Справа № 2а-44864/09/1670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/19620/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011 у
справі № 2а-44864/09/1670

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Карлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржив рішення від 13.01.2009 № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 16 486,00 грн. за порушення
вимог Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
перевірка проводилася з порушенням
процедури проведення перевірки, а
докази щодо встановлених порушень,
одержані у ході неправомірної
перевірки, є безпідставними. Також
позивач зазначив, що під час перевірки
було здійснено перевірку не каси
позивача, а інших фізичних осіб -
підприємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що
здійснюють підприємницьку діяльність
у тому ж приміщенні, що і позивач.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.11.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011, у
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю. При цьому суди виходили з
того, що перевірка позивача
проводилась з питань додержання
суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахункових
операцій за товари (послуги) відповідно
до Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", а встановлені
порушення у ході зазначеної перевірки
підтверджені належними доказами.

Не погодившись із судовими рішеннями,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

У відповідності до вимог ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд допустив заміну відповідача у
справі - Карлівську міжрайонну
державну податкову інспекцію
Полтавської області на її
правонаступника - Карлівську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, передумовою застосування
фінансових санкцій відповідно до
оспорюваного рішення була перевірка
господарської одиниці позивача щодо
дотриманням суб'єктом господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій, за результатами
якої було складено акт від 02.12.2008 та
встановлено порушення позивачем вимог
п. 1 та п. 13 ст. 3 Закону України від 06.07.1995
№ 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" (далі - Закон №
265/95-ВР), що полягало у непроведенні
розрахункової операції через
реєстратор розрахункових операцій
(далі - РРО) на суму 71,80 грн. та
незабезпеченні відповідності
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
у денному звіті РРО, на суму 3 225,40 грн.

На підставі акта перевірки Державна
податкова інспекція прийняла
оспорюване рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Суть спірних правовідносин у цій
справі полягає у правомірності
застосування штрафних (фінансових)
санкцій та додержання процедури
проведення перевірки.

Відповідно Закону України від 04.12.1990 №
509- XII "Про державну податкову службу в
Україні" (далі - Закон № 509- XII) органи
державної податкової служби у
випадках, в межах своєї компетенції та
у порядку встановлених законами
України здійснюють контроль за
додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому Законом
порядку (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону № 509-ХІІ).

Про здійснення контролю за дотриманням
порядку проведення розрахунків
ідеться в розділі IV (статті 15 - 16) Закону
№ 265/95-ВР. Зокрема, згідно зі ст. 15 цього
Закону такий контроль здійснюється
податковими органами у вигляді
планових та позапланових перевірок
відповідно до законодавства України.
Стосовно планових перевірок РРО, слід
зауважити, що згідно наказу Державної
податкової адміністрації України від
27.05.2008 № 355, яким затверджено Методичні
рекомендації щодо порядку взаємодії
між підрозділами органів державної
податкової служби України при
організації та проведенні перевірок
платників податків, такі перевірки
проводяться за окремими щомісячними
планами податкових органів.

За змістом ч. 7 ст. 11 1 Закону № 509-XII
перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених
Законами України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
тилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а в інших випадках - за
рішенням суду, вважаються
позаплановими перевірками.

Таким чином, усі перевірки РРО (як
планові, так і позапланові),
передбачені Законом № 265/95-ВР, з метою
застосування Закону № 509-XII віднесені
до позапланових перевірок, на які
поширюються "процедурні" правила
проведення таких перевірок.

Згідно зі ст. 11 2 Закону № 509-XII право на
здійснення позапланової перевірки
працівники податкового органу
отримують за умови надання платнику
податків під розписку направлення на
перевірку та копії наказу керівника
податкового органу про проведення
позапланової виїзної перевірки,
оформлених відповідно до вимог
зазначеної норми Закону. Ненадання цих
документів або їх надання з порушенням
встановлених вимог є підставою для
недопущення працівників податкового
органу до проведення виїзної
перевірки.

Отже, законний інтерес платника
податків в проведенні органом
державної податкової служби перевірки
його діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки.

В разі коли платник податків не
скористався цим правом і перевірка
була проведена платник податків має
право оскаржити рішення органу
державної податкової служби, прийняте
за результатами перевірки, з підстав
невідповідності рішення закону чи
компетенції органу державної
податкової служби, оскільки допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень, допущених
контролюючим органом при призначенні
та/або проведенні перевірки.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, планова перевірка позивача
була проведена на підставі плану
проведення перевірок на грудень 2008
року, затвердженого головою ДПА у
Полтавській області від 28.11.2008,
співробітникам органу податкової
служби було видано направлення на
перевірку від 02.12.2008 № 8049 та № 8050, які
підтверджують, що орган державної
податкової служби уповноважує
конкретних інспекторів на здійснення
перевірки позивача з 02.12.2008 по 05.12.2008.
Дані направлення були пред'явлені
позивачу 02.12.2008, про що свідчить підпис
продавця господарської одиниці
позивача у направленнях, а працівники
податкового органу були допущені до
проведення перевірки.

Крім того, як встановлено судом
апеляційної інстанції та
підтверджується матеріалами справи,
позивач не погодившись з проведеною
перевіркою звернувся до суду з позовом
про визнання дій посадових осіб
контролюючого органу по проведенню
перевірки протиправними та визнання
планової перевірки від 02.12.2008
незаконною.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.02.2010 у
справі № 2а-14139/09, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.08.2010,
відмовлено у задоволенні позову
Підприємця відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В силу ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) постанова або ухвала
суду апеляційної за наслідками
перегляду, набирає законної сили з
моменту проголошення та у
відповідності до ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для органів,
підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших
фізичних осіб і підлягає виконанню на
всій території України.

На час розгляду цієї справи постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.02.2010 у
справі № 2а-14139/09 за наслідками
перегляду в апеляційному порядку
набрала законної сили.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій стосовно
того, що посилання позивача на
незаконність дій посадових осіб
державної податкової служби щодо
проведення перевірки є безпідставними.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.08.2005 № 327 (втратив
чинність згідно з наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984), за результатами проведення
невиїзних документальних. виїзних
планових та позапланових перевірок
фінансово-господарської діяльності
суб'єктів господарювання оформляється
акт, а в разі відсутності порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Таким чином, акт від 02.12.2008, складений
фахівцями органу податкової служби за
результатами перевірки Підприємця, є
доказом, який підтверджує факт
допущених позивачем правопорушень
правил здійснення розрахункових
операцій, визначених п. 1 та п. 13 ст. 3
Закону № 265/95-ВР.

Положеннями п. 13 ст. 3 Закону № 265/95-ВР
встановлено обов'язок суб'єкта
підприємницької діяльності
забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті РРО, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

У разі невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, зазначеній у денному
звіті, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня, згідно
зі ст. 22 Закону № 265/95-ВР до суб'єктів
господарювання застосовується
фінансова санкція у п'ятикратному
розмірі суми, на яку виявлено
невідповідність.

Доводи касаційної скарги, що у
приміщенні магазину крім позивача
здійснювали підприємницьку діяльність
фізичні особи - підприємці ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, а отже працівниками
контролюючого органу було проведено
перевірку не лише каси позивача, а і
зазначених вище осіб, - є також
безпідставними, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи та
обставин, встановлених попередніми
судовими інстанціями, грошові кошти у
сумі 3 225,40 грн., на яку встановлено не
відповідність з зазначеною сумою у
денному звіті РРО, було перераховано
власноручно працівником позивача
(продавцем ОСОБА_6) та підтверджено їх
наявність у додатку до акту перевірки
від 02.12.2008 "Опис грошових коштів", а
також поясненнями продавця ОСОБА_6,
доданих до акту перевірки, з яких також
не вбачається, що вказана спірна сума
готівкових коштів належить до каси
позивача.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про те, що внаслідок наявності
суми готівкових коштів на місці
проведення розрахунків у розмірі 3 225,40
грн., які не зазначено у денному звіті
РРО, Підприємець не виконав вимоги п. 13
ст. 3 Закону № 265/95-ВР, контролюючий
орган правомірно застосував до нього
штрафні (фінансові) у сумі 16 127,00 грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій
також встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивачем не
виконано і вимог п. 1 ст. 3 Закону №
265/95-ВР, яким передбачено обов'язок
проведення розрахункової операції
через РРО на повну суму покупки, що
підтверджується, зокрема, актом
перевірки від 02.12.2008, що є носієм
доказової інформації, Х - звітом № 1479,
отриманими під час розгляду справи у
суді першої інстанції поясненнями
свідків. Тому застосовані до позивача
штрафні (фінансові) санкції у сумі 359,00
грн. у відповідності до п. 1 ст. 17 Закону
№ 265/95 є правомірними та
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 09.11.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.02.2011 у
справі № 2а-44864/09/1670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О.Рибченко