Справа № 826/8951/14
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8951/14
Головуючий у 1-й інстанції: Василенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби
України, про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної виконавчої служби України
(далі - відповідач, ДВС України), в якому
просить: 1) визнати бездіяльність
головного державного виконавця ДВС
України Єжова М.В. при виконанні
судового рішення №40934/06 виданого 12
грудня 2013 року Європейським судом з
прав людини неправомірною; 2)
зобов'язати відповідача направити
вимогу до Міністерства юстиції
України, якою спонукати в десятиденний
термін виконати судове рішення від 12
грудня 2013 року №40934/06, видане
Європейським судом з прав людини; 3)
зобов'язати відповідача накласти арешт
на кошти боржника - держави Україна, що
знаходяться у кредитних установах
країни; 4) зобов'язати відповідача
накласти арешт на майно боржника (цінні
папери, валютні цінності, легковий
транспорт тощо).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 липня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити
повністю, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін, з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами
виконавчого провадження ВП №41653235,
відповідно до постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень ДВС
України Єжова М.В. про відкриття
виконавчого провадження від 23 січня
2014 року, відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Європейського суду з прав
людини від 12 грудня 2013 року №40934/06 у
справі "Макар та інші проти України",
про: (а) протягом трьох місяців
держава-відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь заявників, які залишаються
невиконаними, та сплатити 2000 (дві
тисячі) євро кожному заявнику або
його/її спадкоємцю за заявами,
наведеними у додатку 1, в якості
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а також компенсацією
судових витрат, і які мають бути
сплачені разом з будь-якими податками,
що можуть нараховуватись, та
конвертовані в національну валюту за
курсом на день здійснення платежу; (b) зі
спливом зазначеного тримісячного
строку і до остаточного розрахунку на
ці суми нараховуватиметься простий
відсоток (simple interest) у розмірі граничної
позичкової ставки Європейського
центрального банку, яка діятиме в
період несплати, до якої має бути
додано три відсоткові пункти; боржнику
постановлено добровільно виконати
рішення Європейського суду з прав
людини у строк встановлений Законом
України "Про виконавче провадження" та
Законом України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини.

Пунктом 9 частини другої статті 17
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи, як
рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Закон України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
регулює відносини, що виникають у
зв'язку з обов'язком держави виконати
рішення Європейського суду з прав
людини у справах проти України; з
необхідністю усунення причин
порушення Україною Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод і протоколів до неї; з
впровадженням в українське
судочинство та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до Європейського
суду з прав людини проти України.

Статтею 2 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" визначено, що рішення є
обов'язковим для виконання Україною,
відповідно до статті 46 Конвенції.

Згідно додатку 1 до рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Макар та інші проти України"
виконанню підлягає рішення
Дніпровського районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 12 жовтня 2010 року.

Частиною першою статті 17 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 19
Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
доказів на підтвердження звернення
позивача до державної виконавчої
служби із заявою про примусове
виконання рішення Дніпровського
районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 12 жовтня 2010 року та
пред'явлення виконавчого документа до
виконання, матеріали справи не містять.

Згідно пункту 11 Порядку взаємодії
Державної виконавчої служби України та
Секретаріату Урядового уповноваженого
у справах Європейського суду з прав
людини під час забезпечення
представництва України в
Європейському суді з прав людини та
виконання рішень Європейського суду з
прав людини, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 23
вересня 2013 року №1989/5, у разі якщо
рішення національного суду, в якому
передбачається вжиття заходів
зобов'язального (немайнового)
характеру, не може бути виконане
протягом одного місяця з дня отримання
ДВС автентичного перекладу тексту
відповідного рішення Європейського
суду, державний виконавець, на
виконанні в якого перебувало рішення
національного суду, звертається до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення із
обов'язковим повідомленням суду про
необхідність залучення представника
Секретаріату як спеціаліста в галузі
застосування Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
виконання рішень Європейського суду.

Судом першої інстанції
встановлено, що виконавчий документ,
виданий на підставі рішення
Дніпровського районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 12 жовтня 2010 року на
виконанні державної виконавчої служби
відсутній, відповідно вжиття державним
виконавцем будь-яких заходів з метою
його примусового виконання не
вбачається можливим.

Також, суд першої інстанції
зазначає, що додаток 1 не містить жодних
посилань на рішення Дніпровського
районного суду міста
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 27 листопада 2007 року, тобто
вказане рішення не є предметом
розгляду Європейським судом з прав
людини у справі "Макара та інші проти
України", відповідно обов'язок його
примусового виконання відсутній.

Згідно статті 3 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" виконання Рішення здійснюється
за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до статті 7 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", протягом десяти
днів від дня отримання повідомлення
Суду про набуття Рішенням статусу
остаточного Орган представництва:
а) надсилає стягувачеві повідомлення з
роз'ясненням його права подати до
державної виконавчої служби заяву про
виплату відшкодування, в якій мають
бути зазначені реквізити банківського
рахунка для перерахування коштів; б)
надсилає до державної виконавчої
служби оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду у справі проти України,
яким визнано порушення Конвенції,
оригінальний текст і переклад
резолютивної частини остаточного
рішення Суду щодо справедливої
сатисфакції у справі проти України,
оригінальний текст і переклад рішення
Суду щодо дружнього врегулювання у
справі проти України, оригінальний
текст і переклад рішення Суду про
схвалення умов односторонньої
декларації у справі проти України.
Автентичність перекладу засвідчується
Органом представництва.

Державна виконавча служба
упродовж десяти днів з дня надходження
документів, зазначених у пункті "б" цієї
частини, відкриває виконавче
провадження.

Неподання Стягувачем заяви про
виплату відшкодування не є перешкодою
для виконання Рішення.

Матеріалами виконавчого
провадження підтверджується, що
Секретаріатом Урядового
уповноваженого у справах
Європейського суду з прав людини
надіслано до державної виконавчої
служби текст і переклад резолютивної
частини остаточного рішення
Європейського суду з прав людини від 12
грудня 2013 року №40934/06.

У свою чергу, державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
вказаного рішення Європейського суду з
прав людини у строк встановлений
Законом України "Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини", про
що свідчить постанова про відкриття
виконавчого провадження від 23 січня 2014
року ВП №41653235.

Статтею 8 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" передбачено, що виплата
стягувачеві відшкодування має бути
здійснена у тримісячний строк з
моменту набуття Рішенням статусу
остаточного або у строк, передбачений у
Рішенні.

У разі порушення строку,
зазначеного в частині першій цієї
статті, на суму відшкодування
нараховується пеня відповідно до
Рішення.

Протягом одного місяця від дня
відкриття виконавчого провадження за
Рішенням Орган представництва
надсилає до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
постанову про відкриття виконавчого
провадження та документи, передбачені
у пункті "б" частини першої статті 7
цього Закону.

Центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом 10 днів від
дня надходження зазначених у частині
третій цієї статті документів здійснює
списання на вказаний стягувачем
банківський рахунок, а в разі його
відсутності - на депозитний рахунок
державної виконавчої служби коштів з
відповідної бюджетної програми
Державного бюджету України. Порядок
збереження коштів на депозитному
рахунку державної виконавчої служби
визначається Законом України "Про
виконавче провадження".

Підтвердження списання
відшкодування, отримане від
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, та підтвердження
виконання всіх вимог, зазначених у
резолютивній частині остаточного
рішення Суду у справі проти України,
яким визнано порушення Конвенції,
резолютивній частині остаточного
рішення Суду щодо справедливої
сатисфакції у справі проти України, у
рішенні Суду щодо дружнього
врегулювання у справі проти України, у
рішенні Суду про схвалення умов
односторонньої декларації у справі
проти України, є для державної
виконавчої служби підставою для
закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, обов'язковою умовою
для реалізації виплати відшкодування є
надіслання органом представництва
постанови про відкриття виконавчого
провадження та документів,
передбачених у пункті "б" частини
першої статті 7 цього Закону до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, що є підставою для
списання коштів з відповідної
бюджетної програми Державного бюджету
України.

Суд першої інстанції наголошує,
що докази на підтвердження факту
направлення органом представництва
зазначених документів до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, як і підтвердження
списання відшкодування, в матеріалах
справи відсутні, відповідно відсутні і
підстави для закінчення виконавчого
провадження.

Відповідно до частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем дотримано порядок
виконання рішення Європейського суду з
прав людини, з урахуванням
особливостей, що передбачені Законом
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини".

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що підстави для
скасування постанови - відсутні.

Колегія суддів не бере до уваги
посилання відповідача в апеляційній
скарзі на норми законодавства, які не
відносяться до фактичних обставин
справи, та не можуть застосовуватись в
даному випадку. Доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення, в зв'язку з чим, апеляційна
скарга залишається без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159, 160, 162, 196, 198, 200,
205, 206, 211, 254 КАС України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
О.Г. Хрімлі

А.Ю. Коротких

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.