Справа № 736/500/14
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 736/500/14
інстанції: Корх О.І.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Костюченка М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 01 вересня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України, треті
особи: Управління Пенсійного фонду
України в Корюківському районі
Чернігівської області, Відділ
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернулась до
суду з позовною заявою, в якій просила:
зобов'язати Державну казначейську
службу України виконати ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2013 у
справі № 25/1143/2012 (номер провадження
6-а/2510/10/2012) та стягнути, на її користь,
кошти за виконавчим листом від 04.12.2013 у
зазначеній справі в сумі 458 грн 40 коп.,
шляхом списання їх з рахунків
Державної казначейської служби.

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від 01
вересня 2014 року адміністративний позов
задоволено частково, шляхом визнання
бездіяльності Державної казначейської
служби України щодо невиконання
судового рішення - протиправною та
зобов'язати Державну казначейську
службу України виконати ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2013 у
справі № 25/1143/2012 (номер провадження
6-а/2510/10/2012) та перерахувати на ім'я
позивачки ОСОБА_2, кошти за виконавчим
листом від 04.12.2013 року у сумі 179 грн 40
коп., шляхом списання їх з відповідного
рахунку Державної казначейської
служби на безспірне списання коштів
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання судових
рішень та виконавчих документів, в
решті позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
постановою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати постанову та прийняти нову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції - скасуванню,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2013
змінено спосіб і порядок виконання
постанови Корюківського районного
суду Чернігівської області у справі
№2-а-5766/11 від 06.06.2013 та у справі №2-а-6187/11
від 23.06.2011, а саме шляхом стягнення з УПФ
України в Корюківському районі
Чернігівської області щомісячну
державну соціальну допомогу, як дитині
війни, зокрема на користь ОСОБА_2 за
період з 1 квітня 2011 року по 30 квітня 2011
року у розмірі 229 грн 20 коп., а також з 01
травня 2011 року по 31 травня 2011 року у
розмірі 229 грн 20 коп. за виключенням вже
виплачених сум.

В подальшому, 26.09.2013 Корюківським
районним судом Чернігівської області,
на виконання ухвали Київського
Апеляційного адміністративного суду
від 26.09.2013 видано, виконавчий лист.

14 січня 2014 року з метою стягнення
зазначених коштів, ОСОБА_2 звернулась
до Державної казначейської служби
України із заявою про виконання
виконавчого листа.

Однак, 28.01.2014 розглянувши подану заяву
Державною казначейською службою
України надано відповідь, якою
повідомлено заявника про відсутність в
органів державного Казначейства
повноважень на здійснення списань
коштів з рахунків боржника.

Вважаючи, що Державною казначейською
службою України допущено
бездіяльність щодо не виконання
судового рішення та з метою його
виконання ОСОБА_2 звернулась з
відповідним позов до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки відповідачем безпідставно
відмовлено у прийнятті виконавчого
листа до виконання та за умов існування
залишку нарахованої, але не виплаченої
суми в розмірі 179 грн 40 коп., виникають
підстави для визнання бездіяльності
суб'єкта владних повноважень щодо не
виконання рішення Київського
апеляційного адміністративного суду
протиправною та для зобов'язання його
вчинити певні дії щодо виконання
судового рішення.

На думку колегії суддів позиція суду
першої інстанції є не вірною з огляду
на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Конституції України, Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012 №
4901-VI (Закон № 4901-VI) та іншими
нормативно-правовими актами.

Обов'язковість судових рішень
безпосередньо закріплена в
Конституції України та не потребує
додаткового закріплення у судовому
рішенні.

Так, у відповідності до частини п'ятої
ст. 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Частиною першою ст. 254 КАС України
передбачено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
є підставою для його виконання (ч. 2 ст.
257 КАС України).

Аналізуючи наведені норми судова
колегія приходить до переконання, що
суд позбавлений можливості повторно
приймати рішення щодо зобов'язання
вчинити дії, які визначені в судовому
рішенні (в даному випадку в рішенні
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2013 у
справі №25/1143/2012).

Окрім того, Законом України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до Закону 4901-VI, який згідно
пункту 1 його Прикінцевих та Перехідних
положень набрав чинності з 01.01.2013,
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження» та
особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону 4901-VI визначено, що
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: державний
орган; державні підприємство, установа,
організація; юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства.

Як зазначає частина друга ст. 3 Законом
України «Про виконавче провадження»,
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частин першої ст. 3 Закону
4901-VI, виконання рішень суду про
стягнення коштів, боржником за якими є
державний орган, здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Згідно частини третьої ст. 3 Закону 4901-VI,
стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
«Про виконавче провадження», із заявою
про виконання рішення суду. Разом із
заявою стягувач подає до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Відтак, постановою Кабінету Міністрів
України від 03.08.2011 № 845, затверджено
механізм виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, прийнятих судами, а також
іншими державними органами, які
відповідно до закону мають право
приймати такі рішення, унормовано
Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ(Порядок).

Як визначає пункт 2 Порядку, виконавчі
документи - оформлені в установленому
порядку виконавчі листи судів та
накази господарських судів, видані на
виконання рішень про стягнення коштів,
а також інші документи, визначені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Окрім того, пунктом 2 Порядку визначено,
що безспірним списанням є операції з
коштами державного та місцевих
бюджетів, що здійснюються з метою
виконання рішень про стягнення коштів
Казначейством та його територіальними
органами без згоди (подання) органів, що
контролюють справляння надходжень
бюджету, боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів.

