Справа № 420/1339/13-а (2а/420/43/13)
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/7177/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Новопсковському районі Луганської
області (далі - Управління), третя особа
- профілактична установа «Міська
станція швидкої медичної допомоги
міста Єнакієве», про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 січня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом, в якому просив
визнати неправомірними дії Управління
та зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок пенсії, як інваліду 2 групи,
захворювання, якого пов'язано з
Чорнобильською катастрофою, а саме:
державної пенсії в розмірі 7849 грн 49
коп.; додаткової пенсії в розмірі 328 грн
80 коп. з врахуванням збільшення,
починаючи з 1 лютого 2012 року.

Постановою Новопсковського
районного суду Луганської області від
20 листопада 2013 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
щодо відмови Управління від 25 квітня 2013
року в проведенні перерахунку
державної і додаткової пенсії ОСОБА_2,
як інваліду 2 групи, захворювання якого
пов'язане з Чорнобильською
катастрофою. Зобов'язано Управління
здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії по
інвалідності відповідно до діючого
законодавства України з урахуванням
заробітної плати за час роботи в зоні
відчуження ЧАЕС відповідно до
довідки №159 від 3 грудня 2004 року,
виданої комунальною
лікувально-профілактичною установою
«Міська станція швидкої допомоги
м. Єнакієве», починаючи з 1 лютого 2012
року, враховуючи фактично виплачені
суми. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 січня 2014
року скасовано постанову
Новопсковського районного суду
Луганської області від 20 листопада 2013
року, прийнято нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 23
вересня по 23 жовтня 1986 року виконував
службові обов'язки по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, внаслідок
чого був безстроково визнаний
інвалідом II групи.

Позивач отримує пенсію по інвалідності
в розмірі відшкодування фактичних
збитків (встановлених у відсотках
втрати працездатності), виходячи із
заробітної плати, одержаної ним за
роботу в зоні відчуження ЧАЕС на
підставі постанови Новопсковського
районного суду від 23 жовтня 2007 року,
враховуючи довідку комунальної
лікувально-профілактичної установи
«Міська станція швидкої медичної
допомоги міста Єнакієве» №159 від 3
грудня 2004 року про заробітну плату за
час роботи в Чорнобильській зоні.

У вказаній довідці №159 від 3 грудня 2004
року зазначається, що фактична
заробітна плата ОСОБА_2 за роботу у зоні
відчуження, із якої визначається
пенсія, становить 1784 крб 85 коп.

4 вересня 2012 року Управлінням було
складено акт зустрічної перевірки
достовірності наданих документів про
стаж (заробітну плату) для призначення
пенсії, в якому зазначено, що
відповідно до наказу №6 від 22 вересня
1986 року, особового рахунку, ОСОБА_2 у
жовтні 1986 року було нараховано: 23 крб
45 коп. - основна заробітна плата;
3 крб 50 коп. - заміщення; 160 крб 40 коп. - за
сумісництво у вересні 1986 року
(командировочні по ЧАЕС); 400 крб 70 коп. -
додаткова відпустка (командировочні по
ЧАЕС); 15 крб. Всього - 603 крб 05 коп.

У зв'язку з виявленням вказаних
неточностей, відповідач здійснив
перерахунок пенсії позивача з 1 лютого
2012 року з урахуванням заробітної
плати в розмірі, що був встановлений
рішенням Уряду в період 1986-1990 років - 350
крб ( 70 крб х 5-ти кратний розмір), в
результаті якого розмір пенсії
позивача з 8178 грн 29 коп. зменшився до 2096
грн 10 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції посилався на
перелік підзаконних
нормативно-правових актів, з яких було
знято гриф «секретно» Радою Міністрів
СРСР, та які передбачають порядок
нарахування збереженої заробітної
плати за період перебування у зоні
відчуження.

Суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що достовірність відомостей про
заробітну плату, зазначених в довідці
№159 від 3 грудня 2004 року, не було
підтверджено актом зустрічної
перевірки відповідача, а тому
Управлінням правомірно здійснено
перерахунок пенсії позивача з
врахуванням заробітної плати в
розмірі, що був встановлений в 1986-1990
роках - 350 крб.

Згідно з частиною першою статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку, одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно з законодавством.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3
Порядку обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 року №1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в разі
коли особа пропрацювала у зоні
відчуження менше календарного місяця у
1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може
обчислюватися виходячи із заробітної
плати, одержаної за роботу у зоні
відчуження, за весь фактично
відпрацьований час, в одному із
неповних календарних місяців роботи
протягом цих років, без додавання суми
заробітної плати за період роботи за
межами зони відчуження. У такому разі
заробітна плата за весь фактично
відпрацьований час ділиться на число
відпрацьованих днів, а одержана сума
множиться на 25,4. Якщо дні роботи
припали на вихідні і святкові дні,
розрахунок заробітної плати
проводиться у такому ж порядку, як і за
роботу у робочі дні, а доплата за
вихідні і святкові дні, нарахована за
фактично відпрацьований час, з
урахуванням установленої кратності
додається до суми обчисленої
заробітної плати.

Таким чином, розмір пенсії по
інвалідності ставиться в залежність
від заробітку, фактично отриманого
особою у період її роботи в зоні
відчуження.

Вирішуючи спір, суди не встановили, в
якому розмірі позивач фактично отримав
заробітну плату за жовтень 1986 року та
якими первинними документами це
підтверджується (розрахунковим листом,
табелем обліку робочого часу тощо).

У зв'язку з цим суди мали також дати
оцінку довідці №159 від 3 грудня
2004 року, відповідно до якої заробітна
плата позивача складала 1784 крб 85 коп.,
акту перевірки, відповідно до якого
заробітна плата складала 603,05 крб. та
довідці Центральної міської лікарні м.
Єнакієве №460 від 24 лютого 2000 року, в
якій зазначено, що позивачу за період з
23 вересня 1986 року по 23 жовтня 1986 року
здійснена виплата заробітної плати
всього 561 крб 6 коп. та з'ясувати реальну
виплату позивачу вказаних коштів.

Частиною першою статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Оскільки неповноту встановлення
обставин у справі допущено обома
судовими інстанціями, то справа
направляється на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати постанову Новопсковського
районного суду Луганської області від
20 листопада 2013 року та постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 9 січня 2014
року, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

О.П. Стародуб