Справа № 520/875/14-а
Суддя: Літвінова І. А.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/875/14-а
Провадження № 2-а/520/134/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2014 року

Київський районний суд міста Одеси у
складі:

головуючого - судді Літвінової І.А.

секретар судового засідання - Хіхлуха
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одесі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Київському районі міста
Одеси про визнання неправомірними дій
та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського
районного суду міста Одеси з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси, в якому
просить суд визнати неправомірною
відмову відповідача поновити позивачу
виплату раніше призначеної пенсії,
зобов'язати відповідача поновити
виплату раніше призначеної пенсії,
починаючи з 07 жовтня 2009 року з
урахуванням усіх перерахунків та
індексації пенсії відповідно до ст. 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

У своїй позовній заяві позивач
посилається на те, що після виїзду на
постійне місце проживання до
Сполучених Штатів Америки йому було
припинено виплату пенсії, яку він почав
отримувати з 1987 року, що узгоджувалось
на той час із діючим законодавством.
Проте рішенням Конституційного Суду
України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року норми
законодавства, які обмежували право
громадян України, проживаючих за
кордоном отримувати пенсійні виплати
визнані неконституційними.

Керуючись вказаним рішенням
Конституційного Суду України, позивач
через свого представника у грудні 2013
року звернувся до управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі міста Одеси з заявою про
поновлення виплати пенсії, яка йому
була призначена в Україні до виїзду за
кордон, проте у поновленні виплати
пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.
Вважаючи такі дії управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі міста Одеси протиправними,
позивач звернувся до суду з зазначеним
адміністративним позовом.

Ухвалою судді Київського районного
суду міста Одеси Калініченко Л.В. від
29.01.2014 року відкрите провадження та
призначено проведення попереднього
судового засідання в зазначеній
адміністративній справі.

До початку розгляду справи по суті, 03
березня 2014 року від представника
відповідача до суду надійшли
заперечення проти позовних вимог
ОСОБА_1, з проханням відмовити у
задоволенні позову.

10.09.2014 року справу № 520/875/14-а прийнято до
провадження суддею Літвіновою І.А., у
зв'язку із тривалою непрацездатністю
судді Калініченко Л.В., про що
постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 09.10.2014 року
адміністративний позов в частині
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Київському районі
міста Одеси поновити виплату раніше
призначеної пенсії ОСОБА_1 з
урахуванням усіх перерахунків та
індексації пенсії відповідно до ст. 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 07 жовтня 2009
року до 27 липня 2013 року - залишений без
розгляду, справу призначено до
судового розгляду.

В судове засідання сторони не
з'явилися.

Клопотаннями від 29.07.2014 р. та 09.09.2014 р.
представник позивача просив
розглянути справу без його участі та
участі позивача.

09 жовтня 2014 року представник
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі міста Одеси до
канцелярії суду надав клопотання за
підписом головного
спеціаліста-юрисконсульта ОСОБА_2 з
проханням судове засідання, призначене
на 09.10.2014 року проводити без участі
представника Управління.

Суд, дослідивши докази та враховуючи
пояснення представника позивача та
заперечення відповідача наявні в
матеріалах справи, встановив, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 18 вересня 1987 року
призначена пожиттєва пенсія за віком
за списком № 1, що підтверджується
копією пенсійного посвідчення, в якій
наявна відмітка про його видачу у 1988
році (а.с.13).

Докази про отримання пенсії позивачем
в матеріалах справи відсутні.

27 листопада 1991 року НОМЕР_2 на ім'я
ОСОБА_1 видано паспорт Союзу
Радянських Соціалістичних Республік 41
№ НОМЕР_1, в якому проставлена відмітка
про виїзд гр. ОСОБА_1 до м. Сан-Дієго
Сполучених Штатів Америки до 27 травня
1992 року з метою постійного проживання.

Як вказує позивач, внаслідок виїзду до
США, відповідач припинив йому пенсійні
виплати.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. за
конституційним поданням ВСУ щодо
відповідності Конституції України
вищезазначених положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення п. 2 ч. 1
ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення,
вирішено звернути увагу Верховної Ради
України на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати
пенсії громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» з урахуванням рішення
Конституційного Суду України щодо
неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст.
49, другого речення ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

У зв'язку з цим, на підставі рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року, у грудні 2013 року позивач
через свого представника звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі міста Одеси (далі -
Управління) з заявою про поновлення
виплати пенсії.

Проте листом від 30.12.2013 року № 14234/05
Управління повідомило позивачу, що
рішення Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року у справі № 1-32/2009
поширюється лише на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон
після прийняття цього рішення, тобто
після 07 жовтня 2009 року.

Суд не може погодитись із таким
твердженням. Закони, інші правові акти
або їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність (ст. 152 Конституції
України).