За правилами пунктів 24, 25 Порядку,
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, подають до органу
Казначейства, в якому обслуговується
боржник, документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку. Безспірне списання
коштів з рахунка боржника здійснюється
в першочерговому порядку. Проведення
платежів за його платіжними
дорученнями здійснюється після
безспірного списання у разі наявності
коштів на рахунку.

Згідно п. 47 та п. 48 Порядку безспірне
списання коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання судових рішень та виконавчих
документів, здійснюється
Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства:документів
та відомостей, надісланих стягувачами
та боржником;інформації про
неможливість виконання безспірного
списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної
виконавчої служби зазначених у пункті 7
цього Порядку документів та
відомостей.

Для забезпечення
безспірного списання коштів
державного бюджету згідно з пунктом 47
цього Порядку в Казначействі
відкривається в установленому порядку
відповідний рахунок.

Перерахування коштів
стягувачу здійснюється Казначейством
у тримісячний строк з дня надходження
необхідних документів та відомостей.

У разі відсутності таких документів та
відомостей, якщо боржником є державні
підприємство, установа, організація
або юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства,
перерахування коштів здійснюється на
відповідний рахунок органу державної
виконавчої служби.

Пунктом 49 Порядку визначено, що у разі
коли для здійснення безспірного
списання коштів державного бюджету
згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку
необхідні додаткові кошти понад обсяг
відповідних бюджетних призначень,
Казначейство подає протягом 10 днів з
дня надходження виконавчих документів
Мінфіну пропозиції щодо необхідності
внесення змін до закону про Державний
бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне
списання коштів державного бюджету та
поновлює його з дати набрання чинності
законом про внесення змін до закону про
Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі
документи до виконання їх у повному
обсязі.

Водночас, згідно наданих Міністерством
юстиції України роз'яснень Державній
казначейській службі України від 19.04.2013
№3994-0-33-13/8.2, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
Пенсійному фонду України не
встановлено бюджетне призначення для
забезпечення виконання рішень суду про
стягнення коштів з Пенсійного фонду
України. Проте, даним Законом Державній
казначейській службі України
встановлено бюджетне призначення за
бюджетною програмою «Забезпечення
виконання рішень суду, що гарантовані
державою» в обсязі 153921,6 тис. грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
зазначає, що абзацом 5 Інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 11.07.2013 № 959/12/13-13, Законом
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що крім органів державної
виконавчої служби, визначено інші
органи, до повноважень яких віднесено
виконання рішень судів. Зокрема,
частиною другою статті 3 даного Закону
передбачено, що рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку,
який встановлено постановою Уряду від
03.08.2011 № 845.

Підсумовуючи наведене судова колегія
приходить до переконання, що, оскільки
УПФ України в Корюківському районі
Чернігівської області є бюджетною
установою, а Законом України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» та Законом України
«Про виконавче провадження» визначено,
що у випадку стягнення коштів з такої
установи виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
відтак, відповідачем протиправно
повернуто виконавчий лист без його
виконання.

Разом з тим, судова колегія вважає за
необхідне звернути особливу увагу на
те, що суд першої інстанції
зобов'язуючи відповідача виконати
рішення суду шляхом списання коштів з
відповідного рахунку Державної
казначейської служби на безспірне
списання коштів передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання судових рішень та виконавчих
документів, змінив спосіб і порядок
виконання постанови Корюківського
районного суду Чернігівської області,
спосіб і порядок якої вже змінено
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.09.2013.

Отже, за умов неможливості повторного
зобов'язання учасників судового
процесу чи інших осіб виконати судове
рішення та за умов відсутності підстав
для зміни способу і порядку виконання
постанови Корюківського районного
суду Чернігівської області, що у свою
чергу є окремим провадженням, позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають.

Однак, з метою повного та всебічного
захисту позивача, суд апеляційної
інстанції керуючись частиною другою
ст. 11 та частиною першою ст. 195 КАС
України вважає за можливе вийти за межі
позовних вимог, шляхом визнання
протиправними дії Державної
казначейської служби України щодо
відмови у прийнятті на виконання
виконавчого листа від 04.12.2013 виданого
Корюківським районним судом
Чернігівської області та зобов'язання
Державну казначейську службу України
прийняти до виконання виконавчий лист
від 04.12.2013 виданого Корюківським
районним судом Чернігівської області
та здійснити заходи щодо його
виконання у відповідності до Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012 №
4901-VI.

Згідно до частини першої ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: 1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки, судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. В
зв'язку з цим виникає необхідність у
частковому задоволені апеляційної
скарги та відповідно у скасуванні
постанови Корюківського районного
суду Чернігівської області від 01
вересня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Корюківського районного
суду Чернігівської області від 01
вересня 2014 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Державної казначейської служби
України, треті особи: Управління
Пенсійного фонду України в
Корюківському районі Чернігівської
області, Відділ примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної
казначейської служби України щодо
відмови у прийнятті на виконання
виконавчого листа від 04.12.2013 виданого
Корюківським районним судом
Чернігівської області.

Зобов'язати Державну казначейську
службу України прийняти до виконання
виконавчий лист від 04.12.2013 виданого
Корюківським районним судом
Чернігівської області та здійснити
заходи щодо його виконання у
відповідності до Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI та
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 № 845.

Постанова апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя

Троян Н.М.

Судді:

Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.