Справа № 826/15766/14
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2014 року 13:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., при секретарі Новик В.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доУправління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві
проскасування постанови від 23.01.2014
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі -
позивач) з позовом до Головного
управління юстиції у місті Києві
(надалі - відповідач) про скасування та
визнання такою, що повністю не підлягає
виконанню, постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору від 23.01.2014
року ВП №41261760, винесену старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16.10.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду у судовому
засіданні на 27.10.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
оскаржувана постанова про стягнення з
боржника виконавчого збору від 23.01.2014
року винесена відповідачем в порушення
положень Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки державним
виконавцем у межах виконавчого
провадження №41261760 не вчинялося
фактичних дій з примусового виконання
рішення, а, отже, за твердженням
представника позивача, відсутні
підстави для стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору.

У судове засідання 27.10.2014 року з'явилися
представники сторін.

Крім того, у вказаному судовому
засіданні неналежного відповідача
«Головне управління юстиції у місті
Києві» у відповідності до положень п. 11
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» від 13.12.2010 року №3 замінено на
належного - «Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Києві».

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд
задовольнити їх з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, зазначивши про
правомірність оскаржуваної постанови.

Суд у судовому засіданні 27.10.2014 року за
згодою сторін на підставі ч. 4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
України (надалі - КАС України),
враховуючи відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, ухвалив
про перехід до розгляду справи у
порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялим М.Г. за результатами
розгляду заяви про примусове виконання
виконавчого листа №2610/17297/2012, виданого
18.07.2013 року Шевченківським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1
боргу у розмірі 9 118 194,87 грн., винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 23.12.2013 року (ВП №41261760).

Одночасно з відкриттям вказаного вище
виконавчого провадження постановою
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялого М.Г. від 23.12.2013 року
накладено арешт на все майно в межах
суми боргу, що належить боржнику -
ОСОБА_1.

У межах виконавчого провадження №41261760
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялим М.Г. винесено постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 23.01.2014 року, якою постановлено
стягнути з боржника - ОСОБА_1 -
виконавчий збір у розмірі 911 819,49 грн.

Постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 23.01.2013 року у виконавчому
провадженні №41261760 оголошено розшук
майна MERCEDES-BENZ S 500, ЛЕГКОВИЙ СЕДАН - В,
державний номерний знак НОМЕР_1., що
належить боржнику - ОСОБА_1.

Надалі, начальником відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Кантеміром В.І. за результатами
розгляду скарги стягувача (ТОВ «Ліра»)
від 02.06.2014 року на дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві винесено
постанову про результати перевірки
виконавчого провадження від 05.06.2014
року, якою постановлено скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП №41261760 від 23.12.2013 року з
примусового виконання виконавчого
листа Шевченківського районного суду
м. Києва від 18.07.2013 року по справі
№2610/17297/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ТОВ «Ліра-2000» заборгованості
за договором позики в розмірі 9 114 975,87
грн. та судового збору в розмірі 3 219,00
грн., на підставі чого старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялим М.Г. винесено постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
05.06.2014 року, якою відмовлено в прийнятті
до провадження виконавчого документа
та у відкритті виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №2610/17297/2012, виданого 18.07.2013 року
Шевченківським районним судом м. Києва
про стягнення боргу у розмірі 9 118 194,87
грн., а також, у відповідності до
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень, постанову про звільнення
майна боржника з-під арешту від 05.06.2014
року, якою постановлено звільнити з-під
арешту, накладеного на підставі
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 23.12.2013 року ВП №41261760, все
майно в межах суми боргу, що належить
боржнику - ОСОБА_1, - та зняти з розшуку,
оголошеного на підставі постанови
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 23.01.2014 року ВП №41261760 майно,
а саме: автомобіль MERCEDES-BENZ S 500, ЛЕГКОВИЙ
СЕДАН - В, державний номерний знак
НОМЕР_1.

Водночас, постановою №138 про
результати перевірки виконавчого
провадження від 15.07.2014 року заступником
начальника управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Роєнко
Р.В. в процесі проведеної перевірки
постановлено скасувати постанову
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кантеміра
В.І. про перевірку матеріалів
виконавчого провадження від 05.06.2014
року, постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження та всі інші
процесуальні дії, вчинені державним
виконавцем на виконання постанови про
перевірку матеріалів виконавчого
провадження від 05.06.2014 року, а старшому
державному виконавцю Бялому М.Г.
організувати проведення виконавчих
дій по виконанню рішення суду у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

На підставі викладеного вище,
відповідачем відновлено виконавче
провадження №41261760 та винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 16.07.2014 року, якою постановлено
накласти арешт на все майно в межах
суми боргу, що належить боржнику -
ОСОБА_1.

При цьому, 28.07.2014 року за вх.№8304/04-03-28
(згідно штампу вхідної кореспонденції)
від представника стягувача у даному
виконавчому провадженні надійшла
заява про закриття виконавчого
провадження №41261760, у зв'язку зі сплатою
боржником у добровільному порядку суми
боргу, на підставі чого постановою
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Бялого М.Г. від 29.08.2014 року
постановлено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2610/17297/2012, виданого 18.07.2013 року
Шевченківським районним судом м. Києва
про стягнення боргу у розмірі 9 118 194,87
грн., - закінчити, а постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 23.01.2014 року вивести в окреме
виконавче провадження.

Вважаючи постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 23.01.2014
року необґрунтованою, а, відтак, такою,
що підлягає скасуванню, позивач
звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким
врегульовано умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року № 606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону
№606 зазначено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії,
зокрема, у процесі здійснення
виконавчого провадження накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом (п. 13 ч. 2 ст. 11
Закону №606).

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону №606, державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону №606, копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження
(далі - документи виконавчого
провадження), що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладання провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 Закону
№606).

Частиною 1 ст. 27 Закону №606 передбачено,
що у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

З огляду на вищенаведені правові норми
вбачається, що примусове виконання
рішення розпочинається після того як
державний виконавець пересвідчиться у
відсутності обставин, які
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, у тому числі у разі несвоєчасного
одержання сторонами документів
виконавчого провадження, внаслідок
чого вони були позбавлені можливості
скористатися правами, наданими їм
приписами Закону №606.

За твердженнями представника позивача,
які належними та допустими доказами не
спростовані відповідачем (а саме:
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яким підтверджується
факт отримання позивачем постанови про
відкриття виконавчого провадження
№41261760 від 23.12.2013 року), про відкриття
вищезазначеного виконавчого
провадження позивач дізнався лише
06.10.2014 року, що підтверджується наявною
у матеріалах справи копією
листа-відповіді начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 06.10.2014 року №10480/04-03-28 «Про
надання інформації».

Таким чином, суд дійшов висновку, що
примусове виконання виконавчого листа
№2610/17297/2012, виданого 18.07.2013 року
Шевченківським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 9
118 194,87 грн., розпочалося без
врахування несвоєчасного одержання
позивачем постанови про відкриття
виконавчого провадження, що у
відповідності до вищенаведених
правових норм перешкодило останньому
скористатися правами, наданими йому
приписами Закону №606.

При цьому, у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом (ч. 1
ст. 28 Закону №606).

З огляду на викладене слід зазначити,
що підставами для стягнення з боржника
виконавчого збору є одночасна
наявність двох обставин: 1) невиконання
боржником рішення у строк,
встановлений ч. 2 ст. 25 Закону №606, для
його самостійного виконання; 2) початок
примусового виконання рішення
відповідним органом державної
виконавчої служби.

Так, у відповідності до положень ст. 32
Закону №606, заходами примусового
виконання рішень є: 1) звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Як було зазначено вище, на підставі
постанови №138 про результати перевірки
виконавчого провадження від 15.07.2014 року
скасовано постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
всі інші процесуальні дії, вчинені
державним виконавцем на виконання
постанови про перевірку матеріалів
виконавчого провадження від 05.06.2014
року, а також постановлено старшому
державному виконавцю Бялому М.Г.
організувати проведення виконавчих
дій по виконанню рішення суду у
відповідності до вимог чинного
законодавства України, у зв'язку з чим
відповідачем відновлено виконавче
провадження №41261760 та винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 16.07.2014 року, якою постановлено
накласти арешт на все майно в межах
суми боргу, що належить боржнику -
ОСОБА_1.

З огляду на викладене вище, враховуючи
факт відмови в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження
постановою від 05.06.2014 року, а також
звільнення майна боржника з-під арешту
вищенаведеною постановою від 05.06.2014
року, та фактичне поновлення вказаного
виконавчого провадження шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 16.07.2014 року, з
урахуванням встановленого факту
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, виходячи зі змісту постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 29.08.2014 року, сплати
позивачем (боржником) боргу по
виконавчому документу в повному
обсязі, згідно платіжного доручення
від 19.06.2014 року №1 меморіального ордера
від 16.07.2014 року №ПН26080З та
меморіального ордера від 16.07.2014 року
№ПН26080З, суд дійшов висновку, що після
такого поновлення вказаного
виконавчого провадження (16.07.2014 року)
фактично примусового виконання
рішення з боку відповідача не
відбувалося, в свою чергу, позивачем
сплачено розмір боргу перед стягувачем
у повному обсязі 16.07.2014 року, а, відтак,
підстави для стягнення з боржника -
ОСОБА_1 - виконавчого збору відсутні.

Таким чином, враховуючи відсутність
доказів належного та своєчасного
повідомлення позивача про відкриття
виконавчого провадження №41261760 та
відсутність з боку відповідача
фактичних дій з примусового виконання
судового рішення, починаючи з дня
поновлення даного виконавчого
провадження (16.07.2014 року), а також сплату
боржником того самого дня (16.07.2014 року)
боргу у повному обсязі (у відповідності
до змісту постанови про закінчення
виконавчого провадження від 29.08.2014
року), суд дійшов висновку про
необхідність скасування постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 23.01.2014 року у виконавчому
провадженні №41261760.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 181, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 23.01.2014 року у виконавчому
провадженні №41261760.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О. Скочок