Справа № 678/85/13-а (2а-85/13)
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/10724/14

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Мойсюка М.І.,

здійснивши попередній розгляд справи
за адміністративним позовом
управління Пенсійного фонду України в
Летичівському районі Хмельницької
області (далі - УПФ) до відділу
державної виконавчої служби
Летичівського районного управління
юстиції (далі - ВДВС), третя особа:
ОСОБА_2 про оскарження дій державного
виконавця за касаційною скаргою
третьої особи на постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року представник УПФ
звернувся з заявою, відповідно до якої
просив:

поновити строк звернення до
адміністративного суду;

визнати неправомірними дії державного
виконавця, допущені при винесенні
вимоги від 10.09.2013 року про зобов'язання
призначити ОСОБА_2 пільгову пенсію з 19
січня 2010 року;

скасувати зазначену вимогу.

Посилався на те, що державний
виконавець при винесенні вимоги, яка є
предметом оскарження, перевищив свої
повноваження.

Постановою Летичівського районного
суду Хмельницької області від 25 жовтня
2013 року заяву задоволено частково.
Поновлено строки звернення до
адміністративного суду та відмовлено в
задоволенні позову про оскарження дій
державного виконавця.

Вінницький апеляційний
адміністративний суд рішенням від 28
січня 2014 року постанову районного суду
скасував і ухвалив нову про
задоволення позову. Визнано
неправомірними дії державного
виконавця щодо зобов'язання УПФ
призначити ОСОБА_2 пенсію на пільгових
умовах з 19 січня 2010 року, скасовано
вимогу від 10 вересня 2013 року.

У касаційній скарзі третя особа, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені апеляційним судом, просить
постанову цього суду скасувати і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Як установлено судами, постановою
Летичівського районного суду
Хмельницької області від 28 жовтня 2009
року зобов'язано УПФ зарахувати ОСОБА_2
період роботи у філії «Русанівський
спецкар'єр» на посадах: майстра
дробильно-сортувального цеху з 06.09.2000
року по 01.11.2002 року; машиніста
дробильних установок з 01.05.2008 року по
15.12.2008 року; до пільгового стажу за
Списком №2 виробництв, професій, посад
і показників та при наявності
необхідного стажу призначити пенсію на
пільгових умовах.

На підставі зазначеного рішення, яке
набрало законної сили, 04.07.2012 року
видано виконавчий лист.

10 вересня 2013 року старшим державним
виконавцем винесена вимога, якою
зобов'язано УПФ призначити пільгову
пенсію ОСОБА_2 з 19 січня 2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
вказана вимога є правомірною, оскільки
пенсія ОСОБА_2 повинна бути призначена
з часу досягнення ним 57 років.

Апеляційний суд прийшов до висновку
про незаконність оскаржуваної вимоги,
оскільки державний виконавець вийшов
за межі своїх повноважень, визначаючи
дату призначення пенсії.

Висновок апеляційного суду, на відміну
від суду першої інстанції, є законним і
обґрунтованим.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про
виконавче провадження» (далі - Закон
№606-XIV) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Обов'язки і права державних виконавців
визначені в статті 11 Закону №606-XIV.
Зокрема, відповідно до частини другої
цієї статті державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

У випадку, коли судове рішення є
незрозумілим або таким, що не може бути
виконаним, державний виконавець згідно
пункту 8 частини третьої статті 11 вище
згаданого Закону вправі звертатися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, про
видачу дубліката виконавчого
документа, про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання, про
відстрочку та розстрочку виконання
рішення.

Виходячи з положень наведених норм,
державний виконавець, в межах своїх
повноважень, зобов'язаний виконувати
рішення суду, а не тлумачити норми
пенсійного законодавства, в тому числі
визначати дату нарахування пенсії,
оскільки Законом №606-XIV чітко
розмежовані його обов'язки і права.

З урахуванням наведених обставин,
рішення суду апеляційної інстанції є
обґрунтованим і законним.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 28 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

М.І. Мойсюк