Справа № 824/2329/14-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-10-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2329/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

29 жовтня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державного підприємства "Путильське
лісове господарство" на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Державного підприємства
"Путильське лісове господарство" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені ,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року Чернівецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (Фонд) звернулось в суд з
адміністративним позовом до
Державного підприємства «Путильське
лісове господарство» (ДП «Путильське
лісове господарство») про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за 2012 року в розмірі 36485,98 грн. та пені в
розмірі 4903,72 грн. та за 2013 рік в розмірі
37873,97 грн. та пені в розмірі 829,43 грн.

31 липня 2014 року Чернівецький окружний
адміністративний суд прийняв
постанову про задоволення
адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати вказану
постанову та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Сторони в судове засідання не
з`явилися. Про дату, час і місце
судового засідання повідомлені
завчасно і належним чином, а відтак
судом апеляційної інстанції у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України розглянуто справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Так, ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" від 21 березня 1991 року №875-ХІІ
(Закон №875-ХІІ) встановлено, що для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 18-1 цього
Закону державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ
передбачено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, які
використовують найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи на ДП
«Путильське лісове господарство» у 2012
році середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
становила 378 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 14 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", також
самостійно розрахована відповідачем і
становить - 15 осіб.

Також, на ДП «Путильське лісове
господарство» у 2013 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила 367 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 14 осіб, кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", також
самостійно розрахована відповідачем і
становить - 15 осіб.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2006 року
№1836 «Про реалізацію статті 18-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
потреба у створенні інваліду,
зареєстрованому в державній службі
зайнятості як безробітний,
спеціального робочого місця або
ділянки виробничої площі та вимоги до
них встановлюються індивідуальною
програмою реабілітації.

Фактичне робоче місце має бути
створено з урахуванням фізичних
можливостей певного інваліда,
індивідуальних програм реабілітації.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про реабілітацію інвалідів в
Україні», індивідуальна програма
реабілітації - комплекс оптимальних
видів, форм, обсягів, термінів
реабілітаційних заходів з визначенням
порядку і місця їх проведення,
спрямованих на відновлення та
компенсацію порушених або втрачених
функцій організму і здібностей
конкретної особи до виконання видів
діяльності, визначених у рекомендаціях
медико-соціальної експертної комісії.

Отже, створивши таке місце,
роботодавець звітує до центру
зайнятості, вказуючи у звіті вимоги
вакантного місця та свої вимоги до
працівника.

Зокрема, Інструкцією щодо заповнення
форми звітності №3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», затвердженої
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 19
грудня 2005 року №420, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 21 грудня
2005 року за №1534/11814 (в редакції чинній
на момент виникнення спірних відносин)
та Інструкцією щодо заповнення форми
звітності №3-ПН «Звітність про
інформацію про попит на робочу силу
(вакансії)», затвердженої наказом
Міністерства соціальної політики
України від 31 травня 2013 року №316
(Інструкція) та встановлено, що
підприємства, установи й організації,
їх структурні підрозділи та філії
незалежно від форми власності та
господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі подавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків.

Форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

Тобто, звіти за формою державної
статистичної звітності №3-ПН містять
вичерпну інформацію про наявність на
підприємстві вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів протягом
звітного періоду.

Цей звіт є актом інформування органи
працевлаштування про створені на
підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів із
встановленим рівнем нозології для
працевлаштування на товаристві.

Обов'язок державних органів щодо
працевлаштування інвалідів виникає
лише після виконання підприємствами
обов'язку щодо створення робочих місць
і надання передбаченої законодавством
про соціальну захищеність інвалідів
інформації про наявність вільних
робочих місць та вакантних посад, на
яких може використовуватися праця
інвалідів.

При відсутності такої інформації,
органи, визначені статтею 18 Закону №875,
не можуть скористатися своїми правами.

