Справа № 826/4161/14
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/4161/14
інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі:
Оліщук А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 19 травня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Альфа
Медіа» до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Альфа Медіа»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, в якому просило визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 14.11.2013 №
та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду від 19 травня 2014
року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що позивачем були неправомірно
віднесені до складу валових витрат та
податкового кредиту суми за
господарськими операціями з ТОВ «Монца
Консалтинг», оскільки господарські
операції між вказаними підприємствами
не спрямовані на настання реальних
наслідків та мають ознаки фіктивних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явилися у судове
засідання, вивчивши матеріали справи,
дослідивши й проаналізувавши доводи
апеляційної скарги і докази на їх
підтвердження, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
28.10.2013 за результатами проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Альфа Медіа» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«Монца Консалтинг» за період з 01.10.2012 по
30.11.2012 ДПІ у Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві складено Акт № 627/26-54-22-2/34763223, яким
встановлено порушення позивачем п. 198.6
ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України та, як
наслідок, заниження податку на додану
вартість на загальну суму у розмірі 433176
грн., а також порушення п. 138.1 ст. 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та, як
наслідок, заниження податку на
прибуток на загальну суму у розмірі 454835
грн.

14 Листопада 2013 року на підставі
вказаного Акту перевірки відповідачем
винесено податкові
повідомлення-рішення: № , яким
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 454835 грн., а також застосовано
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
113709 грн. та № , яким позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
433176 грн., а також застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 108294 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не надано будь-яких
доводів та не подано жодних належних та
допустимих доказів, які б ставили під
сумнів реальність виконання спірних
господарських операцій,
невідповідність цих операцій дійсному
економічному змісту, або засвідчили б
наявність інших обставин, що
підтверджують недобросовісність
позивача як платника податків та
виключають право на формування валових
витрат та податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та
суму інших витрат звітного
податкового періоду, визначених
згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу,
з урахуванням правил, встановлених
статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо, - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період, що перевірявся, між позивачем
та ТОВ «Монца Консалтинг» укладено
низку договорів, а саме: від 01.04.2012 № 01/04
та №01/04-Р, від 20.07.2012 № 07/12, від 31.08.2012 №
31/08, від 11.09.2012 № 09/12, від 10.10.2012 № І/12 та
від 02.11.2012 №11/12, відповідно до яких ТОВ
«Монца Консалтинг» надано позивачу
послуги з підтримки та наповнення
WAP-порталів, розміщення рекламних
матеріалів в ефірі радіостанцій, в
Інтернеті, на зовнішніх носіях,
адаптації роликів, проведення
рекламної кампанії, виробництва
роликів тощо.

На підтвердження виконання умов
вищевказаних договорів, руху активів в
процесі здійснення господарських
операцій позивачем надано суду копії:
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг), податковими накладними, та
виписками з рахунку позивача.

Вищеозначені документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку спричиняють
втрату первинними документами
юридичної сили і доказовості.

Реальність спірних господарських
операцій підтверджується також
залученими до матеріалів справи
фотозвітами про розміщення зовнішньої
реклами, складеними за результатами
здійснення спірних господарських
операцій.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. На момент укладення договору,
ТОВ «Монца Консалтинг» мало Свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість. При цьому, подальше
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість саме по собі не
призводить до недійсності усіх
правочинів, укладених з моменту
державної реєстрації такої особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавляє правового
значення видані за цими господарськими
операціями податкові накладні.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16.12.2013 у справі №К/9991/66881/11.

Висновки ж податкового органу про
завищення позивачем сум ПДВ, які
підлягають бюджетному відшкодуванню
за період, що перевірявся ґрунтуються
виключно на даних, викладених в Акі ДПІ
у Печерському районі м. Києва ДПС від
05.09.2013 № 1020/26-55-22-01/37813753 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Монца Консалтинг» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства при проведенні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Ліліана» за
січень та квітень 2013 року та ТОВ «Тера
Маркет Плюс» за березень 2013 року», в
якому, зокрема, зазначено про внесення
до ЄДР запису про відсутність ТОВ
«Монца Консалтинг» за
місцезнаходженням, анулювання 26.07.2013
свідоцтва платника ПДВ та
непідтвердження реальності здійснення
господарських відносин з платниками
податків за період січень, березень,
квітень 2013 року. З приводу вказаного
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, відповідно до частини 2
статті 71 КАСУ, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів (ст. 69 ч. 1 КАСУ).

Згідно з ч. 1 ст. 70 КАС України належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не приймає до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Частиною 4 ст. 70 КАС України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Оцінка доказів здійснюється судом за
правилами статті 89 КАСУ, відповідно до
приписів якої суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 73.5 ст. 73 ПК України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання.
Зустрічна звірка здійснюється
органами державної податкової служби з
метою документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків і зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
в десятиденний термін.

Що стосується висновків Акта щодо
виявлених порушеннь норм податкового
законодавства, колегія суддів звертає
увагу, що у податкового органу відсутні
повноваження щодо здійснення в межах
проведення зустрічних звірок контролю
за дотриманням податкового
законодавства платниками. Функції
контролю за дотриманням податкового та
іншого законодавства, контроль за
виконанням якого покладено на органи
державної податкової служби,
реалізується шляхом проведення
перевірок у випадках і в порядку,
встановленому Податковим кодексом
України.

Крім того, слід зазначити, що Актом
звірки (перевірки) контрагента
встановлено неможливість проведення
зустрічної звірки. Разом з тим, за
змістом цього Акта, податковим органом
було встановлено відсутність об'єктів
оподаткування, факту передачі товарів
(послуг), - хоча ніякі первинні
документи бухгалтерського обліку чи
податкової звітності при цьому не
досліджувалися.

Таким чином, висновки Акту, зроблені
податковим органом, не ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, та є
таким, що ґрунтується на припущеннях.

Крім того, слід зазначити посилання на
неможливість проведення зустрічної
звірки такого постачальника з питань
їх взаємовідносин з контрагентами, не
може вважатися беззастережним та
безперечним доказом на підтвердження
доводів податкової інспекції про
фіктивність спірних господарських
операцій (аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
13.04.2011 у справі № К-30752/10)

Більше того, відповідно до ст. 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому
позивач не може нести відповідальності
за можливі протиправні дії інших
юридичних осіб.

Зазначена позиція узгоджується із
практикою Європейського суду з прав
людини, так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Поряд з цим, вказані в Акті перевірки
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні правочинів, не є підставою
для визнання правочинів нікчемними,
оскільки, чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Так, публічний порядок держави
порушується у разі недотримання
нормативних актів, у яких він
закріплений, а ухилення від сплати
податків, на що посилається відповідач,
є злочином, відповідальність за який
встановлена Кримінальним кодексом
України, суд вважає, що за обставин, які
склалися у даній справі, визначенню
правочину як такого, що порушує
публічний порядок, повинен передувати
вирок суду про притягнення учасника
(учасників) такого правочину до
кримінальної відповідальності, який би
набрав законної сили. Всупереч вимогам
ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем таких
доказів надано не було. Аналогічна
правова позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 03.04.2012 у справі № К-9574/08.

Разом з тим, податковим органом не
надано документальних підтверджень
відсутності фактичного виконання ТОВ
«Монца Консалтинг» господарських
операцій за спірними Договорами,
наявності факту узгодженості його дій
з ТОВ «Альфа Медіа» з метою незаконного
отримання податкових вигод або
обізнаності позивача з такими діями
ТОВ«Монца Консалтинг».

Таким чином, твердження відповідача
про нікчемність укладених позивачем з
ТОВ«Монца Консалтинг» правочинів є
необґрунтованим належними засобами
доказування припущеннями, оскільки,
позиція податкового органу щодо
суперечності спірних Договорів
інтересам держави не підкріплена
належними доказами чи відповідними
судовими рішеннями. Аналогічна правова
позиція викладена у постанові Вищого
адміністративного суду України від
08.01.2013 у справі №К/9991/34364/12.

Таким чином, судом встановлено, що
правочини між ТОВ «Альфа Медіа» та
ТОВ«Монца Консалтинг» були укладені з
метою здійснення підприємницької
діяльності, наявність у посадових осіб
ТОВ «Альфа Медіа» та ТОВ «Монца
Консалтинг» умислу на укладення
вказаних Договорів з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, відповідачем не
доведено, натомість судом встановлено
факт здійснення відповідних
господарських операцій, а тому вказані
правочини не можуть розглядатись як
нікчемні з мотивів їх завідомої
суперечності інтересам держави і
суспільства відповідно до ст. 228 ЦК
України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
з огляду на що підстави для її
задоволення відсутні.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що доводи, викладені
відповідачем у акті перевірки, не
містять правового підґрунтя та
спростовуються матеріалами справи, а
тому оскаржувані податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, а підстав
для скасування оскаржуваної постанови
суду немає.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі Головного управління
Міндоходів у м.Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
травня 2014 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 21
жовтня 2014 року.

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.