Справа № 806/6332/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/5738/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області

на ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2014

та постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013

у справі № 806/6332/13-а

за позовом Приватного підприємств
«Реалбуд»

до Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Реалбуд»
звернулось до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Житомирській області від
27.08.2013 № 000082222, № 000083222.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013, яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2014,
позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано спірні
податкові повідомлення-рішення, з
підстав обґрунтованості позовних
вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій; прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
виїзної планової документальної
перевірки ПП «Реалбуд» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012, складено акт №
80/22-2/31888933/0110 від 09.08.2013, в якому
зафіксовано порушення: п. 44.1, 44.3, 44.6 ст.
44, пп. пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
суми податку на прибуток в розмірі 324 153
грн., в т.ч.: І квартал 2012 року - на 4 501
грн., І півріччя 2012 року - на 61 973 грн. (ІІ
квартал - на 57 472 грн.), ІІІ квартал 2012
року - на 250 446 грн. (ІІІ квартал - на 188 473
грн.), 2012 рік - на 324 153 грн. (ІV квартал - на
73 707 грн.); п. п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10
ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у сумі 216 677 грн. за
січень-грудень 2012 року.

На підставі результатів проведеної
перевірки, 27.08.2013 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № 000082222 про нарахування суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 270 846 грн., у
т.ч.: 216 677 грн. основного платежу та 54 169
грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № 000083222 про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 405 191 грн., у т.ч.: 324 153 грн.
основного платежу та 81 038 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що
01.07.2011 між ПП «Реалбуд» (підрядник) та
ТОВ «Айс Тім» (замовник) було укладено
договір підряду № 172 щодо будівництва
складів продтоварів на території бази
ТОВ «Айс Тім», за умовами якого
позивачу було надано право залучати до
виконання договору підряду третіх осіб
(субпідрядників).

01.09.2011 ТОВ «Реалбуд» уклало з ФОП ОСОБА_2
договір № 01/09/2011 щодо надання
транспортних послуг.

08.12.2011 ТОВ «Реалбуд» уклало договір
субпідряду № 67 з ТОВ «ОВК-Комфорт» щодо
влаштування системи протипожежного
водопроводу В2 складів продтоварів на
території бази ТОВ «Айс-Тім».

03.01.2012 ТОВ «Реалбуд» уклало з ФОП ОСОБА_3
договір № ЗОП-1 щодо надання послуг по
перевезенню.

Фактичне виконання зазначених
господарських зобов'язань судами
попередніх інстанцій встановлено з
підтвердженням матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 зазначеного
Кодексу витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Норми вказаного Кодексу передбачають
як підставу для невключення до витрат
лише випадок повної відсутності
будь-яких розрахункових платіжних
документів, а тому неможливість
віднесення до витрат підприємства сум,
що не підтверджені будь-якими
документами взагалі.

Однак, як встановлено судами, всі
необхідні первинні бухгалтерські
документи на оплату робіт, послуг були
у позивача в наявності та надані для
перевірки; договори, укладені між
позивачем та вищевказаними
контрагентами не були визнані
недійсними в установленому
законодавством порядку.

Установлення додаткових обмежень щодо
складу витрат платника податку, крім
тих, що зазначені в цьому розділі, не
дозволяється (п. 140.5 ст. 140 Податкового
кодексу України).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 зазначеного
Кодексу податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг (пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК
України).

Відповідно до абз. 1, 2 п. 198.3 ст. 198 цього
Кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, реальність здійснення
господарських операцій позивача з
контрагентами у перевіряємий період
встановлена в судовому порядку та
підтверджуються належною первинною
документацією, що є достатньою
підставою для формування податкового
обліку у звітному періоді платника.

Зважаючи на вказані обставини,
відсутність порушень норм
матеріального та процесуального права,
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про задоволення позовних
вимог є вірним, а касаційна скарга
відповідача - необґрунтованою та такою,
що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
відхилити.

Ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16.01.2014 та
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний