позивачем
порушено вимоги п.5 ч. 2 ст. 267 Митного
кодексу України (надалі - МК України)
від 11.07.2002 № 92-IV та частини 10 пункту 5
статті 58 Митного кодексу України від
13.03.2012 року № 4495-VІ. З врахуванням вимог
п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу
України, податкове зобов'язання ПП
«Ефективна відгодівля тварин - Захід»
складає 69 419,39 грн., в т.ч. ввізного мита -
21 671,89 грн., з податку на додану вартість
- 47 747,51 грн.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 81 МК України від 11.07.2002
року декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари і
транспортні засоби, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Згідно ч.1 ст.51 МК України від 13.03.2012
року, митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України від
13.03.2012 заявлення митної вартості
товарів здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу.

В силу ч.1 ст. 267 МК України від 11.07.2002
року, митною вартістю за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються, є
вартість операції, тобто ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби відповідно до частини другої
цієї статті. Ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або які повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
на користь продавця та/або на користь
продавця через третіх осіб, та/або на
пов'язаних з продавцем осіб. Термін
"ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті" стосується тільки
ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або
інші платежі покупця на користь
продавця, не пов'язані з оцінюваними
товарами, не є частиною митної
вартості. Додавання до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
згідно з цією статтею робляться лише на
основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.3 ст. 265 МК України від
11.07.2002 року, якщо митний орган дійшов
висновку, що визначена декларантом
митна вартість нижча, ніж прямі витрати
на виробництво цього товару, в тому
числі сировини, матеріалів та/або
комплектуючих, які входять до складу
товару, митний орган має право
зобов'язати декларанта визначити митну
вартість іншим способом, ніж він
використав для її визначення.

Водночас, суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновками відповідача
про заниження грошового зобов'язання
позивачем виходячи з наступного.

Відповідно до п. 35 ст. 1 МК України від
11.07.2002 року, пропуск товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України - це дозвіл митного
органу на переміщення товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур.

Згідно ч. 2 ст. 78 МК України від 11.07.2002
року, митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, наслідком
завершення чого є пропуск товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України.

Так, колегією суддів встановлено, що
під час митного оформлення
імпортованих товарів позивачем ,у
відповідача не виникло сумніву щодо
правильності та обґрунтування митної
вартості, що зазначена у вантажних
митних деклараціях, також не проведено
додаткових перевірок щодо вартості
митної декларації, і таким чином митне
оформлення товарів відбулося. Апелянт
даних обставин не заперечив та не
спростував.

Тому, суд першої інстанції вірно взяв
до уваги положення постанови
Верховного суду України, відповідно до
якої, митний орган, приймаючи вантажну
митну декларацію, самостійно визначає
митну вартість товару та пропускає
товар на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), то в
подальшому він не має правових підстав
для прийняття податкових повідомлень
про донарахування податкових
зобов'язань, за винятком випадку, коли
за наслідками службової перевірки або
розгляду кримінальної справи
встановлено змову між декларантом і
митним органом, спрямовану на
заниження обов'язкових платежів.

Наявність службових перевірок або
кримінальних справ щодо посадових осіб
відповідача в судовому засіданні не
встановлено, а також апелянт даних
обставин не заперечив та не спростував.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового
кодексу України контролюючий орган,
крім випадків, визначених пунктом 102.2
цієї статті, має право самостійно
визначити суму грошових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Кодексом, не пізніше
закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих
контролюючим органом, а якщо така
податкова декларація була надана
пізніше, - за днем її фактичного
подання. Якщо протягом зазначеного
строку контролюючий орган не визначає
суму грошових зобов'язань, платник
податків вважається вільним від такого
грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 86 МК України від
11.07.2002 року, дата і час прийняття митної
декларації посадовою особою митного
органу, що її прийняла, визначається
проставленням відміток на бланку
митної декларації та відповідним
записом у документах митного органу.

Як наслідок, судом першої інстанції
вірно встановлено, що розрахунок
відповідачем грошових зобов'язань
позивача за період з 23.11.2009 року по
17.05.2010 року є безпідставним, оскільки на
момент прийняття Акта перевірки (22.04.2013
року) закінчився встановлений
законодавством строк для самостійного
визначення суми грошових зобов'язань
позивача.

Крім того, в обґрунтування обставин,
викладених в акті перевірки, апелянт
посилається, зокрема на Порядок
затвердження декларування митної
вартості товарів, які переміщаються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20.12.2006 та
Порядком здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 № 339, які втратили чинність
21.05.2012 року, а тому підлягають
застосуванню до спірних правовідносин
лише частково і не можуть
застосовуватись до решти періоду
перевірки.

Що стосується позовної вимоги про
визнання незаконними дій винних
уповноважених осіб відповідача,
вчинених щодо прийняття оскаржуваних
повідомлень-рішень, то позивач жодним
чином не обґрунтував та не надав жодних
доказів, які б свідчили про
протиправність дій відповідача щодо
винесення повідомлень-рішень, тому суд
вважає, що така вимога не підлягає до
задоволення.

Щодо позовних вимог про зменшення
розміру податкового зобов'язання,
визначеного у повідомленні-рішенні № 48
від 18.05.2013 та повідомленні-рішенні № 49
від 18.05.2013, то суд апеляційної інстанції
не знайшов підстав для задоволення
таких, а позивачем жодним чином не
доведено законність такої вимоги.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195,
196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці
Міндоходів Міністерства доходів і
зборів України залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
18.09.2013 р. по справі № 813/4407/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 20.10.2014
року.