Справа № 826/12099/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2014 року 12:59
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А., при секретарі Тимчук М.Д.
від відповідача-1: не з'явився, просив
розглядати справу за його відсутності
від відповідача-2: не з'явився
від відповідача-3: не з'явився (просив
розглядати справу за його відсутності)
від відповідача-4: Стеценко В.М.
(довіреність від 06.06.14 р. № ДЦ-04-3634/0/6-14)
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовом:ОСОБА_1до Київського
міського центру зайнятості
(Відповідач-1) Директора Київського
міського центру зайнятості Сухомлина
Віктора Борисовича (Відповідач-2)
Першого заступника директора
Київського міського центру зайнятості
Мушинської Людмили Миколаївни
(Відповідач-3) Державного центру
зайнятості Міністерства праці та
соціальної політики України
(Відповідач-4)про визнання
протиправними рішень, дій та
бездіяльності, а також стягнення
моральної шкоди,-В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до
Київського міського центру зайнятості,
Директора Київського міського центру
зайнятості Сухомлина Віктора
Борисовича, Першого заступника
директора Київського міського центру
зайнятості Мушинської Людмили
Миколаївни та Державного центру
зайнятості Міністерства праці та
соціальної політики України в якому, з
урахуванням заяви від 29.08.2014 р., просить
суд:
- (1) визнати нечинним рішення
Київського міського центру зайнятості
про відмову в задоволенні запиту
ОСОБА_1 від 31.03.2014 р. за вх. № Ч -10/ЗІ в
частині пунктів 1-5, оскільки воно не
ґрунтується на положеннях ч. 1 ст. 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» від 13 січня 2011 р.
№ 2939-ІV;
- (2) визнати протиправною
бездіяльність Київського міського
центру зайнятості, яка полягає у тому,
що КМЦЗ в порушення вимог п. 3 ч. 4. ст. 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» не зазначив у
відповіді про відмову в задоволенні
інформаційного запиту ОСОБА_1 від 31
березня 2014 року за вх. № Ч-10/ЗІ в частині
пунктів 1-5 мотивовану підставу відмови,
щодо якої зроблено запит;
- (3) визнати протиправною
бездіяльність Київського міського
центру зайнятості, яка полягає у тому,
що КМЦЗ в порушення вимог п. 4 ч. 4 ст. 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» не зазначив у
відповіді про відмову в задоволенні
інформаційного запиту ОСОБА_1 від 31
березня 2014 року за вх. № Ч-10/ЗІ в частині
пунктів 1-5 порядок оскарження відмови,
щодо якої зроблено запит;
- (4) визнати протиправною
бездіяльність першого заступника
директора Київського міського центру
зайнятості Мушинської Людмили
Миколаївни, яка полягає у тому, що при
підписанні відповіді на інформаційний
запит ОСОБА_1 від 31.03.2014 року за вх. №
Ч-10/ЗІ, нею не було перевірено
відповідність відмови в задоволенні
запиту ОСОБА_1 від 31.03.2014 р. № Ч-10/ЗІ в
частині п. 1-5 вимогам п. 3 ч. 4 ст. 22 ЗУ «Про
доступ до публічної інформації»;
- (5) визнати протиправною
бездіяльність першого заступника
директора Київського міського центру
зайнятості Мушинської Людмили
Миколаївни, яка полягає у тому, що при
підписанні відповіді на інформаційний
запит ОСОБА_1 від 31.03.2014 року за вх. №
Ч-10/ЗІ, нею не було перевірено
відповідність відмови в задоволенні
запиту ОСОБА_1 від 31.03.2014 р. № Ч-10/ЗІ в
частині п. 1-5 вимогам п. 4 ч. 4 ст. 22 ЗУ «Про
доступ до публічної інформації»;
- (6) визнати протиправними дії
директора Київського міського центру
зайнятості Сухомлина Віктора
Борисовича, які полягають у не
всебічному та необ'єктивному розгляді
скарги ОСОБА_1 від 29.04.2014 р. № Ч-25/18-13/1;
- (7) визнати протиправними дії
державного центру зайнятості
Міністерства праці та соціальної
політики, які полягають у не всебічному
та необ'єктивному розгляді скарги
ОСОБА_1 від 03.06.2014 р.;
- (8) визнати протиправним рішення
Київського міського центру зайнятості
щодо відмови в задоволенні
інформаційного запиту ОСОБА_1 від 31.03.2014
р. № Ч-10/ЗІ в частині пунктів 1-5 з
підстав знищення запитуваних
- (9) визнати протиправними рішення
Київського міського центру зайнятості
щодо знищення договору № 29 від 22.01.2009 р.
між Київським міським центром
зайнятості та Київським професійним
ліцеєм будівництва і фітодизайном;
- (10) визнати протиправним рішення
Київського міського центру зайнятості
щодо знищення кошторису витрат на
навчання за додатковим договором № 642
від 07.10.2009 р. між Київським міським
центром зайнятості та Київським
професійним ліцеєм будівництва і
- (11) визнати протиправним рішення
Київського міського центру зайнятості
щодо знищення навчального плану за
додатковим договором № 642 від 07.10.2009 р.
між Київським міським центром
зайнятості та Київським професійним
ліцеєм будівництва і фітодизайном;
- (12) визнати протиправним рішення
Київського міського центру зайнятості
щодо знищення завіреної копії наказу
про створення у 2010 році державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва і
- (13) визнати протиправним рішення
Київського міського центру зайнятості
щодо знищення протоколу засідання
державної кваліфікаційної комісії
Київського професійного ліцею
будівництва і фітодизайном від 15.03.2010
- (14) стягнути з Київського
міського центру зайнятості моральну
шкоду у розмірі триста гривень;
- (15) стягнути з Державного центру
зайнятості Міністерства праці та
соціальної політики України моральну
шкоду у розмірі п'ятсот гривень.
Позивач в обґрунтування позову по суті
зазначає, що звернувся до КМЦЗ із
запитом щодо отримання певних
документів на який отримав відмову з
посиланням на знищення документів.
Оскільки відповідь не відповідала
вимогам законодавства, а саме не
містила мотивованої підстави відмови
та порядок її оскарження, він звернувся
до керівника КМЦЗ із скаргою, за
результатами розгляду якої йому
повідомлено про відсутність підстав
для задоволення скарги.
Оскільки зміст відповіді практично
повністю відтворював зміст відповіді
на інформаційний запит та не містила
переконливих доводів щодо
правомірності знищення запитуваної
публічної інформації, надалі позивач
направив скаргу до Державного центру
зайнятості Міністерства праці та
соціальної політики України.
В відповідь позивачу повідомлено про
відсутність підстав для проведення
службової перевірки та притягнення
винних осіб КМЦЗ до відповідальності, а
також повідомлено, що ДЦЗ не
встановлено порушення прав на доступ
до публічної інформації.
Позивач вважає, що дії відповідачів
протиправними з підстав їх
невідповідності вимогам законодавства
та на підставі, зокрема, ст. 13, 14, 19, 22, 23
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» просить
Відповідач-1 подав заперечення проти
позову в яких зазначив про
голослівність позовних вимог, а також
вказав на те, що доводи позовної заяви
не спростовують ні позицію КМЦЗ,
викладену у листі від 13.05.2014 р. № 08-5124, ні
позицію ДЦЗ, викладену у листі від
04.07.2014 р. № ДЦ-04-4308/0/6-14.
Відповідач-1 просив розглядати справу
за його відсутності, право на що
передбачено ч. 4 ст. 122 КАС України.
Відповідач-2 заперечень проти позову не
надав. Втім, вказана особа належним
чином була повідомлена про розгляд
справи, однак в судове засідання не
з'явився, доказів поважності причин
неприбуття не надав.
Відповідач-3 надав письмові
заперечення проти позову, однак в
судове засідання не з'явився, доказів
поважності причин неприбуття не надав.
Відповідач-4 надав заперечення проти
позову та зазначив, що за зверненням
позивача було проведено перевірку та
надано обґрунтовану відповідь. При
цьому, було проведено перевірку щодо
дотримання законодавства у зв'язку із
знищенням документів та встановлено,
що термін зберігання договору
становить 3 роки у зв'язку з чим та на
підставі відповідних положень
законодавства договір з додатками,
який є господарським договором, був
правомірно знищений після спливу
встановленого строку, погодження щодо
чого було надано з боку ЕПК Держархіву
м. Києва. Водночас, відповідач-4
зазначає, що позивачу було надано
протокол засідання кваліфікаційної
комісії від 15.03.2010 р.
З урахуванням наведеного відповідач-4
не вбачав підстав для задоволення
позову та просив відмовити у
Враховуючи неявку вищезазначених
відповідачів у судове засідання та
відсутність доказів поважності причин
неприбуття, суд на підставі ч. 4 ст. 128
КАС України ухвалив розглядати справу
за відсутності відповідачів.
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 28.10.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши, дослідивши та оцінивши
наявні в матеріалах справи документи,
заслухавши пояснення присутніх,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.
Позивач звернувся до Київського
міського центру зайнятості із запитом
на інформацію від 30.03.2014 р., який був
направлений електронною поштою.
Вказаний запит зареєстрований КМЦЗ
31.03.2014 р. за № Ч-10/37.
У запиті позивач просив надати
засвідчені копії таких документів:
1) Договір № 29 від 22.01.2009 р., на який
є посилання у додатковому договорі № 642
від 07.10.2009 р. між КМЦЗ та Київським
професійним ліцеєм будівництва і
2) кошторис витрат на навчання за
договором № 642 від 07.10.2009 р.,
3) навчальний план за договором №
642 від 07.10.2009 р.,
4) наказ про створення державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва і
5) протокол засідання державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва і
фітодизайну від 15.03.2010 р.,
6) засвідчену копію цього запиту.
До матеріалів справи позивачем надано
копію вищезгаданого додаткового
договору № 642 від 07.10.2009 року.
З наведеного вбачається, що позивач
звернувся до КМЦЗ ґрунтуючись на
положеннях Закону України «Про доступ
до публічної інформації».
04.04.2014 р. КМЦЗ сформовано відповідь на
адресу позивача за № 08-3772.
Зазначено у відповіді, що відповідно до
акту КМЦЗ від 17.01.2013 р. № 11, від 08.01.2014 р.
№ 12 «Про вилучення для знищення
документів, не віднесених до
Національного архівного фонду»
(погоджених протоколами засідань ЕПК
Державного архіву м. Києва) та на
підставі «Переліку типових документів,
що створюються під час діяльності
органів державної влади та місцевого
самоврядування, інших установ,
підприємств та організацій, із
зазначенням строків зберігання
документів» (далі - «Перелік типових
документів»), затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 12.04.2012 р.
№ 578/5 та зареєстрованого в Мінюсті
знищення як такі, що не мають
культурної цінності та втратили
практичне значення, копії документів,
запрошені позивачем, знищені, а саме:
1) Договір № 29 від 22.01.2009 р., на який
є посилання у додатковому договорі № 642
від 07.10.2009 р. між КМЦЗ та Київським
професійним ліцеєм будівництва і
2) кошторис витрат на навчання
разом із додатковим договором № 642 від
07.10.2009 р. між КМЦЗ та Київським
професійним ліцеєм будівництва та
3) навчальний план за договором №
642 від 07.10.2009 р.,
4) наказ про створення державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва і
5) протокол засідання державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва і
фітодизайну від 15.03.2010 р.
До відповіді залучено засвідчену копію
запиту позивача від 30.03.2014 р.
Відповідь підписана першим
заступником директора КМЦЗ Мушинською
Л.М. (відповідач-3).
Не погоджуючись із вказаною
відповіддю, складеною за підписом
першого заступника директора КМЦЗ щодо
розгляду запиту позивача, який
сформований ґрунтуючись на положеннях
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», позивач
звернувся в порядку ст. 1 та ст. 16 Закону
України «Про звернення громадян» із
скаргою від 29.04.2014 р. до директора КМЦЗ
Сухомлина В.Б. (відповідач-2), яка
зареєстрована 29.04.2014 р.
В обґрунтування скарги позивач
зазначив, що згідно з п. 364 «Переліку
типових документів» договори про
перенавчання, перепідготовку,
профорієнтацію безробітних та
незайнятого населення зберігаються 5
років. Згідно з п. 636 зазначеного
переліку, протоколи засідань і
кваліфікаційних комісій зберігаються 5
років. Звернуто увагу у відповіді, що
відповідно до п. 2.10. переліку
обчислення строків зберігання
справ,завершених діловодством у 2011
році, починається з 01.01.2012 р., а відтак,
на думку позивача, запитувані
документи повинні бути знищені не
раніше 01.01.2015 р.
Позивач у зв'язку з цим просив: визнати
неправомірними дії першого заступника
директора КМЦЗ щодо відмови у
задоволенні інформаційного запиту;
зобов'язати першого заступника
директора КМЦЗ вивчити пункти 33 та 35
Типової інструкції з діловодства,
затвердженої постановою КМ України №
1242 від 20.11.2011 р.; надати засвідчені копії
документів згідно із запитом від 31.03.2014
Київський міський центр зайнятості, в
особі директора Сухомлина В.Б., надав
відповідь позивачу від 13.05.2014 р. № 08-5124,
в якому повідомив обставини щодо
знищення документів, раніше наведені у
відповіді КМЦЗ від 04.04.2014 р. № 08-3772.
Одночасно повідомлено, що оригінал
наказу про створення державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва і
фітодизайну, та оригінал протоколу
засідання державної кваліфікаційної
комісії Київського професійного ліцею
будівництва та фітодизайну від 15.03.2010 р.
створені Київським професійним ліцеєм
будівництва та фітодизайну і не
входять до номенклатури справ
Київського міського центру зайнятості.
Звернуто увагу заявника, що за
результатами попереднього запиту не
було відмовлено у його задоволенні, а
надано розгорнуту відповідь, щодо
неможливості надати запитувані
Водночас зазначено про відсутність
підстав для задоволення скарги
Не погоджуючись із вказаною відповіддю
директора КМЦЗ на запит позивача щодо
розгляду скарги позивача відносно його
запиту, складеного ґрунтуючись на
положеннях Закону України «Про доступ
до публічної інформації», позивач
звернувся в порядку ст. 1 та ст. 16 Закону
України «Про звернення громадян» із
скаргою від 03.06.2014 р. до Директора
Державного центру зайнятості
Міністерства праці та соціальної
політики Харченко Ю.О.
Позивач зазначив у скарзі, крім іншого,
що директор КМЦЗ не виконав обов'язок,
передбачений ст. 19 Закону України «Про
звернення громадян».
Позивач просив: здійснити службову
перевірку щодо фактів знищення
документів; визнати, що внаслідок дій
щодо знищення документів, порушене
право ОСОБА_1 на доступ до публічної
інформації; встановити осіб, винних у
діях, зазначених у п. 1, та притягнути їх
до відповідальності; визнати, що
директор КМЦЗ не відреагував на факти
викладені у скарзі ОСОБА_1 від 29.04.2014 р.
за вх. № Ч-25/18-13/1, чим не виконав свій
обов'язок, передбачений ст. 19 Закону
України «Про звернення громадян»:
об'єктивно, всебічно перевіряти скарги
та порушив право позивача на належний
розгляд його звернення; здійснити дії
щодо розгляду цієї скарги відповідно
до ст. 19 Закону України «Про звернення
громадян»; за наслідками розгляду цієї
скарги надати письмову відповідь в
порядку та строки, що передбачені ЗУ
«Про звернення громадян».
На вказану вище скаргу Державний центр
зайнятості надав позивачу відповідь
від 04.07.2014 р. № ДЦ-04-4308/0/6-14.
У відповіді зазначено, що з метою
повного та всебічного розгляду скарги
ДЦЗ було витребувано документи,
необхідні для розгляду скарги.
Крім іншого звернуто увагу позивача на
положення постанови КМ України від
30.11.2011 р. № 1242, Інструкції КМЦЗ з
діловодства, наказу Міністерства праці
від 29.03.1993 р. № 19, яким затверджено
Інструкцію про порядок укладання
договорів з навчальними закладами,
підприємствами і громадянами, які
звертаються в державну службу
зайнятості щодо підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації, зареєстрованої в Мінюсті
України 07.04.1993 р. за № 21 (який діяв до
30.01.2014 р.), в якому були передбачені
перелік та порядок укладання
договорів, зокрема, між юридичними
особами, а також між юридичними особами
та безробітними громадянами, які
звертаються в державну службу
зайнятості щодо їх професійного
навчання, які виявили бажання
навчатися робітничій професії або
перепідготовки, підвищенню
кваліфікації фахівця з вищою освітою.
Враховано у відповіді, що позивач
просив надати копію вищезгаданого
договору з додатками та зазначено, що
вказаний договір належить до
господарських договорів у зв'язку з чим
КМЦЗ відніс даний договір до розділу 4.2.
бухгалтерського обліку та звітності та
включив до номенклатури справ № 6 КМЦЗ
на 2009 рік, затвердженої 12.12.2008 р.
директором КМЦЗ, перевіреної та
погодженої 25.12.2008 р. з Державним архівом
м. Києва. ДЦЗ зазначено, що на підставі
п. 330 Переліку типових документів, для
цього виду договорів був встановлений
термін зберігання 3 роки.
У відповіді вказується на наявність
вищезгаданого акту КМЦЗ від 17.01.2013 р. №
11, затвердженого 06.02.2013 р. директором
КМЦЗ, згідно якого вищезазначені
документи були відібрані для знищення
як такі, що не мають культурної
цінності та втратили практичне
Звернуто увагу позивача, що
неодноразово, 30.12.2013 р., 30.03.2014 р. та 29.04.2014
р. позивач звертався до КМЦЗ, з
проханням надати засвідчені копії
документів, а саме: засвідчену копію
договору між КМЦЗ та Київським
професійним ліцеєм будівництва та
фітодизайну від 07.10.2009 р. № 642,
засвідчену копію наказу Київського
професійного ліцею будівництва та
фітодизайну від 15.03.2010 р., наказу про
відрахування слухачів, створення
державної кваліфікаційної, державної
екзаменаційної комісії та протоколів
ДЦЗ зазначено в контексті наведеного,
що Київський міський центр зайнятості
своїми листами від 08.01.2014 р. за № 08-69
направив заявнику запитувані копії
документів, у т.ч. була направлена копія
протоколу засідання державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва і
фітодизайну від 15.03.2010 р., який
отриманий заявником 13.01.2014 р., що
підтверджується особистим підписом у
зворотному повідомленні про вручення.,
від 04.04.2014 р. за № 08-3772 за № 08-5124, якими
були повторно направлені позивачу
відповіді та повідомлено про знищення
зазначених документів.
По суті також зазначено у відповіді
ДЦЗ, що відповідно до п. 364 Переліку в
якому передбачено, що документи,
зокрема, договори про перенавчання,
перепідготовку, профорієнтацію
безробітних та незайнятого населення
становить 5 років (тобто договори між
юридичними особами та безробітними
громадянами). Вказується у відповіді,
що зазначені договори між державною
службою зайнятості та безробітними
громадянами повинні зберігати у КМЦЗ
Враховуючи викладене, ДЦЗ зазначив про
відсутність підстав для проведення
службового розслідування та
притягнення певних осіб до
відповідальності. Зазначено, що не
встановлено порушення прав заявника на
доступ до публічної інформації.
Вирішуючи з урахуванням наведеного
спір по суті, суд виходить з наступного.
Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації, та
інформації, що становить суспільний
інтерес визначається Законом України
«Про доступ до публічної інформації».
Згідно із ст. 1 вказаного Закону
публічна інформація, це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону
передбачено, що право на доступ до
публічної інформації гарантується,
зокрема: обов'язком розпорядників
інформації надавати інформацію, крім
випадків, передбачених законом.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону
доступ до інформації забезпечується,
зокрема, шляхом надання інформації за
запитами на інформацію.
Статтею 6 вказаного Закону передбачено,
що інформацією з обмеженим доступом є:
1) конфіденційна інформація; 2) таємна
інформація; 3) службова інформація.
У взаємозв'язку з наведеним, слід
зазначити, що відповідно до статті 19
зазначеного Закону, запит на
інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
Запитувач має право звернутися до
розпорядника інформації із запитом на
інформацію незалежно від того,
стосується ця інформація його особисто
чи ні, без пояснення причини подання
Згідно з вимогами статті 20 зазначеного
закону, розпорядник інформації має
надати відповідь на запит на
інформацію не пізніше п'яти робочих
днів з дня отримання запиту.
Згідно з приписами частини 1 статті 22
Закону розпорядник інформації має
право відмовити в задоволенні запиту в
таких випадках: 1) розпорядник
інформації не володіє і не зобов'язаний
відповідно до його компетенції,
передбаченої законодавством, володіти
інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону; 3) особа, яка
подала запит на інформацію, не оплатила
передбачені статтею 21 цього Закону
фактичні витрати, пов'язані з
копіюванням або друком; 4) не дотримано
вимог до запиту на інформацію,
передбачених частиною п'ятою статті 19
З наведеного у сукупності вбачається,
що надання публічної інформації
зумовлюється її наявністю у
відповідного суб'єкта.
В даному випадку згідно з п. 1 позовних
вимог заявник просить визнати нечинним
рішення Київського міського центру
зайнятості про відмову в задоволенні
запиту ОСОБА_1 від 31.03.2014 р. за вх. №
Ч-10/ЗІ в частині пунктів 1-5, оскільки
воно не ґрунтується на положеннях ч. 1
ст. 22 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» від 13 січня 2011 р.
№ 2939-ІV.

Між тим, згідно з актами від 17.01.2013 р. № 11
та від 08.01.2014 р. № 12 документи, які
створювались у КМЦЗ, які були наявні у
КМЦЗ (у т.ч. договори, додатки) та які
запитував позивач, були знищені, тобто
є такими, що фізично відсутні, у зв'язку
з чим у КМЦЗ відсутня можливість їх
надання, про що в даному випадку і було
повідомлено позивача.

З матеріалів справи також вбачається,
що до цього, на попередні вищезгадані
запити позивача, йому були направлені
копії запитуваних документів, у т.ч.
копія протоколу засідання державної
кваліфікаційної комісії Київського
професійного ліцею будівництва та
фітодизайну, який отриманий позивачем
13.01.2014 р., що не заперечувалось
позивачем під час розгляду справи.
Тобто, позивачу була надана можливість
ознайомитись із наведеною інформацією.

Відтак, в даному випадку не вбачається
протиправності в діях КМЦЗ при наданні
позивачу відповіді на його запит, а
відтак, не вбачається підстав для
висновку про порушення КМЦЗ вимог ч. 1
ст. 22 вищезгаданого Закону, у зв'язку з
чим та враховуючи положення ч. 2 ст. 23
Закону (щодо предмету оскарження) та те,
що у п. 1 позовних вимог позивач не
зазначає інших норм Закону, які на його
думку порушені КМЦЗ (позов не містить
інших підстав щодо п. 1 позовних вимог),
а згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог,
підстав для задоволення позову в
частині п. 1 позовних вимог - не має.

З тих же підстав не підлягає
задоволенню п. 8 позовних вимог, а саме
стосовно визнання протиправним
рішення Київського міського центру
зайнятості щодо відмови в задоволенні
інформаційного запиту ОСОБА_1 від 31.03.2014
р. № Ч-10/ЗІ в частині пунктів 1-5 з
підстав знищення запитуваних
документів.

Щодо п. 2 позовних вимог, а саме щодо
визнання протиправною бездіяльності
Київського міського центру зайнятості,
яка на думку позивача полягає у тому, що
КМЦЗ в порушення вимог п. 3 ч. 4. ст. 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» не зазначив у
відповіді про відмову в задоволенні
інформаційного запиту ОСОБА_1 від 31
березня 2014 року за вх. № Ч-10/ЗІ в частині
пунктів 1-5 мотивовану підставу відмови,
щодо якої зроблено запит, слід
зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону України
«Про доступ до публічної інформації» у
відмові в задоволенні запиту на
інформацію має бути зазначено
мотивовану підставу відмови.

В даному випадку, виходячи із
встановлених судом обставин та їх
оцінки, суд приходить до висновку, що
відповідь КМЦЗ належним чином
мотивована, у т.ч. зазначені положення
нормативно-правових актів з порушених
у запиті питань та повідомлено
обставини, пов'язані з відсутністю у
нього запитуваних документів на час
надання відповіді.

Відтак, підстав для задоволення
позовної вимоги № 2 в даному випадку не
має.

Щодо п. 3 позовних вимог, а саме щодо
визнання протиправною бездіяльності
Київського міського центру зайнятості,
яка на думку позивача полягає у тому, що
КМЦЗ в порушення вимог п. 4 ч. 4 ст. 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» не зазначив у
відповіді про відмову в задоволенні
інформаційного запиту ОСОБА_1 від 31
березня 2014 року за вх. № Ч-10/ЗІ в частині
пунктів 1-5 порядок оскарження відмови,
щодо якої зроблено запит, суд зазначає
наступне.

В даному випадку дійсно, у відповіді на
адресу позивача не зазначено порядок
оскарження відповідно до вимог п. 4 ч. 4
ст. 22 вищезгаданого Закону у зв'язку з
чим позовні вимоги в даній частині
підлягають задоволенню.

Щодо п. 4 позовних вимог, а саме: щодо
визнання протиправною бездіяльності
першого заступника директора
Київського міського центру зайнятості
Мушинської Людмили Миколаївни, яка на
думку позивача полягає у тому, що при
підписанні відповіді на інформаційний
запит ОСОБА_1 від 31.03.2014 року за вх. №
Ч-10/ЗІ, нею не було перевірено
відповідність відмови в задоволенні
запиту ОСОБА_1 від 31.03.2014 р. № Ч-10/ЗІ в
частині п. 1-5 вимогам п. 3 ч. 4 ст. 22 ЗУ «Про
доступ до публічної інформації», слід
зазначити наступне.

В даному випадку, враховуючи
вищевикладені висновки суду відносно
п. 2 позовних вимог, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову в цій частині.

Щодо п. 5 позовних вимог, а саме: щодо
визнання протиправною бездіяльності
першого заступника директора
Київського міського центру зайнятості
Мушинської Людмили Миколаївни, яка
полягає у тому, що при підписанні
відповіді на інформаційний запит
ОСОБА_1 від 31.03.2014 року за вх. № Ч-10/ЗІ,
нею не було перевірено відповідність
відмови в задоволенні запиту ОСОБА_1
від 31.03.2014 р. № Ч-10/ЗІ в частині п. 1-5
вимогам п. 4 ч. 4 ст. 22 ЗУ «Про доступ до
публічної інформації», слід зазначити
наступне.

Так, виходячи з вищевикладених
висновків суду щодо п. 3 позовних вимог,
беручи до уваги те, що сторонами не
заперечується та не спростовується те,
що вказана особа відповідно до
положень ст. 16 вищевказаного Закону є
відповідальною з питань запитів на
інформацію та враховуючи положення п.
4.1.7. ДСТУ 2732-2004, яким визначено, що
підпис (службового документу), це
реквізит службового документа, який
свідчить про відповідальність особи за
його зміст та є єдиний чи один з
реквізитів, що надають документові
юридичну силу, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в цій частині та, відповідно, про
задоволення позову в цій частині.

Щодо п. 6 та п. 7 позовних вимог, а саме:
щодо визнання протиправними дій
директора Київського міського центру
зайнятості Сухомлина Віктора
Борисовича, які полягають у не
всебічному та необ'єктивному розгляді
скарги ОСОБА_1 від 29.04.2014 р. № Ч-25/18-13/1 (п.
6); щодо визнання протиправними дій
Державного центру зайнятості
Міністерства праці та соціальної
політики, які полягають у не всебічному
та необ'єктивному розгляді скарги
ОСОБА_1 від 03.06.2014 р. (п. 7), слід зазначити
наступне.

В даному випадку запит на інформацію до
КМЦЗ сформований позивачем
ґрунтуючись на положеннях Закону
України «Про доступ до публічної
інформації». Крім того, як вже
зазначалося, позовні вимоги позивача
(а.с. 8, п. 4 мотивувальної частини позову)
ґрунтуються, у т.ч. щодо п. 6 та п. 7
позовних вимог) на порушенні
відповідачами вимог ст.ст. 13, 14, 19, 22, 23
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

З наведеного вбачається, що у пунктах 6
та 7 позовних вимог позивач просить
поновити порушене, на його думку, право
на доступ до публічної інформації.

У той же час, як вже зазначалося, скарги
позивача на ім'я директора КМЦЗ
Сухомлина В.Б. та на ім'я Директора
Державного центру зайнятості відносно
відповіді на запит на інформацію, який
(запит) сформований ґрунтуючись на
положеннях Закону України «Про доступ
до публічної інформації», формувалися
позивачем ґрунтуючись на положеннях
Закону України «Про звернення
громадян». Надаючи відповіді позивачу
на вказані скарги, відповідачі 2 та 4
також керувалися Законом України «Про
звернення громадян», роз'яснюючи
порядок оскарження в порядку ст. 19
зазначеного Закону.

Між тим, згідно із положеннями ч. 2. ст. 2
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» цей Закон не
поширюється на відносини щодо
отримання інформації суб'єктами
владних повноважень при здійсненні
ними своїх функцій, а також на
відносини у сфері звернень громадян,
які регулюються спеціальним законом.

Враховуючи встановлені судом
обставини та оцінюючи ці обставини в
контексті доводів позивача щодо
вчинення відповідачами 2 та 4 порушень у
сфері забезпечення прав на отримання
публічної інформації та порядку
розгляду скарг, суд, враховуючи
положення п. 6 ч. 1 ст. 3 (щодо визначення
«адміністративний позов») КАС України
та ч. 2 ст. 11 КАС України (суд не може
виходити за межі позовних вимог) в
частині п. 6 та п. 7 позовних вимог не
вбачає з боку відповідачів 2 та 4
порушень прав позивача у сфері
відносин щодо доступу до публічної
інформації, у т.ч. щодо порядку розгляду
скарг позивача, тобто не вбачає
порушень у сфері відносин, які
регулюються Законом України «Про
доступ до публічної інформації»,
оскільки скарги позивача були
сформовані правилами Закону України
«Про звернення громадян» та розглянуті
відповідачами 2 та 4 за правилами Закону
України «Про звернення громадян»,
положення якого не поширюються на
відносини у сфері забезпечення прав на
доступ до публічної інформації та,
відповідно, Закон України "Про доступ
до публічної інформації" не
поширюється на відносини у сфері
звернень громадян, які регулюються
спеціальним законом.

За таких обставин відсутні підстави
для задоволення позовних вимог № 6 та 7.

При цьому, судом враховано положення
пункту 5 розділу «Висновки», викладені
у Довідці Вищого адміністративного
суду України від 01.03.2013 р. «Про вивчення
та узагальнення практики застосування
адміністративними судами положень
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", яка (довідка) прийнята до
уваги відповідно до постанови Пленуму
ВАС України від 30 вересня 2013 року № 11.
Зокрема, відповідно до цих висновків
суди повинні відмовляти в задоволенні
позову, який пред'явлено з вимогою щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності розпорядників публічної
інформації щодо її ненадання, якщо під
час судового розгляду буде
встановлено, що позивач зажадав у
відповідача інформацію відповідно до
законів України "Про інформацію", "Про
звернення громадян" тощо з підстав, що
право позивача на отримання публічної
інформації не порушено.

Щодо пунктів 9 - 13 позовних вимог, а саме
щодо визнання протиправними рішень
КМЦЗ щодо знищення договору, кошторису,
навчального плану, які є додатками до
договору, а також щодо визнання
протиправними рішень КМЦЗ щодо
знищення завіреної копії наказу про
створення державної кваліфікаційної
комісії, знищення протоколу засідань
державної кваліфікаційної комісії, суд
зазначає наступне.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ (ч.1 ст.
2 КАС України).

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частиною 1 статті 6 КАС України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

При цьому, пунктом 1 ч. 4 ст. 105 КАС
України встановлено, що
адміністративний позов може містити
вимоги про скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень.

В контексті наведеного слід зазначити,
що юридична наука визначає, що
нормативно-правові акти - це правові
акти управління, які встановлюють,
змінюють, припиняють (скасовують)
правові норми. Нормативно-правові акти
містять адміністративно-правові норми,
які встановлюють загальні правила
регулювання однотипних відносин у
сфері виконавчої влади, розраховані на
тривале застосування. Вони
встановлюють загальні правила
поведінки, норми права, регламентують
однотипні суспільні відносини у певних
галузях і, як правило, розраховані на
довгострокове та багаторазове їх
застосування.

Другу групу актів за критерієм
юридичної природи складають
індивідуальні акти. Останні стосуються
конкретних осіб та їхніх відносин.
Загальною рисою, яка відрізняє
індивідуальні акти управління, є їх
виражений правозастосовний характер.
Головною рисою таких актів є їхня
конкретність, а саме: чітке
формулювання конкретних юридичних
волевиявлень суб'єктами
адміністративного права, які видають
такі акти; розв'язання за їх допомогою
конкретних, а саме індивідуальних,
справ або питань, що виникають у сфері
державного управління; чітка
визначеність адресата - конкретної
особи або осіб; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне
значення для правильного вирішення
справи, оскільки нормативно-правові
акти можуть бути оскаржені широким
колом осіб (фізичних та юридичних), яких
вони стосуються. Індивідуальні ж акти
можуть бути оскаржені лише особами,
безпосередні права, свободи чи
охоронювані законом інтереси яких
такими актами порушені.

Обов'язковою ознакою як
нормативно-правового, так і правового
акту індивідуальної дії є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання якої
забезпечується правовими механізмами.

У взаємозв'язку з наведеним слід
додати, що згідно з п. 6. ч. 1 ст. 3 КАС
України адміністративний позов, це
звернення до адміністративного суду
про захист прав, свобод та інтересів
або на виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

При цьому, частиною 1 статті 71 КАС
України установлено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Проте, в даному випадку позивачем під
час розгляду справи не надано та судом
під час розгляду справи не встановлено
прийняття КМЦЗ індивідуальних
(окремих) рішень про знищення
вищезгаданих документів, які б
відповідно до вищевикладеного
відповідали ознакам рішення суб'єкта
владних повноважень.

Тобто, в даному випадку відсутній
предмет оскарження, що, відповідно,
зумовлює неможливість оцінки таких
рішень, а відтак, враховуючи те, що суд
не може виходити за межі позовних
вимог, у суду відсутні підстави для
задоволення позовних вимог в цій
частині та, відповідно, у задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

При цьому, судом враховується, що акти
про вилучення для знищення документів
не відповідає ознакам рішення суб'єкта
владних повноважень та є носієм
відомостей щодо відбору документів,
які не мають культурної цінності та
втратили практичне значення.

Щодо пунктів 14 та 15 позовних вимог, а
саме щодо стягнення моральної шкоди,
суд зазначає, що позивачем нормативно
не доведено наявності підстав для
задоволення позову в цій частині та під
час розгляду справи позивачем
документально не підтверджено
наявності обставин щодо несення ним
моральних страждань, з огляду на що
позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, враховуючи
вищенаведене у сукупності, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позову так, як зазначено
вище.

Керуючись вимогами статей 69-71, 88, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Київського міського центру зайнятості,
яка полягає у тому, що Київський
міський центр зайнятості в порушення
вимог п. 4 ч. 4 ст. 22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» не
зазначив у відповіді від 04.04.2014 р. № 08-3772
в частині пунктів 1-5 інформаційного
запиту ОСОБА_1, який зареєстрований
31.03.2014 р. за вх. № Ч-10/37, порядок
оскарження.

Визнати протиправною бездіяльність
першого заступника директора
Київського міського центру зайнятості
Мушинської Людмили Миколаївни, яка
полягає у тому, що при підписанні
відповіді на інформаційний запит
ОСОБА_1, який був зареєстрований 31.03.2014
року за вх. № Ч-10/ЗІ, не було перевірено
відповідності відповіді (в частині
пунктів 1-5 запиту) вимогам п. 4 ч. 4 ст. 22
Закону України «Про доступ до
публічної інформації».

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Суддя
Кармазін О.А.