Справа № 2а/0570/14108/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/15731/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ДП
"Торезантрацит" на постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі за позовом Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м.Торезі
Донецької області до ДП "Торезантрацит"
про стягнення пені за несвоєчасну
сплату страхових внесків,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2012 року Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м.Торезі
Донецької області звернулось до суду з
позовом до Державного підприємства
"Торезантрацит", в якому просило
стягнути пеню у сумі 192854,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на
підставі Акту перевірки правильності
нарахування, повноти і своєчасності
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України №56/04-12 від 20.09.2012р.
позивачем було нараховано пеню за
несвоєчасну сплату страхових внесків в
сумі 192854,85 грн., яку він і просив суд
стягнути з відповідача.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 03.10.2013р. в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.02.2014р. (з
врахуванням додаткової постанови від
02.04.2014р.) постанову суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове
рішення, яким позов задоволено та
стягнуто з відповідача на користь
позивача пеню в сумі 192854,85 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, просив вказане
рішення суду скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20.09.2012р. позивачем
здійснено планову перевірку повноти та
своєчасності сплати відповідачем
страхових внесків до Фонду та їх
витрачання за період з 06.09.2011р. по
20.09.2012р. й відповідно до Акту перевірки
правильності нарахування і
перерахування страхових внесків та
витрачання коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України №56/04-12 від 20.09.2012р.
відповідачу нарахована пеня в сумі
192854,85 грн.

Відповідач факт наявності недоїмки зі
сплати страхових внесків не
заперечував, спір зводиться до
встановлення права Фонду нараховувати
та стягувати пеню за такі порушення
після 01 січня 2011 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
на час нарахування пені ч.2 ст.52 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
причинили втрату працездатності", якою
передбачалося право нарахування пені
на недоїмку зі страхових внесків,
втратила чинність.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позов, виходив з тих
обставин, що відповідно абзацу 6 пункту
7 Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010р. №2464VI за органами Фонду
збережені повноваження щодо
застосування фінансових санкцій за
несплату заборгованості по страхових
внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Статтею 45 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (№1105-XIV) передбачений
обов'язок роботодавця як
страхувальника своєчасно та повністю
нараховувати і сплачувати в
установленому порядку страхові внески
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Частиною 2 ст.52 Закону №1105 (у редакції,
чинній до 01 січня 2011 року)
встановлювалося, що за прострочення
сплати страхового внеску до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків із страхувальника стягується
пеня згідно із законом.

01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (№2464-VI), згідно з
вимогами Прикінцевих та перехідних
положень якого ч.2 ст.52 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" виключено.

Проте, вказана обставина не скасовує
відповідальність страхувальника за
вчинення відповідних порушень.

Абзацом 5 п.7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Відповідно до абз.6 п.7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування збережено
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом, на період до
повного стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій.

Таким чином, вказана норма передбачає
вчинення органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків та штрафних санкцій відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення.

Отже, Фонд і після 01 січня 2011 року має
право здійснювати контроль за
правильністю нарахування та сплати
страхових внесків, нарахованих за
період до 1 січня 2011 року, і у випадку
виявлення порушень - право
застосовувати штрафні санкції,
визначені законом, чинним на момент
вчинення таких порушень.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, відповідно до розрахункової
відомості за 1 півріччя 2010 року (станом
на 01.07.2010р.) недоїмка по відособленому
підрозділу «Шахтоуправління
«Волинське» ДП «Торезантрацит» склала
2114970,90грн., тобто недоїмка виникла до
01.07.2010р. та не сплачена до 01.01.2011р. у сумі
2052093,46грн., що підтверджено й
розрахунковою відомістю за 12 місяців
2010 року (станом на 01.01.2011р.).

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо визнає,
що суд, зокрема, апеляційної інстанції
не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судового рішення чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення спору, а тому підстав для
скасування судового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ДП "Торезантрацит"
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Лиска Т.О.