Справа № 752/19498/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/38587/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва (далі -
Управління) про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,

за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва на
ухвалу Голосіївського районного суду
м. Києва від 21 лютого 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року за поданням старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про зміну
способу та порядку виконання рішення,

В С Т А Н О
В И Л А:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив зобов'язати
Управління нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком на
підставі положень статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з 1 січня 2006 року по день
постановлення рішення суду, з
врахуванням проведених виплат.

Ухвалою Голосіївського районного
суду м. Києва від 8 листопада 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 1
січня 2006 року по 30 квітня 2011 року
залишено без розгляду.

Постановою Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року, позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано Управління
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком на
підставі положень статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з 30 квітня 2011 року по 22 липня
2011 року із врахуванням проведених
виплат. В решті позовних вимог
відмовлено.

1 листопада 2013 року старший
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві звернувся до суду першої
інстанції з поданням про зміну способу
та порядку виконання постанови
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 листопада 2011 року шляхом зміни
зобов'язання здійснення виплати
підвищення до пенсії на стягнення.

Ухвалою Голосіївського районного
суду м. Києва від 21 лютого 2014 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2014 року, подання
задоволено. Змінено спосіб та порядок
виконання постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2011 року, шляхом стягнення з Управління
на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 492 грн
10 коп.

У касаційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва
від 21 лютого 2014 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні подання
державного виконавця.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що виконання
постанови Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 листопада 2011 року
неможливе у зв'язку із відсутністю
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Частиною першою статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Отже, під зміною способу і порядку
виконання рішення суду розуміється
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими. Таким чином, суд
за наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту. При
цьому змінити чи встановити спосіб і
порядок виконання рішення суд може
лише у виняткових випадках.

Враховуючи вимоги статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України та вимоги подання державного
виконавця, заявник просить суд
фактично змінити зміст резолютивної
частини постанови Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2011 року.

Судами встановлено, що виконання
зазначеної постанови суду фактично
можливе, хоча й за певних умов, а отже
підстави для зміни способу виконання
рішення суду першої інстанції
відсутні.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено
повно та правильно, але неправильно
застосовано норми процесуального
права, що призвело до ухвалення
незаконних судових рішень, відповідно
до повноважень, наданих статтею 229
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
вважає за необхідне судові рішення,
ухвалені цими судами, скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні подання про зміну способу
і порядку виконання рішення суду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голосіївському районі м. Києва
задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного
суду м. Києва від 21 лютого 2014 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2014
року скасувати. Постановити нову
ухвалу.

У задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про зміну способу та порядку
виконання судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб