Справа № 2а-4671/11/1070
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/79757/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І. В. Бухтіярової І.
О. Костенка М. І. при секретарі
судового засідання Єгоровій І.В.

за участю представників сторін:
позивача - Рубан Л.П.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Миронівський
завод по виготовленню круп і
комбікормів»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2012 р.

у справі № 2а-4671/11/1070

за позовом публічного акціонерного
товариства «Миронівський завод по
виготовленню круп і комбікормів»

до Державної податкової інспекції у
Миронівському районі Київської
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року публічне
акціонерне товариство «Миронівський
завод по виготовленню круп і
комбікормів» (далі - позивач, ПАТ
«Миронівський завод по виготовленню
круп і комбікормів») звернулось до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Миронівському районі Київської
області (далі - відповідач, ДПІ у
Миронівському районі Київської
області) в якому просило суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 23.09.2011 р. №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13.12.2011 р.
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Миронівському районі Київської
області від 23.09.2011 р. № .

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2012 р.
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.12.2011 р. -
скасовано, прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з посиланням на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2012 р. та
залишити в силі постанову Київського
окружного адміністративного суду від
13.12.2011 р.

Відповідач у судове засідання 22.10.2014 р.
не з'явився, процесуальним правом
надати письмові заперечення на
касаційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі акту від
06.09.2011 р. № 328/23-011/00951770 про результати
планової виїзної перевірки ПАТ
«Миронівський завод по виготовленню
круп і комбікормів» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2009 р. по
31.03.2011 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2009 р. по
31.03.2011 р. ДПІ у Миронівському районі
Київської області 23.09.2011 р. будо
винесено податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого, за порушення
пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті
188, пункту 201.1 статті 201, пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 28 035 грн.,
з яких 18 690 грн. - за основним платежем та
9 345 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Як слідує з акту податкової перевірки
та матеріалів справи, підставою для
нарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість слугували висновки
перевіряючих про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту за березень 2011 року у розмірі 18
690 грн. за результатами господарських
операцій з ТОВ «Батив», оскільки, на
переконання податкового органу,
правочини укладені позивачем з
вказаним контрагентом були укладені
без мети настання реальних наслідків.

Скасовуючи постанову Київського
окружного адміністративного суду від
13.12.2011 р. та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що висновки
податкового органу викладені в акті
перевірки щодо порушення позивачем
положень податкового законодавства в
частині формування податкового
кредиту за період, що перевірявся по
взаємовідносинах з ТОВ «Батив» є
обґрунтованими, а тому оскаржуване
податкове повідомлення-рішення не може
бути визнане протиправним та не
підлягає скасуванню.

Колегія суддів касаційної інстанції не
може погодитись з такою позицією суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначено,
що податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України зазначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 Податкового
Кодексу України, встановлено, що
податкова накладна складається у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03), де
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів (послуг) сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
є факт реальності придбання товарів
(послуг), вартість яких відноситься до
податкового кредиту з податку на
додану вартість. Для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість витрати платника щодо
сплати (нарахування) відповідної суми
податку у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем, в межах
своєї господарської діяльності, на
підставі рахунку-фактури від 23.03.2011 р. №
СФ-0095 було придбано
сільськогосподарську продукцію (жмих
соняшниковий) у
контрагента-постачальника ТОВ «Батив».

В матеріалах справи в повному об'ємі
наявні первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
які підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та вказаним контрагентом. Зазначені
документи складені за результатами
проведених операцій та з дотриманням
вимог статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», статті 44, статті
201 Податкового кодексу України, пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) і містять у собі відомості
щодо змісту та обсягу проведених
операцій, які узгоджуються між собою.

Видана контрагентом позивачу
податкова накладна не має недоліків, а
порядок її заповнення відповідає
чинному на момент її виписки
законодавству.

Отже, з дня отримання від контрагента
податкової накладної у позивача
виникло право формувати податковий
кредит по взаєморозрахунках з цим
контрагентом.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаним контрагентом за період, що
перевірявся, мають характер припущень
та є необґрунтованими, а відтак, не
можуть бути покладені в основу
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Вищезазначені положення законодавства
та обставини справи судом апеляційної
інстанції до уваги прийняті не були.
Натомість суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку визнавши
протиправним та скасувавши винесене
ДПІ у Миронівському районі Київської
області податкове
повідомлення-рішення від 23.09.2011 р. №
.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України на
підставі положень статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
скасовує рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване
помилково.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 160, 163, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Миронівський
завод по виготовленню круп і
комбікормів» - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2012 р. -
скасувати, постанову Київського
окружного адміністративного суду від
13.12.2011 р. - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І. В.
Приходько Судді: (підпис) І. О.
Бухтіярова (підпис) М. І. Костенко З
оригіналом згідно