Особи яким встановлено відповідно до
довідки МСЕК інвалідність із
зазначенням рекомендацій беруться на
облік для працевлаштування в державній
службі зайнятості, а державна служба
зайнятості в свою чергу здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
вимог роботодавця.

В свою чергу, враховуючи вищенаведене,
обов'язок підприємства
працевлаштувати інваліда виникає при
наявності відповідної пропозиції
органів, вказаних у статті 18 Закону №875,
чи у разі самостійного звернення
інваліда. Безпосереднє
працевлаштування інвалідів шляхом
укладання трудового договору,
відповідно до чинного законодавства,
здійснюється підприємством, до якого
направлено інваліда для
працевлаштування.

Із матеріалів справи встановлено те, що
ДП «Путильське лісове господарство»
виконані вимоги постанови Кабінету
Міністрів України №70 від 31 січня 2007
року "Про реалізацію статей 19 та 20
Закону України " Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
подання у 2012 році та у 2013 році
щомісячної інформації про зайнятість і
працевлаштування інвалідів до центру
зайнятості.

Крім того, в матеріалах справи наявний
лист Путильського районного центру
зайнятості від 15 липня 2014 року №20-02-01/415
в якому зазначено про те, що протягом 2012
року ДП «Путильське лісове
господарство» подано 38 звітів форми
№3-ПН та протягом 2013 року подано 68
звітів форми №3-ПН. Для зайняття
вказаних посад Путивльським районним
центром зайнятості було направлено у
2012 році 64 особи, у 2013 році 100 осіб і всі
направлені на роботу особи були
працевлаштовані. При цьому, всі
вакантні посади пропонувалися особам,
які стоять на обліку Путивльського
районного центру зайнятості і
потребують працевлаштування в тому
числі і інвалідам, яким згідно
рекомендацій МСЕК дозволяється
виконувати запропоновану роботу.
Жодного випадку відмови ДП «Путильське
лісове господарство» у
працевлаштуванні направлених на
роботу Путильським районним центром
зайнятості осіб зафіксовано не було.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про те, що позивач, не навів
жодного доказу, що компетентні органи,
які займаються направленням інвалідів
для працевлаштування направляли
інвалідів до відповідача для
працевлаштування і доказів
безпосереднього звернення інвалідів
на ДП «Путильське лісове господарство»
з метою працевлаштування, і відмови в
такому працевлаштуванні.

При вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
колегія суддів виходить із загальних
норм права про відповідальність за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Вважається, що застосування принципу
вини як умови відповідальності
пов'язане з необхідністю доведення
порушення зобов'язання.

Адміністративно-господарську
відповідальність, передбачену статтею
20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», за своєю правовою природою
слід визнати господарсько-правовою
відповідальністю. Підставою для
застосування такої відповідальності
учасника господарських відносин є
вчинене роботодавцем правопорушення в
сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК
України). Відповідно до частини другої
зазначеної статті учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Важливим в цій ситуації є встановлення
вини або її відсутності у діях чи
бездіяльності роботодавця шляхом
оцінки доказів виконання роботодавцем
заходів щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
інформування про наявність вакансій
органів працевлаштування.

Таким чином, із матеріалів справи та
представлених відповідачем доказів не
вбачається бездіяльності чи
протиправних дій відповідача, а також
його вини у непрацевлаштуванні
інвалідів, що є складовими
господарського правопорушення.
Товариством здійснені всі залежні від
нього заходи по недопущенню
господарського правопорушення, а тому
відсутні правові підстави для
застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно і всебічно
з'ясованих обставинах, не відповідає
вимогам матеріального права, доводи
апеляційної скарги її спростовують,
тому наявні підстави для скасування
постанови суду першої інстанції та
прийняття нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргуДержавного
підприємства "Путильське лісове
господарство" задовольнити.

Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного
позову Чернівецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Державного підприємства
"Путильське лісове господарство" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
"Путильське лісове господарство"
понесені ним судові витрати в сумі 913,50
грн.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Біла Л.М.

Гонтарук В. М.