Справа № 803/1102/13-а
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/39270/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної
служби Луцького управління юстиції
Волинської області про визнання
нечинним і скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії, що
переглядається за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
12 червня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 9 липня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

У травні 2013 ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом до Реєстраційної служби
Луцького управління юстиції
Волинської області (Служба) про
визнання нечинним і скасування рішення
та зобов'язання вчинити дії.

Зазначала, що є власником критої
зупинки громадського транспорту з
кіоском, а відповідач відмовляється
здійснити державну реєстрацію права
власності на цей об'єкт.

Посилаючись на те, що крита зупинка
громадського транспорту з кіоском не є
малою архітектурною формою, просила
визнати нечинним та скасувати рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Служби
Герасим’юк Ю.В. від 24 квітня 2013 року №
1934884 про відмову в державній реєстрації
та зобов'язати реєстратора провести
реєстрацію права власності ОСОБА_4 на
криту зупинку громадського транспорту
з кіоском по АДРЕСА_1.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 9 липня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржувані рішення скасувати,
а позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку матеріалів справи та
оскаржуваних рішень судів в межах
доводів касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Служби Герасим’юк Ю.В.
від 24 квітня 2013 року № 1934884 позивачу
відмовлено у реєстрації права
власності на криту зупинку
громадського транспорту з кіоском.
Рішення мотивоване тим, що вказаний
об'єкт є малою архітектурною формою.

Відмовивши у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій погодились з
таким висновком реєстратора,
зазначивши що споруда, про реєстрацію
прав на яку йдеться, збудована з
полегшених конструкцій без
влаштування фундаменту.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з остаточними висновками
судів.

З матеріалів справи вбачається, що цей
спір зводиться до з'ясування питання,
чи крита зупинка міського транспорту з
торговим павільйоном є малою
архітектурною формою, чи капітальною
спорудою.

Доводи позивача ґрунтуються на тому, що
у об'єкта є фундамент, тому він не може
вважатися малою архітектурною формою.

Частиною другою статті 21 Закону
України від 6 вересня 2005 року №
2807-IV «Про благоустрій населених
пунктів» мала архітектурна форма - це
елемент декоративного чи іншого
оснащення об'єкта благоустрою. До малих
архітектурних форм належать
павільйони, навіси, вуличні меблі
(лавки, лави, столи).

Відповідно до статті 28 Закону України
від 17 лютого 2011 року № 3038-VI
«Про регулювання містобудівної
діяльності» тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм
здійснюється відповідно до Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів».

Як вбачається з технічного паспорту
об'єкта, про реєстрацію прав на який
йдеться, він є малою архітектурною
формою, про що вказано на титульній
сторінці паспорту.

Крім того, про це свідчить і цільове
призначення об'єкта - торгівля та
інфраструктурне забезпечення
дорожнього руху.

За таких обставин сама лише наявність у
стоянки та павільйону чотирьох
бетонних стовпчастих фундаментів
розміром 30 на 30 сантиметрів не
перетворюють тимчасову споруду у
капітальну та об'єкт нерухомості.

Відповідно до сьомого абзацу пункту 4
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 не підлягають державній
реєстрації речові права та їх
обтяження на копалини, рослини, а також
на малі архітектурні форми, тимчасові,
некапітальні споруди, що розташовані
на земельній ділянці, переміщення яких
є можливим без їх знецінення та зміни
призначення.

Таким чином, висновок судів про
законність відмови у реєстрації права
власності на спірний об'єкт є
правильним, а доводи, викладені в
касаційній скарзі, такого висновків не
спростовують, повторюють аналогічні
доводи позову і апеляційної скарги, які
належним чином досліджені та оцінені
судами, а тому не дають підстав вважати
оскаржувані судові рішення такими, що
ухвалені з порушеннями норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
12 червня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 9 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов