Справа № 2а-12153/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/19985/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової
інспекції у Дніпровському районі
м.Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.11.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011

у справі№ 2а-12153/10/2670

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Практікер Україна»

до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м.Києва,

проскасування рішення про
застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ПостановоюОкружного
адміністративного суду м. Києва від
12.11.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011,позов
задоволено. Скасовано рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м.Києва про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій№ від 22.07.2010.

Державна податкова інспекціяу
Дніпровському районі м.Києваподала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувативказані судові рішеннята
ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріальногоправа, зокрема, п.12 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг». В обґрунтування
посилається на правильність
встановлених перевіркою порушень щодо
обліку товарних запасів на місці
реалізації товару в гіпермаркеті, а
саме: відсутні накладні із зазначеними
цінами реалізації товару.

На касаційну скаргу позивачем подані
заперечення, в яких позивач зазначає
про належне ведення кількісного обліку
товарних запасів на місці їх
реалізації в гіпермаркеті, зокрема,
вказує, що відсутність у виявлених в
гіпермаркеті накладних вказівки на
ціну товарів не означає
невідповідність таких накладних
поняттю «первинних документів», в той
час як визначені підприємством система
та форми внутрішньогосподарського
обліку дозволяють вести облік товарних
запасів на місці реалізації без
зазначення ціни товару в облікових
документах, тоді як вартісний облік
товарних запасів ведеться
бухгалтерією підприємства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що спірним рішенням№
від 22.07.2010 на підставі п.12 ст.3, ст.
21 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995 №
265/95-ВР до позивача застосовані штрафні
санкції в сумі38 196,00 грн.

В основу оспорюваного позивачем
рішенняпокладено акт перевірки від
12.07.2010, відповідно до якого позивачем не
забезпечено у встановленому порядку
облік товарних запасів за місцем їх
реалізації, а саме в гіпермаркеті
відсутні накладні з вказівкою вартості
бензинових генераторів EndressESE 4000 BS та 6000
BS.

Ухвалюючи судове рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачем у відповідності до чинного
законодавства розроблено внутрішній
документообіг, на основі якого
ведеться кількісний облік товарних
запасів на складах. Такий облік
ведеться на підставі накладних із
зазначенням кількості товару та без
зазначення грошового показника, які
зберігаються безпосередньо на складах
та надавались відповідачу під час
перевірки.Надані позивачем до
матеріалів справи накладні містять всі
ознаки первинного документа, що дало
підстави судам попередніх інстанцій
вважати надані документи належною
підставою здійснення обліку товарних
запасів на складах.

Суд касаційної інстанції вважає за
правильне погодитися з висновками
судів попередніх судових інстанцій
через доведеність ознак
протиправності прийнятого податковим
органом рішення, що має наслідком його
скасування.

Пункт 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР зобов'язує
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг вести у порядку,
встановленому законодавством, облік
товарних запасів на складах та/або за
місцем їх реалізації, здійснювати
продаж лише тих товарів, які
відображені в такому обліку, за
винятком продажу товарів особами, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку обсягів
реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 Закону № 265/95-ВР облік
товарних запасів фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності ведеться у порядку,
визначеному чинним законодавством, а
юридичною особою (її філією,
відділенням, іншим відокремленим
підрозділом) - у порядку, визначеному
відповідним національним положенням
(стандартом) бухгалтерського обліку.
Облік ведеться з урахуванням
особливостей, встановлених для
суб'єктів.малого підприємництва.
Обов'язок із ведення обліку товарних
запасів не застосовується до осіб, які
відповідно до законодавства
оподатковуються за правилами, що не
передбачають ведення обліку придбаних
або проданих товарів.

Таким чином, вищенаведені норми
зобов'язуютьюридичних осіб вести облік
товарних запасів у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку.

Порядок обліку товарних запасів для
юридичних осіб встановлено Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 №996-XIV, відповідно до п.2 ст.3 якого
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством.

Суд касаційної інстанції вважає, що
судами попередніх інстанцій правильно
застосовані до спірних правовідносин
положення ч. 2 ст. 8 Закону №996-XIV, згідно
якої питання організації
бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до компетенції
його власника (власників) або
уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.

Своєю чергою, ч.5 ст. 8 Закону
№996-XIVвизначає, що підприємство,
зокрема,самостійно визначає облікову
політику підприємства; розробляє
систему і форми
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів;
затверджує правила документообороту і
технологію обробки облікової
інформації, додаткову систему рахунків
і регістрів аналітичного обліку.

Судами попередніх судових інстанцій
встановлено, що у відповідності до
розділу 4 Положення про структурний
підрозділ Гіпермаркет №701 м. Київ ТОВ
«Практікер Україна» щодо обліку та
звітності, Гіпермаркет не має
відокремленого майна, не веде окремого
від ТОВ «Практікер Україна
бухгалтерського обліку та не складає
окремого виділеного балансу.

Як встановлено судами, документообіг
позивача, пов'язаний з веденням обліку
товарних запасів на складах,
складається з внутрішніх документів,
розроблених та затверджених позивачем,
а саме: Інструкції відділу приймання
товарів, затвердженої наказом
директора гіпермаркету від 19.01.2010 №
01/2-А, та Процедури внесення даних
постачальників та артикулів в AS 400 для
відділу закупівель, затвердженої
наказом генерального директора
позивача від 01.06.2007 № 7/1-ф. Також
позивачем надано роздруківки даних
електронної програми AS 400, що
підтверджують облік та рух товарних
запасів на складах позивача.

Відповідно до встановлених судами
обставин справи при прийнятті товару
відповідальні працівники складів
позивача отримують від постачальників
товарно-транспортні накладні, в яких
зазначена кількість товару, але не
зазначена його вартість. На підставі
таких отриманих документів
відповідальні працівники в
гіпермаркеті здійснюють кількісний
облік товарних запасів за місцем
зберігання та реалізації товарів.

Щодо можливості ведення підприємством
лише кількісного обліку товарних
запасів на місці реалізації суд
касаційної інстанції вважає за
правильне погодитися із висновками
судів попередніх інстанцій, що
встановлений підприємством кількісний
облік товарних запасів в структурному
підрозділіГіпермаркеті №701 є таким, що
відповідає законодавчому регулюванню
з даного питання.

Так, відповідно до статті 9 Закону
№996-XIVпідставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону
№996-XIVодним з обов'язкових реквізитів
первинних документів є одиниця виміру
господарської операції, яка згідно
пункту 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 5 червня
1995 р. за N 168/704) може бути відображена у
натуральному та/або вартісному виразі.

Наказом Міністерства фінансів України
від 10.01.2007, № 2 затверджено Методичні
рекомендації з бухгалтерського обліку
запасів (далі - Методичні рекомендації),
які можуть застосовуватися
підприємствами, організаціями та
іншими юридичними особами незалежно
від форм власності (крім банків та
бюджетних установ) .

Пунктом 4 Методичних рекомендацій
встановлено порядок ведення обліку і
контролю наявності та руху запасів в
місцях їх зберігання та у виробництві,
і, зокрема, пунктом 4.7 передбачено, що
матеріально відповідальними особами у
місцях зберігання запасів ведеться
кількісний облік руху запасів (крім
підприємств, які застосовують метод
ціни продажу), що дозволило судам
попередніх інстанцій прийти до
правильного висновку про те, що на
підставі отриманих документів
відповідальні працівники в
гіпермаркеті здійснюють кількісний
облік товарних запасів за місцем
зберігання та реалізації товарів.

Суд касаційної інстанції погоджується
із обґрунтуванням судами попередніх
інстанцій правильності ведення
позивачем обліку товарних запасів на
місці їх реалізації в гіпермаркеті,
оскільки на виконання вимог зазначених
положень законодавства позивачем
розроблено внутрішній документообіг,
на основі якого ведеться кількісний
облік товарних запасів на складах, що є
належною формою
внутрішньогосподарського обліку
товарних запасів, яка встановлена
підприємством.

Суд касаційної інстанції підтримує
висновки судів попередніх інстанцій
про те, що такий облік ведеться на
підставі накладних із зазначенням
кількості товару та без зазначення
грошового показника, які зберігаються
безпосередньо на складах та надавались
відповідачу під час перевірки.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованих висновків про те, що
надані позивачем до матеріалів справи
накладні містять всі ознаки первинного
документа: назву документа, дату і
місце складання, назву підприємства,
від імені якого складено документ,
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції,
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис та інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції, а
отже такі документи є підставою
здійснення обліку запасів на складах.

Отже,правильними є висновки судів
першої та апеляційної інстанцій про те,
що відсутність грошових показників в
накладних, що зберігаються на складах,
не свідчить про відсутність обліку
товарних запасів на таких складах, а
отже порядок ведення складського
обліку позивачем відповідає вимогам
законодавства.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає, що доводи касаційної
скарги не спростовують правильності
висновків судів попередніх судових
інстанцій. Підстав для задоволення
касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
м.Києва залишити без задоволення, а
постановуОкружного адміністративного
суду м. Києва від 12.11.2010 та
ухвалуКиївського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011- без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун