Справа № 2а-8817/12/2670
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/80364/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу приватного
підприємства «Торговий дім «Трейд
Сервіс»

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.09.2012 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 р.

у справі № 2а-8817/12/2670

за позовом приватного підприємства
«Торговий дім «Трейд Сервіс»

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м. Києва Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року приватне підприємство
«Торговий дім «Трейд Сервіс» (далі -
позивач, ПП «ТД «Трейд Сервіс»)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м.
Києва Державної податкової служби
(далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва), в якому просило суд
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
28.03.2012 р. № /1167 та № /1168.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.09.2012 р., яка залишена без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 р., в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.09.2012 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2012 р. і направити справу на новий
судовий розгляд.

Відповідач заперечень на касаційну
скаргу не надав, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 01.03.2012 р. по
06.03.2012 р., на підставі наказу від 29.02.2012 р.
№ 257-П, направлення від 29.02.2012 р. № 348,
постанови старшого слідчого СВ ПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва Братко
Т.О. від 19.01.2012 р. про призначення
документальної перевірки та підпункту
78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового
кодексу України, посадовою особою ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва була
проведена документальна виїзна
перевірка ПП «ТД «Трейд Сервіс» з
питань визначених постановою старшого
слідчого СВ ПМ ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва Братко Т.О. від 19.01.2012 р.
за період діяльності з 01.01.2009 р. по 31.12.2011
р., за результатами якої складено акт
від 12.03.2012 р. № 159/22-40/34191967 та встановлено
порушення позивачем вимог: - пунктів
198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість за
період, що перевірявся, у розмірі 689 296
грн.; - підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті
139 Податкового кодексу України,
внаслідок чого занижено об'єкт
оподаткування прибутку підприємств за
перевіряємий період у розмірі 3 096 717
грн., що призвело до заниження податку
на прибуток за період, що перевірявся, у
розмірі 747 221 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 28.03.2012 р. були винесені
податкові повідомлення-рішення: №
/1167, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
загальному розмірі 747 222 грн., з яких 747 221
грн. - за основним платежем та 1 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями; №
/1168, відповідно до якого позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальному розмірі 689 297 грн., з яких 689 296
грн. - за основним платежем та 1 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Як вбачається з акту перевірки №
159/22-40/34191967 від 12.03.2012 р. підставою для
донарахування позивачу вказаних
податкових зобов'язань слугували
висновки перевіряючих про
неправомірність формування позивачем
складу валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість по
господарським взаємовідносинам з ТОВ
«ТПК «Техномашпостач», ТОВ
«Граньстройінвест» та ТОВ «Різано
трейд», оскільки, за твердженнями
відповідача, правочини укладені
позивачем з вказаними контрагентами не
спричиняють реального настання
правових наслідків обумовлених ними, з
огляду на відсутність у останніх
необхідних умов для ведення
фінансово-господарської діяльності, та
були спрямовані на незаконне зменшення
податкового зобов'язання позивача.

Суд першої інстанції, рішення якого
залишено без змін судом апеляційної
інстанції, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог виходив з того, що
позивачем не доведено реальності
здійснення господарських операцій із
зазначеними в акті перевірки
контрагентами, висновки податкового
органу викладені в акті перевірки щодо
порушення позивачем положень
податкового законодавства в частині
формування валових витрат та
податкового кредиту за період, що
перевірявся по взаємовідносинах з
вказаними контрагентами є
обґрунтованими, а тому оскаржувані
податкові повідомлення-рішення не
можуть бути визнані протиправними та
не підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
погодитись з такими висновками судів,
вважаючи їх передчасними та такими, що
винесені з неповним з'ясуванням всіх
обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі. Суд може
запропонувати надати додаткові докази
або витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам не відповідають.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та формування валових витрат;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та на формування
валових витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток.

Відповідно до вимог пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи, у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо,
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36,
пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44,
пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49
Податкового кодексу України,
обчислення, декларування та/або сплата
суми податку та збору є персональним
податковим обов'язком кожного окремого
платника податків, який і несе
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку. Тобто, платник податку несе
самостійну відповідальність за
порушення ним правил ведення
податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватись на третіх
осіб, в тому числі і на його
контрагентів.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту та
валових витрат не може ставитись у
пряму залежність від додержання
податкової дисципліни третіми особами,
а пов'язане з призначенням придбаних
товарів (послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам необхідно
з'ясувати, зокрема: - рух активів у
процесі здійснення господарської
операції; - установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції; -
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку. В обов'язковому
порядку необхідно дослідити наявність
господарської мети при вчиненні
відповідних дій платника податку.
Перевірці підлягають доводи
податкового органу, що свідчать про
відсутність ділової мети у діях
платника податку, зокрема у разі
подальшого продажу придбаного товару
нижче за ціну придбання; придбання
товарів (послуг) у посередників за
наявності прямих контактів з їх
виробниками; придбання послуг,
використання яких не може мати
позитивного впливу на результати
господарської діяльності платника
податку тощо.

Ухвалюючи судові рішення по справі,
суди попередніх інстанцій посилались
на докази, які є обов'язковими але не
вичерпними, оскільки предмет
доказування у справі, що розглядається,
становлять обставини, що підтверджують
або спростовують реальність
здійснення самих господарських
операцій (виконання робіт, придбання
товарів), а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту.

Крім того, як слідує з матеріалів
справи підставою для проведення
перевірки позивача слугувала
постанова про призначення
позапланової документальної перевірки
старшого слідчого СВ ПМ ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва
Братко Т.О. від 19.01.2012 р. в рамках
кримінальної справи № 80-0263 порушеної, в
тому числі, відносно
підприємств-контрагентів позивача, за
ознаками скоєння злочину
передбаченого частиною другою статті
205 Кримінального кодексу України.

Згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), документальна
позапланова виїзна перевірка
здійснюється, зокрема, у разі отримання
постанови слідчого, винесеної ним
відповідно до закону у кримінальних
справах, що перебувають у його
провадженні.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86
Податкового кодексу України (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), у разі якщо
грошове зобов'язання розраховується
органом державної податкової служби за
результатами перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону
або закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до
дня набрання законної сили
відповідним рішенням суду. Матеріали
перевірки разом з висновками органу
державної податкової служби
передаються правоохоронному органу,
що призначив перевірку. Статус таких
матеріалів перевірки та висновків
органу державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Отже, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті за
результатами перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону,
однак в матеріалах справи відсутні
докази прийняття та набрання законної
сили відповідного рішення по
кримінальній справі.

Вказані обставини судами попередніх
інстанцій були залишені поза увагою та
не досліджувались взагалі.

Відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

В даному випадку судами попередніх
інстанцій не в повній мірі досліджено
обставин, що підтверджують або
спростовують реальність здійснення
самих господарських операцій між
позивачем та його контрагентами, не
розглянуто належним чином докази, що
містяться в матеріалах справи, та, як
наслідок, прийнято незаконні рішення.

Касаційна ж інстанція згідно з частини
другої статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
не може досліджувати докази,
встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція на підставі статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, порушень норм
процесуального права, у зв'язку з чим
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню, а справа підлягає
направленню на новий розгляд для
достовірного з'ясування та правильного
вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду
справи судам необхідно врахувати
викладене, повно та об'єктивно
дослідити обставини справи, дати їм
належну юридичну оцінку, в залежності
від встановленого, правильно
застосувати до спірних правовідносин
норми матеріального права та ухвалити
законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Торговий дім «Трейд
Сервіс» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.09.2012 р. та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 р. у
справі № 2а-8817/12/2670 - скасувати.

Справу № 2а-8817/12/2670 направити на новий
судовий розгляд до Окружного
адміністративного суду міста Києва.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя підпис І.В.
Приходько Судді підпис І.О. Бухтіярова
підпис М.І. Костенко