Справа № 826/7909/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7909/14
Головуючий у 1-й інстанції: Качур
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В.,

при секретарі - Дешко В.М.,

за участю представника позивача -
Чередніченка Є.М., представника
відповідача - Вендоліної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 26 червня 2014 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними дій,
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнати дій при
винесені рішення про корегування
митної вартості товарів №100250001/2014/000059/2
від 03.03.2014 року незаконними, та
противоправними; скасування рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
про коригування митної вартості товару
№ 100250001/2014/000059/2 від 03.03.2014 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
червня 2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просив його скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачем в межах
зовнішньоекономічного контракту від
02.04.2012 року №SMA 16, укладеного з
юридичною особою компанією «ZHEJIANG FIRSD
GROUP CO, LTD.» на митну територію України
був ввезений вантаж - Світлотехнічна
продукція.

При цьому, позивач здійснював
електронне декларування згідно
Порядку заповнення митних декларацій
на бланку єдиного адміністративного
документа, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України 30.05.2012р.
№ 651.

Відповідачем за наслідком розгляду
поданих позивачем документів до
митного оформлення, позивачу надіслано
електронне повідомлення
№0са4833b-581d-8c4t-013486588d32, згідно якого в
порядку статті 53 МКУ у позивача
витребувані додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості, зокрема:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім, особам на користь продавця,
якщо такі платежі здійснюються за
умовами, визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також, документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс - листи) виробника
товару;

6) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями;

7) інші наявні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів (за власним бажанням).

У відповідь на електрону вимогу
відповідача, позивач, електронним
повідомленням №
А9586411-ААЗЕ-41ВD-BD9E-39BC3B36CC63 надіслав лист
вих. №03-03-14/1 від 03.03.2014 року підписаний
директором підприємства, засвідчений
печаткою підприємства.

Вказаним листом відповідача
було повідомлено, що витребуваних
документів, таких як: - договір (угоду,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; - рахунки
про здійснення платежів третім, особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); -
позивач не має можливості надати, тому
що вони не передбачені умовами
контракту.

За результатами розгляду
додаткових документів, відповідачем
прийнято рішення коригування митної
вартості товарів №100250001/2014/000059/2 від
03.03.2014 року.

Вважаючи вказане рішення відповідачів
протиправним, позивач звернувся до
суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем подано відповідачу
достатній пакет документів на
підтвердження митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Митним кодексом України.

Згідно ст.49 МК України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно ст.51 МК України митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до гл. 9 цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані: 1)
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

У ст.53 МК України передбачено, що
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: 1) виписку з бухгалтерських
та банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
позивачем надані відповідачу для
митного оформлення імпортованого
товару документи, що передбачені ч.2
ст.53 МК. Подані документи
ідентифікували оцінюваний товар та
містили об'єктивні і достовірні дані,
що піддавалися обчисленню, які
підтверджували ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця, тобто підтверджували митну
вартість товарів за ціною договору
згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст. 58 МК.

Крім того, на виконання ч.3 ст. 53 МК
України декларант також подав
додаткові документи.

З оскаржуваного рішення, зокрема зі
змісту графи 33 вбачається, що подані
позивачем документи не містять
обставин, зазначених ст.53 Митного
кодексу України, а саме: документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем встановлено, що
надані позивачем для підтвердження
митної вартості товару документи
містять розбіжності і неповні дані, а
саме:

1) договір який надано до
митного оформлення, а також; згідно
документів, поданих до митного
оформлення виробником товару є фірма
NINGBO JIANGBEI ELEX IMP.& EXP.CO., LTD. (Китай), а
контракт від 02.04.2012р. №SMA 16 укладено з
підприємством «ZHEJIANG FIRSD GROUP CO, LTD.». В
той же час в графі 44 ЕМД від 03.03.2014р.
№100250001/2014/008469 зазначено, що поставка
товарів здійснюється згідно з
контрактом від виробника товарів.

В той час, як в п. 4.14.
контракту міститься інформація, що всі
товари, які Продавець постачає покупцю,
виготовляються на підприємстві NINGBO
JIANGBEI ELEX IMP.& EXP.CO., LTD.

Так, згідно листа Державної
митної служби України від 13.12.2010 року
№11/2-10.10/15938-ЕП, під поняттям, «виробник
товарів» слід розуміти особу, що
заявляє про себе як про виробника
товару розміщуючи на товарі та/або на
упаковці чи супровідних документах, що
разом з товаром, передаються
споживачеві, своє найменування,
торговельну марку або інший елемент,
який ідентифікує особу, незалежно від
того, чи виготовляє ця особа товар
безпосередньо, чи такий товар
виготовляється на її замовлення.

Таким чином, контракт №SMA 16
від 02 квітня 2012 року, поданий
відповідачеві для підтвердження
митної вартості, є прямим контрактом
(тобто від виробника до покупця), отже
доводи відповідача про наявність
розбіжностей у цій частині спростовані
матеріалами справи.

2) у наданому прайс - листі
виробника не зазначено одиницю виміру
товару, термін дії, також; зазначено
асортимент та ціну товару що
стосується конкретної поставки.

Проте, відповідачем не
обґрунтовано, якими саме нормами
законодавства України він керувався
при оцінці даного документа.

Крім того, відсутність у
прайс-листах одиниці виміру за яку
виставлена ціна, могла бути з'ясована у
позивача та здійснений обрахунок ціни
імпортованого товару.

3) у висновку Житомирської
торгово-промислової палати експертом
зазначено, що ним зроблений маркетинг
ринку аналогічного обладнання на
підставі інформації прайс-листів фірм,
що займаються продажем аналогічних
товарів, інформації Іnternet, інформації
фірм-виробників аналогічного
обладнання та цін на світовому ринку.
Однак, експертом не зазначені
конкретні виробники продукції, що не
дає змогу упевнитись в достовірності
або точності вказаної у висновку
інформації відповідно до частини 5
статті 54 Кодексу. Тому, документ
прийнято до уваги митним органом, але
він не може бути підставою для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Колегія суддів з цього приводу
зазначає, що експертом вказано, що вся
оцінювана продукція виготовлена в
Китаї, тому за аналоги підбиралися
аналогічні товари китайського
виробництва, джерела інформації яких
зазначені письмово згідно відомостей
мережі Інтернет, адреси яких зазначені
у висновку з додаванням відповідних
видруківок сторінок.

Крім того, експертний висновок
Житомирської торгово-промислової
палати № В-396/1 від 24 лютого 2014 року
скріплений підписом експерта ОСОБА_1 та
скріплений печаткою Житомирської
торгово-промислової палати. Дана
експерта організація, має всі дозволи
на провадження такого виду
господарської діяльності на території
України.

4) згідно коносаменту від 07.01.2014р.
№ZENNLAQB352313 перевезення почалось 07.01.2014
року, в той час, як довідка про
транспортні витрати датована 26.02.2014р.

Надаючи правову оцінку вказаним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.6 Договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування №08/01/2014 від 08.01.2014 р.
оплата за послуги по перевезенню
вантажу позивача проводиться за
виставленими рахунками на протязі 16
банківських днів з моменту отримання
позивачем оригіналів рахунків
виконавця. Встановлено, що наданий
відповідачу інвойс (рахунок-фактура) на
транспортно-експедиційні послуги №
НВ0351 датований від 07.02.2014 року. Отже
довідка про транспортні витрати
датована від 26.02.2014 року, тобто після
оплати витрат на
транспортно-експедиційні послуги.
Таким чином, наявність розбіжностей у
цій частині не підтверджена
документально.

5) сторінки 1-8 договору на
перевезення 08/01/2014 за форматом не
відповідають сторінці 9, в якій наявні
реквізити сторін, також; немає п. 8.4. в
англійській версії договору.

Такі доводи відповідача не носять
правового підґрунтя. При цьому, як
вбачається з матеріалів справи, п. 8.4
договору є і в англійській і
українській версії договору.

6) згідно коносаменту від 07.01.2014р.
№№ZENNLAQB352313 зазначено «Freight prepaid»
(«фрахт сплачений»), тобто витрати на
транспортування було сплачено
продавцем товару. В той же час згідно
зовнішньоекономічного контракту товар
імпортується згідно умов
поставки FOB Ningbo, тобто транспортні
витрати повинні бути понесені покупцем
товару.

Водночас, з вищезгаданого
коносаменту вбачається, що в ньому
зазначено «Freight Collekt, що означає,
що плата за транспортування вантажу
сплачується після прибуття вантажу в
порт призначення.

Щодо застосування Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
резервного методу визначення митної
вартості товару, колегія суддів
приходить до висновку про
безпідставність його застосування з
огляду на наступне.

Згідно частини 4 статті 57 Митного
кодексу України застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 «Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів», затверджених
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 №598, у графі також вказується
про проведення процедури консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу.
Результати проведеної консультації, а
також причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі.

Разом з тим, доказів
проведення процедури консультації
матеріали справи не містять.

Митним органом також не вказано, які
саме складові митної вартості є не
підтвердженими та які саме документи
необхідно подати для підтвердження
конкретної складової.

Колегія суддів звертає увагу, що
Верховний Суд України неодноразово у
своїх рішеннях зазначав, що
дискреційні функції митних органів
мають законодавчі обмеження у випадках
незгоди із задекларованою митною
вартістю. До таких, зокрема, належать
процедура консультацій між митним
органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості товарів. Так, Верховний
Суд України зазначає, що у разі незгоди
митного органу із митною вартістю
імпортованого товару він відповідно до
вимог статті 266 Митного кодексу України
зобов'язаний провести процедуру
консультацій, у ході яких мав би дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів (постанова Верховного
Суду України від 14.05.2013 у справі №
21-130а13).

Відповідно до статті 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

При цьому, як це прямо зазначено у ч. 6
ст. 266 Митного Кодексу, кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу.

Так, митним органом при невизнанні
митної вартості, заявленої позивачем,
та визначенні митної вартості за іншим,
відмінним від першого, методом не
обґрунтовано із посиланням на
документи, надані декларантом, причини
неможливості застосування першого
методу визначення митної вартості.
Крім того, митним органом при
витребуванні переліку документів не
зазначено обставин, які ці документи
повинні підтвердити.

Крім того, відповідач не підтвердив
належними доказами наявність у поданих
позивачем документах розбіжностей,
ознак підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

З наведеного вбачається, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про визнання протиправними та
скасування рішення про коригування
митної вартості товару №100250001/2014/000059/2
від 03.03.2014 року.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції ухвалене законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, апелянт не надав до суду
належних доказів, що б підтверджували
факт протиправності рішення суду
першої інстанції, та, як суб'єкт владних
повноважень - не довів правомірність
своїх дій та рішення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:
Ю.А. Ісаєнко

І.В. Федотов

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 27.10.2014 року.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Федотов І.В.