Доводи відповідача про те, що рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року не поширюється на осіб,
які виїхали за кордон до прийняття
цього рішення є помилковими, оскільки
наслідком цього рішення є безумовна
втрата чинності відповідних положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». За таких обставин, доводи
відповідача зводяться до збереження
дії цих норм по відношенню до окремих
осіб, а це суперечить імперативному
правилу ст. 152 Конституції України.

При цьому, проаналізувавши зміст листа,
датованого груднем 2013 року, реєстр. №
14234105 УПФУ у Київському районі Одеської
області та спрямованого на адресу
позивача та його представника, суд не
встановив наявність ознак, за яким
вказане повідомлення можна вважати
рішенням про відмову ОСОБА_1 у
поновленні йому виплат раніше
призначеної пенсії.

Зазначений лист крім не правових
висновків про поширення рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
виключно на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року, містить роз'яснення
про те, що на даний час в Пенсійному
фонді України триває робота спільно з
Міністерством праці та соціальної
політики України щодо підготовки
нормативно-правових актів, спрямованих
на виконання рішення Конституційного
Суду України, якими будуть передбачені
умови, норми і механізм виплати пенсії
громадянам, які проживають у країнах, з
якими не укладено міждержавні угоди
про пенсійне забезпечення.

Отже, відповідач доводить до відома на
відсутність механізму реалізації
поновлення пенсійних виплат певній
категорії громадян, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладений відповідний договір.

Суд також зазначає, що Договори між
Україною та США щодо порядку виплати
пенсійних виплат на сьогоднішній день
не укладені.

Після прийняття зазначеного рішення
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 07.10.2009 року і на теперішній час
інших законів, які регламентують
виплату пенсій пенсіонерам, які
постійно проживають у державах, з якими
Україною не укладений відповідний
договір, не прийняті. Вини управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі міста Одеси в цьому не
встановлено.

Відповідно до положень ст. 24
Конституції України громадяни мають
рівні конституційні права і свободи та
є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Згідно зі ст. 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника, а
також у старості та в інших випадках,
передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в
Україні є конституційним правом
громадянина України.

Отже, визначальним для правильного
вирішення цієї справи є встановлення
особи позивача.

Громадянство України - правовий зв'язок
між фізичною особою і Україною, що
знаходить свій вияв у їх взаємних
правах та обов'язках (ст. 1 Закону
України «Про громадянство України»)

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
громадянство України» громадянами
України є: усі громадяни колишнього
СРСР, які на момент проголошення
незалежності України (24 серпня 1991 року)
постійно проживали на території
України; особи, незалежно від раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, мовних чи
інших ознак, які на момент набрання
чинності Законом України «Про
громадянство України» (13 листопада 1991
року) проживали в Україні і не були
громадянами інших держав; особи, які
прибули в Україну на постійне
проживання після 13 листопада 1991 року і
яким у паспорті громадянина колишнього
СРСР зразка 1974 року органами
внутрішніх справ України внесено напис
«громадянин України», та діти таких
осіб, які прибули разом із батьками в
Україну і на момент прибуття в Україну
не досягли повноліття, якщо зазначені
особи подали заяви про оформлення
належності до громадянства України;
особи, які набули громадянство України
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України.

В матеріалах справи міститься лише
копія паспорту громадянина СРСР для
виїзду за кордон, який видано на ім'я
ОСОБА_1 НОМЕР_2 27 листопада 1991 року з
обмеженим строком дії до 27 листопада 1996
року. Громадянство ОСОБА_1 в паспорті
вказане - «СССР/URSS». (а.с. 9-10).

Відомості, підтверджуючі особу
позивача та його громадянство на цей
час матеріали справи не містять. Строк
дії паспортного документу, залученого
до матеріалів справи, закінчився 27.11.1996
року. Відмітки про його продовження -
відсутні. В Довіреності, яка
оформлювалася позивачем 18 жовтня 2013
року в місті Лос Анджелес, штат
Каліфорнія, Сполучені Штати Америки,
вказано, що ОСОБА_1 є громадянином
України. При цьому паспорт громадянина
України має ті ж реквізити, що і доданий
до матеріалів справи прострочений
паспорт громадянина СРСР - « 41 № НОМЕР_1
видан 27.11.1991».

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про непідтвердженність особи
позивача, його громадянства та
правового зв'язку з державою Україна
належними та допустимими доказами та
про відсутність вини відповідача у
неприйняті законів, які регламентують
виплату пенсій пенсіонерам, які
постійно проживають у державах, з якими
Україною не укладений відповідний
договір.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 4-15, 18, 19, 79, 160 - 163, 185, 186 КАС України,
суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Київському районі міста
Одеси про визнання неправомірними дій
та зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити.

Постанову може бути оскаржено шляхом
подання до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Київський районний суд міста Одеси
апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Літвінова І. А.