Справа № 9101/195391/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2014 рокусправа № 0870/6842/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів:
Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Манцова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 та Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі міста Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року

у адміністративній справі № 0870/6842/12 за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі міста
Запоріжжя Запорізької області
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 28
травня 2012 року за № , -

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року частково задоволено
адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1, та податкове
повідомлення-рішення № від 28.05.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на суму
132531,07 грн. (в т.ч. за основним платежем -
108789,73 грн., за штрафними фінансовими
санкціями - 23741,34 грн.) скасовано в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання ФОП ОСОБА_1 на загальну
суму 9129,89 грн. (за основним платежем 4719,91
грн., та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 4409,98 грн.), в іншій частині
вимог позивача судом відмовлено

Зазначена постанова суду першої
інстанції оскаржена позивачем по
справі до апеляційного суду в частині
відмови у задоволені його вимог, та
відповідачем по справі - в частині
задоволення вимог позивача. Апеляційні
скарги як позивача, так і відповідача
мотивовані неврахуванням судом
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору у цій
справі, та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Так, позивач в апеляційній скарзі
посилається на безпідставність
висновків суду першої інстанції про
правомірність донарахування йому
зобов'язань з податку на додану
вартість за період з 21 грудня 2009 року по
грудень 2011 року на загальну суму 132531,07
грн., в тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму - 23741,34
грн., оскільки він повинен був бути
зареєстрованим платником податків
30.12.2009 року, і відповідно лише з цієї
дати у нього виникають обов'язки по
сплаті ПДВ, а враховуючи те, що у нього з
грудня 2010 року обсяг реалізації за
останні 12 місяців склав 299004,37 грн.,
тобто менше 300000,00 грн., то відповідно з
01.01.2011 року він не мав обов'язку з
подання заяви про реєстрацію платником
ПДВ, і відповідно на нього не можуть
поширюватися вимоги п.9.4 Закону «Про
податок на додану вартість» та п.183.10
ст.183 Податкового кодексу України щодо
відповідальності за не нарахування або
несплату цього податку. За вказаних
обставин просить скасувати постанову
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволені частини його
вимог, та прийняти нову постанову про
задоволення його адміністративного
позову в повному обсязі.

Відповідач по справі в апеляційній
скарзі посилається на помилкове
розуміння судом норми п.9.4 Закону «Про
податок на додану вартість», що
призвело до скасування законного
податкового повідомлення рішення в
частині донарахування позивачу
зобов'язання за грудень 2009 рік, у
зв'язку з чим просить в цій частині
скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення про
відмову у задоволені вимог позивача в
повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що
оскаржуване у цій справі податкове
повідомлення-рішення № від 28.05.2012
року було прийнято відповідачем на
підставі акту від 23.04.2012р. № 967/17/НОМЕР_1,
складеного за результатом
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.01.2009 по 31.12.2011р., що була
проведена на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20,
пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, п. 78.1.1, п. 78. 1 ст. 78
Податкового кодексу України, наказу
від 09.04.2012р. №124 та направлення на
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки від
09.04.2012, працівниками ДПІ у Ленінському
районі м. Запоріжжя.

Як вбачається із змісту Акту перевірки,
податковим органом було встановлено
порушення позивачем вимог: пп 2.3.1 п. 2.3.
ст. 2, п. 9.4, пп. «а» п.9.6 ст. 9, п. 10.2 ст. 10,
пп.7.8.2. п.7.8 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 67030,51 грн., а
саме: за грудень 2009 року на загальну
суму 7229,63 грн., і за 2010 рік на загальну
суму 59800,88 грн.; п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на загальну
суму 41759,22 грн., а саме: за 2011 рік на
загальну суму 41759,22 грн.; пп. 4.1.4 а) п.4.1
ст.4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами і державними
цільовими фондами», пп. 7.8.2 п. 7.8 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пп. 203.1 ст. 203, п. 120.1 ст. 120
Податкового кодексу України (неподання
позивачем податкових декларацій по
податку на додану вартість за період
грудень 2009р., січень-грудень 2010року);
пп.203.1 ст.203, п.120.1 ст.120 Податкового
кодексу України (неподання позивачем
податкових декларацій по податку на
додану вартість за період
січень-грудень 2011року).

Вирішуючи спір у цій справі по суті
щодо порушень позивачем п.п 2.3.1 п. 2.3.
ст.2, п.9.4, п.п.«а» п.9.6. ст.9, п.10.2 ст.10,
п.п.7.8.2. п.7.8 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість, що призвело
до заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за грудень
2009 року на загальну суму 7229,63 грн., та
підставі якого позивачу було
донараховано основний платіж в сумі
7229,63 грн. і відповідно до п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України
застосовано штрафні санкції в сумі 1807,41
грн., суд першої інстанції правильно
узяв до уваги, що торгова виручка
позивача за період з 01.01.2009 р. по 30.11.2009 р.
(згідно наданих ФОП ОСОБА_1 звітів РРО)
складала - 331005,02 грн., а представник
позивача не заперечував, що за
попередні 24 місяці перед 01.01.2011 р. обсяг
оподаткованих операцій у ФОП ОСОБА_1
був більшим ніж зазначено в пп.2.3.1 п.2.3
ст.2 Закону України «Про податок на
додану вартість» (300 000 гривень за кожні
звітні 12 місяців), і відповідно не мав
зауважень стосовно розміру
донарахованих відповідачем сум
основного боргу з ПДВ в розмірі 41759,22
грн. та штрафних санкцій в розмірі 3747,72
грн.

Спираючись на положення п.2.3.1 п.2.3 ст.2,
п.п. 7.8.2. п. 7.8 ст.7, ст.9 Закону України від
03.04.97 р. № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) та
Положенням про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженим наказом ДПА України від
01.03.2000 р. № 79 (далі - Положення № 79), суд
першої інстанції обґрунтовано визнав,
що граничний термін виконання
зобов'язання позивача про подання
заяви про реєстрацію платником ПДВ
було 20 грудня 2009 року, і відповідно
строк відповідальності для нього
почалася з 21 грудня 2009 року, а
донарахування податковим органом
позивачу суми основного боргу з ПДВ в
розмірі 41759,22 грн. та штрафних санкцій в
розмірі 3747,72 грн. є правомірним

За наведених обставин та того, що Закон
України «Про податок на додану
вартість» не визначає особливостей
визначення об'єкту та бази
оподаткування для осіб, визначених пп.
2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що об'єкт та база оподаткування
для таких осіб визначається з дати
звернення таких осіб до податкового
органу із заявою про реєстрацію
платником податку на додану вартість, а
в разі неподання такої заяви - з моменту
закінчення граничного терміну
звернення такого суб'єкта до
податкового органу із заявою про
реєстрацію платником, що свідчить про
правомірність донарахування позивачу
за період з 21.12.2009 р. по 31.12.2009 р. суми
основного платежу в розмірі 2509,72 грн. та
застосовано відповідно п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України штрафні
санкції в сумі 627,43 грн.

Судова колегія погоджується з
вищенаведеними висновками суду першої
інстанції в повному обсязі, оскільки
пп.2.3.1 п.2.3. ст.2 Закону № 168/97-ВР (із
змінами та доповненнями) чітко
визначено, що особа підлягає
обов'язковій реєстрації, як платник
податку на додану вартість у разі, коли
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість)
незалежно від того, який режим
оподаткування використовує така особа
згідно із законодавством.

Обов'язок позивача зареєструватися у
податковому органі за його
місцезнаходженням (місцем проживання)
шляхом подання заяви про реєстрацію за
формою та визначеному центральним
податковим органом порядку,
визначеному п.9.3-9.6. ст. 9 Закону № 168/97-ВР.

Враховуючи те, що судом встановлено
перевищення позивачем граничної
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг), судова колегія погоджується,
що позивачем не було дотримано
положення ст.9 Закону України "Про
податок на додану вартість", і
відповідно рішення суду першої
інстанції в цій частині не може бути
скасовано за апеляційної скаргою
позивача, доводи якої суперечать
приписам п. 9.4 Закону № 168/97-ВР та п.183.10
ст.183, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України, і не спростовують висновків
суду першої інстанції у цій справі.

Правильними судова колегія визнає
висновки суду першої інстанції щодо
неможливості врахування доводів
позивача про відсутність правових
підстав для нарахування штрафних
санкцій на основну суму боргу за весь
зазначений в Акті перевірки період
(грудень 2010 року по грудень 2011 року),
оскільки п.п. 54.3.1, п.п. 54.3.2, п.п. 54.3.3 п.54.3
ст.54 Податкового кодексу України чітко
та зрозуміло визначено, що
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо: платник податків
не подає в установлені строки
податкову (митну) декларацію (п.54.3.1.);
дані перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках
(п.54.3.2.); згідно з податковим та іншим
законодавством особою, відповідальною
за нарахування сум податкових
зобов'язань з окремого податку або
збору, застосування штрафних
(фінансових) санкцій та пені, у тому
числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган (п.54.3.3.), а згідно
п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України
контролюючий орган самостійно
визначивши у зазначених випадках суми
податкового зобов'язання, зменшення
суми бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків, має
накласти на платника податків штраф в
розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Судова колегія підтверджуючи
зазначені в попередньому абзаці
висновки суду першої інстанції,
акцентує увагу на тому, що обов'язок
позивача подати до податкового органу
заяву щодо реєстрації його платником
податку на додану вартість та
зареєструватись платником ПДВ -
виникла в грудні 2009 року, і невиконання
позивачем вказаного обов'язку
відповідно тягне за собою визначену
п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України
відповідальність, тобто застосування
штрафних санкцій, що свідчить про
правомірність зазначений дій
відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача
спростовуються положеннями п. 183.10 ст.183
Податкового кодексу України, якими
встановлено відповідальність для
особи, яка підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку, але не
подала до органу державної податкової
служби реєстраційну заяву - за не
нарахування або несплату цього податку
на рівні зареєстрованого платника без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.

При цьому, питання визначення дати
реєстрації особи як платника податку
на додану вартість та дати виникнення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість при обов'язковій
реєстрації для врахування під час
проведення процедури реєстрації особи
як платника податку на додану вартість
прописано в методичних рекомендаціях
податкового органу з цього питання, які
узгоджуються з положеннями п.183.2 ст.183
Податкового кодексу, і які визначають,
що обов'язок нарахування та сплати
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у особи виникає з дня,
наступного за граничним днем, який
встановлений для подання заяви, тобто з
11 числа календарного місяця, що настає
за місяцем, в якому вперше досягнуто
обсягу оподатковуваних операцій з
постачання товарів/послуг понад 300 тис.
гривень.

Погоджується судова колегія з
доводами суду першої інстанції про
помилковість розуміння позивачем та
його представником часу застосування
штрафних санкцій до позивача на
підставі норм Податкового кодексу
України за правопорушення вчинені до
набрання даним Кодексом чинності, та в
розмірах визначених Податковим
кодексом України, оскільки з дати
набрання чинності Податкового кодексу
(з 1 січня 2011 року), штрафні санкції за
податкові правопорушення, вчинені до
набрання ним чинності, але виявлені
після 1 січня 2011 року, застосовуються
згідно з приписами пункту 11 підрозділу
10 розділу ХІХ Податкового кодексу
України. Тобто, правомірність
поведінки особи, зокрема дотримання
нею норм податкового законодавства,
слід визначати із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
вчинення відповідних дій або
бездіяльності такої особи, а заходи
відповідальності, які можуть бути
застосовані до особи-порушника, слід
визначати на підставі законодавства,
яке є чинним на момент виявлення та
застосування відповідних санкцій.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що незалежно від дати
вчинення або виявлення певного діяння
таке діяння може кваліфікуватися як
порушення норм податкового
законодавства в тому разі, якщо воно
визнавалося протиправним згідно з
нормами, чинними на час вчинення
відповідного діяння, і штрафні санкції
за порушення податкового
законодавства, вчинені до набрання
чинності Податковим кодексом України,
можуть бути застосовані як до набрання
чинності пунктом 11 підрозділу 10
розділу ХІХ Податкового кодексу
України, так і після цієї дати (6 серпня
2011 року) лише в тому разі, якщо
збігаються склади правопорушень,
визначені Податковим кодексом України
та попереднім законодавством. При
цьому, за змістом п.11 підрозділу 10
розділу ХІХ Податкового кодексу
України, що набув чинності з 6 серпня 2011
року, до податкових правопорушень
незалежно від дати їх вчинення
застосовуються штрафні санкції в
розмірах, визначених Податковим
кодексом України, тобто, починаючи з 6
серпня 2011 року до всіх порушень
податкового законодавства, у тому
числі вчинених до набрання чинності
Податковим кодексом України,
застосовуються санкції в розмірі, що
встановлений нормами Податкового
кодексу України.

Також судова колегія вважає відсутніми
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції за апеляційною
скаргою відповідача по справі в
частині визнання судом
необґрунтованим та скасування рішення
податкового органу щодо донарахування
позивачу штрафних санкцій в сумі 3230,00
грн. за неподання податкових
декларацій по податку на додану
вартість за період січень-грудень 2011
року, оскільки податкова декларація
згідно п.203.1 ст.203 Податкового кодексу
України подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця, і відповідно до
п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України
накладення штрафу в розмірі 170 гривень
застосовується у разі неподання або
несвоєчасне подання податкових
декларацій (розрахунків) лише до
платників податків або інших осіб,
зобов'язаних нараховувати та
сплачувати такі податки, і збори, до
переліку яких згідно затвердженої
Наказом Державної податкової служби
України від 06.07.2012 за №588 Узагальнюючої
податкової консультації «щодо окремих
питань, пов'язаних з обов'язковою
реєстрацією осіб як платників податку
на додану вартість» не відносяться
особи, які не зареєстровані як платники
податку на додану вартість, не мають
права подавати податкові декларації з
податку на додану вартість, але можуть
самостійно сплатити обраховану суму
податку на додану вартість, і
відповідно до вказаних осіб не
застосовуються штрафи за неподання
податкових декларацій з податку на
додану вартість.

Узагальнюючи вищенаведене та
підсумовуючи встановлені під час
апеляційного перегляду справи
обставини, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені матеріали справи,
вірно встановлений характер спірних
правовідносин та вірно застосовано
норми матеріального права. Порушень
норм процесуального закону при цьому
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Виходячи з викладеного, апеляційні
скарги позивача та відповідача слід
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 та Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі міста Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року - залишити без змін

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені статтею 212
Кодексу адміністративного судочинства
України .

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов