Справа № 803/1898/14
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Справа № 803/1898/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання
Шепталовій А.П.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Бірука В.Я,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Волинській області про скасування
постанови від 13.01.2014 року №028876 про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_3 не є та не була зареєстрована як
суб'єкт господарювання на час
проведення відповідачем перевірки та
винесення оскаржуваної постанови від
13.01.2014 року, а відтак, в розумінні пункту
1 Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
позивач не є суб'єктом відносно якого
здійснюється державний контроль за
додержанням вимог законодавства про
автомобільний транспорт.

Позивач вважає, що з аналізу статей 55 та
217 Господарського кодексу України та
статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт" вбачається,
що застосування
адміністративно-господарських штрафів
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт повинні
застосовуватись до автомобільних
перевізників - суб'єктів господарської
діяльності, якою не є позивач, а відтак
постанова від 13.01.2014 року №028876 про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт є незаконною
та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив скасувати постанову від 13.01.2014
року №028876.

Представник відповідача позов не
визнав. В письмових запереченнях
наданих суду зазначив, що 17.12.2013 року
інспекторами управління
Укртрансінспекції у Волинській
області, в селі Тростянець
Ківерцівського району Волинської
області була проведена рейдова
перевірка транспортного засобу марки
«Камаз», номерний знак НОМЕР_1, на
предмет дотримання перевізником вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання внутрішніх
вантажних перевезень автомобільним
транспортом.

Як свідчить акт перевірки №031178 від
17.12.2013 року та згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2 даний транспортний засіб
належить перевізнику ОСОБА_3.

Під час перевірки були виявлені
порушення, відповідальність за які
передбачена ст.60 Закону, зокрема:
надання послуг з перевезення вантажів
без оформлення документів, перелік
яких передбачено ст.48 Закону. Зокрема,
на момент перевірки був відсутній
протокол перевірки та адаптації
тахографа до транспортного засобу.

Виявлені порушення зафіксовані в акті
перевірки від 17.12.2013 року №031178, який
складався безпосередньо на місці
перевірки та в присутності водія
перевіряємого транспортного засобу
ОСОБА_4, який ознайомився з актом
перевірки та надав пояснення про те, що
згідний з актом перевірки та
виявленими порушеннями.

Крім того, представник відповідача
наголошував, що статтею 1 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
визначено, що "автомобільний
перевізник" - фізична або юридична
особа, яка здійснює на комерційній
основі чи за власний кошт перевезення
пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Відповідно до ст.60 Закону за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються
адміністративно-господарські штрафи.
Тому твердження позивача про те, що він
не є суб'єктом господарювання, а тому не
є суб'єктом відповідальності за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт є невірним,
оскільки Закон не ставить у залежність
можливість застосування
відповідальності від наявності чи
відсутності в особи порушника статусу
підприємця.

На підставі викладеного, представник
відповідача просив суд відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні у матеріалах справи
письмові докази, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.12.2013 року інспекторами управління
Укртрансінспекції у Волинській
області, в селі Тростянець
Ківерцівського району Волинської
області була проведена рейдова
перевірка транспортного засобу марки
«Камаз», номерний знак НОМЕР_1, на
предмет дотримання перевізником вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання внутрішніх
вантажних перевезень автомобільним
транспортом.

Перевіркою встановлено, що
транспортний засіб марки «Камаз»,
номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_3.
За кермом вказаного транспортного
засобу перебував ОСОБА_4.

Під час перевірки відповідачем
виявлено відсутність тахографу та його
протоколу перевірки та адаптації.

За результатами перевірки
відповідачем складений акт від 17.12.2013
року та винесено на його підставі
постанову від 13.01.2014 року №028876 про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт.

Проте, суд вважає постанову від 13.01.2014
року №028876 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт протиправною
та такою, що підлягає скасуванню з
огляду на наступне.

Порядок здійснення державного
контролю у сфері автомобільного
транспорту визначений Постановою КМУ
№ 1567 від 08.11.2006 року (зі змінами і
доповненнями).

Згідно пункту 1 "Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті" передбачено, що цей Порядок
визначає процедуру здійснення
державного контролю за додержанням
суб'єктами господарювання, які
провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту (далі -
суб'єкти господарювання), вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконанням умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.

Отже, з урахуванням вимог пункту 1
Порядку, відповідач зобов'язаний
здійснювати державний контроль у сфері
автомобільного транспорту виключно за
суб'єктами господарської діяльності.

Згідно частин 1 та 2 статті 55
Господарського кодексу України
суб'єктами господарювання визнаються
учасники господарських відносин, які
здійснюють господарську діяльність,
реалізуючи господарську компетенцію
(сукупність господарських прав та
обов'язків), мають відокремлене майно і
несуть відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством.

Суб'єктами господарювання є: 1)
господарські організації - юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, державні,
комунальні та інші підприємства,
створені відповідно до цього Кодексу, а
також інші юридичні особи, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку; 2) громадяни України, іноземці
та особи без громадянства, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, запису
відносно ОСОБА_3 в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців не знайдено. Отже,
ОСОБА_3 не є та не була зареєстрована як
суб'єкт господарювання на час
проведення відповідачем перевірки та
винесення оскаржуваної постанови.

Таким чином, ОСОБА_3, в розумінні пункту
1 Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
не відноситься до суб'єктів відносно
яких здійснюється державний контроль
за додержанням вимог законодавства про
автомобільний транспорт.

Крім того, з акту перевірки від 17.12.2013
року не вбачається, з якою метою
використовувався транспортний засіб
марки «Камаз», номерний знак НОМЕР_1, що
перевозилось на транспортному засобі,
а також відсутня інформація про
початкову та кінцеву точку маршруту, у
зв'язку з чим у суду відсутні підстави
вважати, що транспортний засіб марки
«Камаз», номерний знак НОМЕР_1
використовувався ОСОБА_3 для
здійснення перевезень з метою
отримання прибутку.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що 17.12.2013 року
транспортний засіб марки «Камаз»
використовувався ОСОБА_3 в особистих
потребах. Використання зазначеного
транспортного засобу з метою отримання
прибутку позивачем не здійснювалось.

Суд не приймає до уваги твердження
представника відповідача про те, що в
протоколі про адміністративне
правопорушення складеного 17 грудня 2013
року на водія транспортного засобу
марки «Камаз», номерний знак НОМЕР_1
ОСОБА_4, останній зазначив про
перебування в трудових відносинах з
фізичною особою підприємцем ОСОБА_3,
оскільки: по-перше, належних та
допустимих доказів перебування ОСОБА_4
в трудових відносинах з ОСОБА_3 ні
відповідачем ні позивачем не надано;
по-друге, в Спеціальному витязі з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
запису відносно ОСОБА_3 в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців не знайдено;
по-третє, постановою Ківерцівського
районного суду Волинської області від
17 лютого 2014 року у справі про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_4 за статтею 164
частиною 1 КУпАП, провадження у справі
про адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_4 закрито за відсутністю
події і складу адміністративного
правопорушення.

Також, суд не бере до уваги твердження
представника відповідача, як на
підставу заперечень, про те, що ОСОБА_4 в
акті перевірки від 17.12.2013 року зазначив
про згоду з актом, оскільки
відсутність, на момент перевірки,
тахографу та його протоколу перевірки
та адаптації не заперечується ні
позивачем ні її представником, проте,
згода ОСОБА_4 з актом перевірки не
впливає на правомірність винесення
відповідачем постанови від 13.01.2014 року
№028876 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт.

Згідно вимог статті 48 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
вбачається, що автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Частиною 3 статті 60 Закону визначено, що
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за: надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Отже, з аналізу статті 60 Закону
вбачається, що наслідком порушення
вимог Закону України "Про
автомобільний транспорт" є
застосування контролюючим органом
адміністративно-господарських
санкцій.

Згідно статті 217 Господарського
кодексу України господарськими
санкціями визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції.

Крім зазначених у частині другій цієї
статті господарських санкцій, до
суб'єктів господарювання за порушення
ними правил здійснення господарської
діяльності застосовуються
адміністративно-господарські санкції.

Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин, а
адміністративно-господарські санкції -
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Отже, з аналізу статей 55 та 217
Господарського кодексу України та
статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт" вбачається,
що застосування
адміністративно-господарських штрафів
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт повинні
застосовуватись до автомобільних
перевізників - суб'єктів господарської
діяльності.

Зазначена позиція знаходить своє
підтвердження і в Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого Постановою
КМУ №1567 від 08.11.2006 року.

Так, цим Порядком визначено порядок
оформлення документальних перевірок
та застосування
адміністративного-господарських
штрафів.

Згідно пунктів 20 цього Порядку,
визначено, що за результатами планової
або позапланової перевірки за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання складається акт за
формою згідно з додатком 2. Акт
складається у двох примірниках, кожен з
яких підписується посадовими особами,
що провели перевірку, та посадовою
особою суб'єкта господарювання або
фізичною особою - суб'єктом
господарювання (далі - уповноважена
особа суб'єкта господарювання). Один
примірник акта передається
уповноваженій особі суб'єкта
господарювання, щодо якого було
проведено перевірку, інший - до органу
державного контролю. Виявлені під час
перевірки порушення вимог
законодавства та норм і стандартів
щодо організації перевезень
автомобільним транспортом
зазначаються в акті з посиланням на
порушену норму.

Як передбачено частиною 2 пункту 27 та
пунктом 28 Порядку, за наявності підстав
керівник органу державного контролю
або його заступник виносить постанову
про застосування
адміністративно-господарських
штрафів, яка оформляється згідно з
додатком 5.
Адміністративно-господарський штраф
повинен бути перерахований суб'єктом
господарювання на зазначений у
постанові рахунок не пізніше ніж
протягом п'ятнадцяти днів після
отримання ним копії постанови про
застосування
адміністративно-господарських
штрафів, про що повідомляється орган
державного контролю, посадовою особою
якого винесено відповідну постанову.

Отже, із сукупного аналізу
перерахований норм вбачається, що
застосування
адміністративно-господарського штрафу
можливе лише на суб'єкта
господарювання.

При цьому суд погоджується з
твердженням відповідача про те, що в
розумінні статті 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт"
автомобільним перевізником є фізичні
особи. Однак застосування до фізичних
осіб, не суб'єктів господарювання,
адміністративно-господарських штрафів
визначених статтею 60 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
суперечить статтям 55 та 217
Господарського кодексу України, пункту
1, частині 2 пункту 27 та пункту 28 Порядку
здійснення державного контролю у сфері
автомобільного транспорту
затверджений Постановою КМУ №1567 від
08.11.2006 року.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вважає, що Управлінням
Укртрансінспекції у Волинській
області при винесенні постанови від
13.01.2014 року №028876 про застосування до
ОСОБА_3
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1 700 грн. порушені вимоги
статті 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт", статтей 55 та
217 Господарського кодексу України,
пункту 1, частині 2 пункту 27 та пункту 28
Порядку здійснення державного
контролю у сфері автомобільного
транспорту затверджений Постановою
КМУ №1567 від 08.11.2006 року (зі змінами і
доповненнями), а відтак постанова від
13.01.2014 року №028876 є протиправною та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

З урахуванням частини 1 статті 94 КАС
України суд присуджує на користь
позивача з Державного бюджету України
182 гривні 70 копійок сплаченого судового
збору, сплату якого підтверджено
квитанціями №39 від 23.09.2014 року та
№4105 від 22.09.2014 року.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями
162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України та на підставі
Закону України "Про автомобільний
транспорт", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Управління
Укртрансінспекції у Волинській
області від 13 січня 2014 року №028874.

Присудити з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 182 гривні 70 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде складено 25 жовтня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
Ю.Ю.
Сорока