Справа № 750/2947/14
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 750/2947/14
1-й інстанції: Жук М.І.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.,

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на постанову Деснянського
районного суду м. Чернігова від 13
травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції про
визнання дій протиправними, скасування
постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції, в якому
просив визнати дії відповідача
протиправними та скасувати постанову
ВП № 32458547 від 19.02.2014 року про повернення
виконавчого документа стягувачу.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 13 травня 2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 08.02.2011 року, позов
ОСОБА_3 задоволено: зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові провести перерахунок
державної і додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю ОСОБА_3 відповідно
до вимог статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
розрахунку 8 мінімальних пенсій за
віком та 75 % мінімальної пенсії за
віком, що обраховується з розміру
прожиткового мінімуму встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, за період з 10.11.2010 року
по 31.12.2011 року включно, та здійснити
відповідні виплати.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Чернігова від 31.10.2013 року змінено
спосіб та порядок виконання вказаної
постанови Деснянського районного суду
м. Чернігова від 08.02.2011 року шляхом
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в м. Чернігові на користь
ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену
суму пенсії в розмірі 8206 грн. 02 коп.

Постановою Заступника начальника
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Шило Т.О.
ВП № 32458547 від 19.02.2014 року, позивачу
ОСОБА_3 був повернутий виконавчий лист
№ 2а/2506/1046/11 виданий Деснянським
районним судом міста Чернігова 02.02.2012
року.

У вказаній постанові відповідач
роз'яснив, що згідно законодавства, що
діє на момент повернення виконавчого
листа стягувачеві, рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Не погоджуючись із вказаною постановою
позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
колегія суддів.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606),
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, зокрема, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Так згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05.06.2012 р. № 4901-VI
(далі - Закон № 4901), виконання рішень
суду про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 3 Закону
України «Про виконавче провадження» у
випадках, передбачених законом,
рішення судів та інших органів щодо
стягнення коштів виконуються органами
доходів і зборів, банками та іншими
фінансовими установами. Рішення
зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами. Рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення,
визначається Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845
(далі - Порядок № 845).

Згідно п. 6 Порядку № 845, у разі
прийняття рішення про стягнення коштів
стягувач подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб: заяву про виконання такого
рішення із зазначенням реквізитів
банківського рахунку, на який слід
перерахувати кошти, або даних
перерахування коштів у готівковій
формі через банки або підприємства
поштового зв'язку, якщо зазначений
рахунок відсутній; оригінал
виконавчого документа; судові рішення
про стягнення коштів (у разі наявності).

Так колегія суддів встановила, що Закон
№ 4901 набрав чинності з 01.01.2013 р. та
встановив новий механізм стягнення
коштів за рішеннями судів з рахунків,
що обслуговуються органами
казначейства.

Набрання чинності даним законом
призвело до внесення відповідних змін
до Порядку № 845, які набрали чинності з
06.02.2013 р., після чого перестала існувати
норма згідно якої виконання рішень про
стягнення коштів з рахунків боржника,
відкритих в органах Казначейства,
здійснював державний виконавець у
порядку та на підставі виконавчих
документів (п. 24 Порядку № 845).

В новій редакції вказана норма
визначила, що стягувачі, на користь
яких прийняті рішення про стягнення
коштів з рахунків боржника, подають до
органу Казначейства, в якому
обслуговується боржник, документи,
зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Даний Порядок № 845 з внесенням
зазначених змін перестав передбачати
не тільки можливість звернення
державного виконавця про стягнення
коштів до органів казначейства, але і
виключив механізм такого звернення.

Крім того, до ст. 3 Закону № 606 також було
внесено зміни, які набрали чинності з
16.10.2013 р., з урахуванням яких ч. 2
вказаної статті визначає, що рішення
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів.

Зважаючи на все вищевикладене та той
факт, що рішення про зміну способу і
порядку виконання судового рішення
шляхом стягнення коштів було прийнято
31.10.2013 р., державний виконавець,
керуючись принципом дії законів в часі,
визначив, що до даних правовідносин
слід застосовувати норми, які
звільняють органи ДВС від прийняття до
виконання рішень про стягнення коштів,
в тому числі і з державного бюджету.

Натомість, як вбачає колегія суддів,
відповідно до п. 3 розділу ІІ Закону №
4901 виконавчі документи за рішеннями
суду про стягнення коштів або рішення
суду, що набрали законної сили,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 4901
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: державний
орган; державні підприємство, установа,
організація; юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу було видано виконавчий лист
02.02.2012 р. на виконання рішення суду від
08.02.2011 р., що набрало законної сили 22.02.2012
року.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що виконавчий документ
позивачу видано саме на виконання
рішення суду, що набрало законної сили
до набрання чинності Законом № 4901, а
тому зміна способу і порядку виконання
вказаного рішення, що відбулася 31.10.2013
р., виконавчий документ, що знаходився
на виконанні у відповідача, не підміняє
та не відміняє.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідно до пунктів 7, 8 Порядку № 845 у
разі наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
керівник органу державної виконавчої
служби подає відповідно до Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" Казначейству
протягом 10 днів з дня складення
державним виконавцем відповідного
акта оригінал виконавчого документа
разом із супровідним листом та
завірені належним чином державним
виконавцем копії інших матеріалів
виконавчого провадження.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що відповідач при
поверненні виконавчого документа
стягувачу діяв не у відповідності до
норм чинного законодавства, а тому
документ, яким здійснено таке
повернення, підлягає скасуванню.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні
правові норми та встановлені
обставини, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про застосування
статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 160, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13 травня 2014 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
визначеному ст. 254 КАС України та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.