Справа № 539/2777/14-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.Справа № 539/2777/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області на
постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 15.09.2014р.
по справі № 539/2777/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_1.) звернулася до Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області з позовною заявою Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області (далі по тексту - відповідач,
УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області), в якому просить
суд: визнати рішення комісії
відповідача № 334 від 22.07.2014 року про
утримання з позивача переплати пенсії
в розмірі 8 063 грн. 84 коп. з моменту
виникнення переплати з 21.09.2004 року по
31.07.2014 року неправомірним, зобов'язати
відповідача припинити утримання
переплати нарахованої в сумі 8 063 грн. 84
коп. з моменту виникнення переплати - з
21.09.2004 року по 31.07.2014 року та повернути
незаконно стягнуті кошти в сумі 428 грн.
93 коп.

Постановою Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 15.09.2014 року позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області про визнання
рішення комісії неправомірним та
зобов'язання припинити утримання
переплати нарахованої пенсії
задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення комісії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області № 334 від 22.07.2014 року
про утримання з ОСОБА_1 переплати
пенсії в розмірі 8 063 грн. 84 коп. за
період з 21.09.2004 року по 31.07.2014 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області припинити утримання переплати
пенсії з ОСОБА_1 згідно рішення комісії
№ 334 від 22.07.2014 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області повернути ОСОБА_1 кошти,
стягнуті на підставі рішення комісії №
334 від 22.07.2014 року.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 73 грн. 08 коп.

Не погодившись з прийнятою постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, з посиланням на ст.66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
ч.1 ст.50 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року
зазначив, що у разі подання
страхувальником недостовірних даних,
органи ПФУ стягують кошти на підставі
власних рішень. Таким чином, вважає
рішення про утримання у позивача
надміру виплачених сум пенсії по 20% від
її розміру таким, що прийнято
відповідачем правомірно. З огляду на
викладене, вважає постанову суду
першої інстанції незаконною та не
обґрунтованою.

Надіслав клопотання з проханням
розглянути справу без участі його
представника.

Позивач надіслала заперечення на
апеляційну скаргу, в яких просила
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін. Посилаючись на ч.1
ст.49, ст.70 КАС України, ст.101 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
постанову правління Пенсійного фонду
України від 21.03.2003 року, вказала на
відсутність її вини в переплаті пенсії.
Таким чином, вважає рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
відповідає ст. 159 КАС України.

У надісланій заяві просила справу
розглянути за її відсутності.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
21.09.2004 року УПФ позивачці призначена
пенсія за віком.

Для розрахунку пенсії УПФ було
використано довідку Лубенського
учбово-виробничого підприємства
глухих (на якому працювала позивачка)
від 15.10.2004 року № 60.

08.04.2014 року УПФ проведено перевірку
довідки про заробітну плату для
обчислення пенсії позивачки.
Результати перевірки оформлені актом
№ 176.

Перевіркою встановлено, що довідка
установи, де працювала ОСОБА_1, складена
з порушенням Указу Президента України
№ 762/96 від 25.08.1996 року, ст. 66 ЗУ «Про
пенсійне забезпечення», постанови КМ
України № 398 від 02.06.1993 року.

На підставі результатів перевірки
відповідачем прийнято рішення №334 від
22.07.2014 року щодо утримання переплати
пенсії за період з 21.09.2004 року по 31.07.2014
року в розмірі 8 063 грн. 84 коп. з позивача,
відповідно до ст. 50 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
про визнання рішення комісії № 334 від
22.07.2014 року неправомірним, зобов'язання
відповідача припинити утримання
переплати нарахованої в сумі 8 063 грн. 84
коп. з моменту виникнення переплати - з
21.09.2004 року по 31.07.2014 року та повернення
незаконно стягнутих коштів в сумі 428
грн. 93 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, в
частині визнання неправомірним
рішення комісії УПФУ в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області № 334 та зобов'язання
відповідача припинити утримання
переплати пенсії з ОСОБА_1 згідно
рішення комісії № 334 від 22.07.2014 року, а
також повернення стягнутих з позивача
коштів, суд першої інстанції виходив з
відсутності доказів зловживань з боку
позивача при визначенні розміру
заробітної плати, з якої в наступному
їй було призначено пенсію.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині повернення позивачу
коштів з визначенням конкретної суми,
суд першої інстанції виходив з того, що
не має право втручатися в дискреційні
повноваження УПФ та розраховувати суму
пенсії неправомірно стягнуту на
підставі оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного.

Відповідно ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийняті нових законів
або внесені змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Суб'єкт владних повноважень -
відповідач у справі зобов'язаний
подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі,
незалежно від того, на чию користь вони
можуть бути використані - на користь
відповідача чи навіть позивача.

Згідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності рішень, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Правовідносини, що виникають у сфері
пенсійного забезпечення громадян
регулюються Законом України від 05
листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне
забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та
Законом України від 09 липня 2003 року №
1058-IV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон №
1058-IV).

Порядок утримання надміру виплачених
сум пенсій та відрахування з пенсій
визначений статтею 50 Закону № 1058-IV .

Так, згідно із ст. 50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в
установленому законом порядку на
підставі судових рішень, ухвал,
постанов і вироків (щодо майнових
стягнень), виконавчих написів
нотаріусів та інших рішень і постанов,
виконання яких відповідно до закону
провадиться в порядку, встановленому
для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії
обчислюється з суми, що належить
пенсіонерові до виплати. З пенсії може
бути відраховано не більш як 50
відсотків її розміру: на утримання
членів сім'ї (аліменти), на
відшкодування збитків від розкрадання
майна підприємств і організацій, на
відшкодування пенсіонером шкоди,
заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку
зі смертю потерпілого, на повернення
переплачених сум заробітної плати в
передбачених законом випадках. З усіх
інших видів стягнень може бути
відраховано не більш як 20 відсотків
пенсії.

Виходячи з вищезазначених приписів,
колегія суддів зазначає, що
відрахування з пенсії можуть
проводитися позивачем добровільно або
на підставі рішення суду.

У відповідності до вимог статті 103
Закону №1788-ХІІ суми пенсії, надміру
виплачені пенсіонерові внаслідок
зловживань з його боку (в результаті
подання документів з явно
неправильними відомостями, неподання
відомостей про зміни у складі членів
сім'ї тощо), стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Аналізуючи наведені норми, колегія
суддів приходить до висновку, що зайво
сплачені суми пенсії можуть бути
утримані відповідачем за умови
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних. Вказаний перелік підстав для
утримання надміру виплачених сум
пенсії є вичерпним.

При цьому, частиною 2 статті 101 Закону №
1788-ХІІ встановлено, що підприємства та
організації несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
громадянам або державі за видачу
недостовірних документів, і
відшкодовують її.

З огляду на вищенаведені норми, колегія
суддів вказує на те, що позивач не може
нести відповідальність за зміст та
достовірність офіційних документів,
які видаються органами державної
влади, іншими організаціями та
установами на виконання їх
повноважень.

Механізм повернення коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
регулюється Порядком відшкодування
коштів, надміру виплачених за
призначеними пенсіями, та списання сум
переплат пенсій та грошової допомоги,
що є безнадійними до стягнення,
затвердженим постановою правління
Пенсійного фонду України від 21 березня
2003 року № 6-4.

Згідно із пунктом 3 цього Порядку
повернення коштів проводиться
відповідно до статті 103 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» у випадках
виявлення подання громадянами
недостовірних відомостей про
заробітну плату чи інший дохід, стаж
роботи, несвоєчасного подання
відомостей про зміну у складі сім'ї
тощо.

Колегія суддів вказує на те, що з
матеріалів справи не вбачається, а
відповідачем не було надано доказів
зловживань з боку позивача при
визначенні розміру заробітної плати, з
якої в наступному їй було призначено
пенсію.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що рішення
комісії пенсійного органу № 334 від
22.07.2014 року є неправомірним, оскільки у
відповідача були відсутні правові
підстави відраховувати (утримувати)
переплату в розмірі 20 відсотків пенсії
щомісячно до повного погашення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач,
здійснюючи утримування передплати з
ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків пенсії
щомісячно на підставі рішення № 334 від
22.07.2014 року, діяв не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із статтею 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог в частині визнання
неправомірним оскаржуване рішення
комісії УПФУ в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області № 334 та
зобов'язання відповідача припинити
утримання переплати пенсії з ОСОБА_1
згідно рішення комісії № 334 від 22.07.2014
року є обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті рішення у
справі в частині задоволення позовних
вимог суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 15.09.2014р. по
справі № 539/2777/14-а в частині
задоволення позовних вимог залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Жигилій С.П.Судді
Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.