Справа № 815/2539/14
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/2539/14

Категорія: 3.1.1 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Білгород-Дністровського РВ
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.03.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з адміністративним
позовом до Білгород-Дністровського РВ
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправними дій
відповідача щодо відмови у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, оформленої листом від
25.01.2014 року № 23/263, зобов'язання видати
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20.05.2014 року
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 06.06.2014 року ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу на вказану
постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

ОСОБА_2 посилався на те, що прийнятим
рішенням про відмову у видачі йому
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон порушуються його
законні права та інтереси. Позивач
зазначив, що згідно ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові може бути тимчасово
відмовлено к видачі паспорта у
випадках, передбачених цим Законом,
однак це є правом відповідача, а не
обов'язком. Зважаючи на те, що
кримінальна справа порушена проти
позивача з приводу вчинення не тяжких
злочинів, ОСОБА_2 вважає, що в даному
випадку відповідач неправомірно
відмовлено йому у видачі паспорта для
виїзду за кордон.

На підставі викладеного ставиться
питання про скасування постанови
Одеського окружного адміністративного
суду від 20.05.2014 року та постановлення
нової, якою задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КАС
України, за відсутності клопотань від
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
17.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Білгород-Дністровського РВ ГУДМС
України в Одеській області із заявою
про видачу паспорту громадянина
України для виїзду за кордон (вхід.
17.01.2014 року № Є-2).

За результатами розгляду вказаної
заяви начальником
Білгород-Дністровського РВ ГУДМС
України в Одеській області прийнято
рішення у формі листа від 25.01.2014 року №
23/363, яким позивачу було відмовлено у
видачі паспорту для виїзду за кордон.

Підставою для відмови у видачі
позивачу паспорта громадянина України
для виїзду за кордон стали відомості
про застосування відносно нього
запобіжного заходу, а саме, підписки
про невиїзд по кримінальній справі №
22, яка порушена 06.04.2012 року ВПМ ДПІ
в Одеській області.

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 звернувся до суду першої
інстанції з позовом про визнання
протиправними дій
Білгород-Дністровського РВ ГУДМС в
Одеській області та зобов'язання
видати йому паспорт громадянина
України для виїзду за кордон,
посилаючись на порушення його законних
прав та інтересів.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
зважаючи на наступне:

Ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України Право громадян України на
виїзд з України і в'їзд в Україну»
громадянин України має право виїхати з
України, крім випадків, передбачених
цим Законом, та в'їхати в Україну.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі -
Конвенція), який гарантує деякі права і
свободи, не передбачені в Конвенції та
у Першому протоколі до неї,
передбачено, що кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цих прав
не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічні положення закріплені і у ст.
12 Міжнародного пакту про громадянські
та політичні права, згідно якої кожна
людина має право покидати будь-яку
країну, включаючи свою власну. Згадані
вище права не можуть бути об'єктом
ніяких обмежень, крім тих, які
передбачено законом, які є необхідними
для охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров'я чи
моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» документами, що
дають право на виїзд з України і в'їзд в
Україну та посвідчують особу
громадянина України під час
перебування за її межами, є, зокрема,
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон.

Пп. 3 п. 22 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 31.03.1995
року № 231 передбачено, що громадянину
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта/проїзного документа у
разі, коли стосовно нього в порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень.

Порядок оформлення документів для
виїзду громадян України за кордон, в
тому числі, оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон також передбачається Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України».

У ст. 6 Закону передбачено підстави для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон.

Так, громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у разі, якщо стосовно нього у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень.

При цьому, згідно з п.1 0 Порядку
провадження за заявами про оформлення
паспортів громадянина України для
виїзду за кордон і проїзних документів
дитини, затверджений наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 21.12.2004 року № 1603, територіальні
органи та територіальні підрозділи, що
прийняли заяву-анкету про оформлення
паспорта/проїзного документа, вживають
заходів до з'ясування наявності чи
відсутності в осіб, старших 14 років,
підстав для тимчасової відмови у
видачі паспорта/проїзного документа,
перелічених у пункті 22 Правил.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, в ході проведеної
перевірки за заявою позивача
встановлено, що стосовно ОСОБА_2
застосовано запобіжний захід, а саме
підписка про невиїзд від 05.06.2012 року, в
межах кримінальної справи № 22,
яка порушена 06.04.2012 року ВПМ ДПІ в
Одеській області.

Саме у зв'язку із встановленням даної
обставини відповідачем було тимчасово
відмовлено ОСОБА_2 у видачі паспорту
для виїзду за кордон.

З аналізу п.п. 3 п. 22 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 року № 231 та п.п. 3 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» вбачається, що зазначені
норми є диспозитивними, тобто надають
можливість суб'єктам права самостійно
вирішувати питання про об'єм та
характер своїх прав та обов'язків.

Таким чином, вирішення питання про
тимчасову відмову громадянинові у
видачі паспорта для виїзду за кордон у
разі, якщо стосовно цієї особи у
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - відноситься до
дискреційних повноважень державного
органу.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно Рекомендацій
Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під
дискреційними повноваженнями слід
розуміти повноваження, які
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

В даному випадку відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, у
зв'язку із встановленням факту
застосування до ОСОБА_2 запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд,
за умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, було реалізовано
своє дискреційне повноваження та
прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 у
видачі паспорту.

В свою чергу, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що з
урахуванням положень КАС України щодо
компетенції адміністративного суду,
останній не може підміняти інший орган
державної влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Рішення щодо відмови позивачу у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон було прийнято
Білгород-Дністровським РВ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області у
відповідності до вимог чинного
законодавства, за наявності фактичних
обставин для його прийняття та у межах
наданих повноважень.

Таким чином, зважаючи на те, що за своєю
правовою природою повноваження
відповідача щодо вирішення питання про
тимчасову відмову у видачі паспорту
для виїзду за кордон є дискреційними, а
суд не вправі втручатись в
повноваження та діяльність суб'єктів
владних повноважень, або ж підміняти
їх, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
поданого позову.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, правильно по суті вирішено
справу, та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ст.
200 КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв