Справа № 2а-1443/11
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа № 103737/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Івано -
Франківській області на постанову
Коломийського міськрайонного суду
Івано - Франківської області від 11
лютого 2011 року у адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано - Франківській області про
визнання незаконною відмови та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 21.01.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано - Франківській області про
визнання незаконною відмови та
зобов'язання вчинити певні дії.

Вимоги мотивовані тим, що він наділений
правовим статусом дитини війни, а тому
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
користується правом на одержання
щомісячної державної соціальної
допомоги у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Просить стягнути
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу як дитині війни за
період з 07.09.2007 року.

Постановою Коломийського
міськрайонного суду Івано -
Франківської області від 11 лютого 2011
року позов задоволено частково.
Визнано неправомірною відмову
Головного управління Пенсійного фонду
України в Івано - Франківській області.
Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Івано -
Франківській області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 21.07.2010 року по 21.01.2011 року
включно з виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком встановленого
ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Покликається на
те, що фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій
здійснювалось в розмірах передбачених
Законами України «Про Державний бюджет
України» на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.
Законодавством не визначено, з якого
саме розміру мінімальної пенсії за
віком слід визначати розмір підвищення
до пенсії дітям війни. Просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 197 КАС України, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Колегія суддів перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, у відповідності до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», що вбачається з відмітки
в пенсійному посвідченні.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Разом з тим, при зверненні до суду
позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до суду, передбачений
ч. 2 ст. 99 КАС України та не наведено
поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст. 100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із позовом, відсутність поважних
причин для поновлення строку, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
в частині позовних вимог позивача за
період з 07.09.2007 року по 20.07.2010 року
включно - залишити без розгляду.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за період з 21.07.2010 року по 21.01.2011
року, суд вважає, що такі підлягають
задоволенню, так як Законом України
«Про Державний бюджет на 2010 та 2011 рік»
дію ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей» не зупинено. Відповідно
до Закону України «Про Державний
бюджет на 2010 та 2011 рік» розміри
державних соціальних гарантій на 2010 та
2011 роки, що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, відповідач у 2010 та 2011 році,
повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Управління
Пенсійного фонду, а також виходячи з
вимог п. 15 Положення про Пенсійний
фонду України, затв. постановою КМ
України №1261 від 24.10.2007 року,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» колегія суддів до уваги
не приймає, оскільки розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги щодо здійснення
перерахуноку та виплати підвищення до
пенсії як дитині війни у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком в період з
21.07.2010 року по 21.01.2011 року являються
обґрунтованими.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає частковому
задоволенню, постанова суду першої
інстанції скасуванню та апеляційним
судом приймається нова постанова про
часткове задоволення позовних вимог з
наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано - Франківській області -
задовольнити частково.

Постанову Коломийського
міськрайонного суду Івано -
Франківської області від 11 лютого 2011
року у адміністративній справі №2а-1443/11
- скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити частково.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Івано - Франківській області про
визнання незаконною відмови та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 07.07.2007 року по 20.07.2010 року -
залишити без розгляду.

Визнати дії Головного управління
Пенсійного фонду України в Івано -
Франківській області щодо не
здійснення перерахунку пенсії на
користь ОСОБА_1 протиправними.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України в Івано -
Франківській області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 21 липня 2010 року по 21 січня 2011
року з врахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та виплачених
сум.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя З.М.
Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс