Справа № 826/6280/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/6280/14
інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
фірма «Кушнір, Яким'як та Партнери» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 липня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Кушнір, Яким'як та Партнери» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Кушнір, Яким'як та Партнери»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 28
жовтня 2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
липня 2014 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову,
якою адміністративний позов
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у період з 01 жовтня 2013 року
по 07 жовтня 2013 року, на підставі наказу
№ 850 від 30 вересня 2013 року та
направлення на перевірку № 836/22-01 від 01
жовтня 2013 року, працівником ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЮФ
«Кушнір, Яким'як та Партнери»
(ідентифікаційний код 35647242) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійснення
фінансово-господарських
взаємовідносин з контрагентом ТОВ
«Айпі-Сервіс» (ідентифікаційний код
38204492) за вересень, жовтень 2012 року, за
результатами якої складено акт №
1295/2201/35647242 від 14 жовтня 2013 року.

Згідно з висновками акту перевірки,
встановлено порушення ТОВ «ЮФ «Кушнір,
Яким'як та Партнери» норм п. 187.1 ст. 187, п.
198.1 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження
підприємством податку на додану
вартість за звітний період - 9 місяців
2012 року на суму 32 891, 00 грн.

28 жовтня 2013 року відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
, яким визначено ТОВ «ЮФ «Кушнір,
Яким'як та Партнери» суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 41 114,00 грн., в т.ч. 32
891,00 грн. - основний платіж, 8 223,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням, та вважаючи
його протиправним, позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Кушнір, Яким'як та Партнери»
зареєстроване в якості юридичної особи
13 грудня 2007 року, що підтверджується
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців серії АГ № 498488.

Згідно з довідкою про взяття на облік
платника податків № 138/29-117 від 20 лютого
2008 року, позивача взято на податковий
облік в органах державної податкової
служби 17 грудня 2007 року за № 31582.

10 липня 2012 року між ТОВ «ЮФ «Кушнір,
Яким'як та Партнери» (замовник) та ТОВ
«Айпі-Сервіс» (виконавець) укладено
договір про юридичні та консультаційні
послуги № 1/07-12, за умовами якого
виконавець за винагороду надає
замовнику юридичні послуги та
консультації за запитами замовника.
Послуги надаються за запитами
вповноважених осіб замовника. Запити
можуть адресуватися виконавцю в
письмовій або в усній формі за вибором
замовника. Послуги можуть надаватися в
письмовій або в усній формі, в тому
числі шляхом підготовки проектів
юридичних довідок, правових
документів, пошуку відповідної
інформації тощо.

Згідно з п.п. 2.1 - 2.3, 2.5 укладеного
договору, замовник надає виконавцю
інформацію та документацію, необхідні
для виконання відповідних послуг. У
свою чергу виконавець надає послуги за
цим договором замовнику та
зобов'язується не поширювати серед
третіх осіб інформацію про характер
наданих замовнику послуг та їх зміст та
не використовувати проекти переданих
замовнику консультацій для поширення
серед третіх осіб без попередньої
згоди замовника. Консультації
виконавця повинні ґрунтуватися на
законодавстві, чинному на дату
передачі консультаційного листа
(проекту довідки, правового документа
тощо) або надання усної консультації, а
також на інформації та документах,
наданих замовником.

Згідно з п.п. 3.1 - 3.2 укладеного договору,
замовник оплачує послуги виконавця по
факту надання послуг, на основі
погодинної ставки виконавця у розмірі 1
000,00 грн. за одну годину та виходячи із
кількості фактично відпрацьованих
виконавцем годин. У випадках, коли до
початку надання послуг можна точно
визначити обсяг робіт, сторони можуть
погоджувати фіксовану суму оплати
послуг виконавця, про що зазначають: у
відповідному акті приймання - передачі
послуг. В окремих випадках, замовник
може оплачувати послуги на умовах
передоплати на підставі відповідного
рахунку-фактури виконавця. При цьому
зазначена вище вартість послуг не
включає податок на додану вартість, що
сплачується додатково.

За змістом п. 3.3 договору, факт надання
послуг за цим договором
підтверджується складеним та
підписаним сторонами актом приймання -
передачі послуг, який повинен містити
опис наданих послуг та їх вартість
відповідно до кількості
відпрацьованих виконавцем годин та/або
відповідно до погодженої сторонами
фіксованої суми.

На підтвердження факту надання ТОВ
«Айпі-Сервіс» зазначених послуг
позивач надав до суду першої інстанції
копії наступних документів: актів про
надані послуги, виписок по рахунку
позивача у банку, податкових накладних,
які підписані від імені ТОВ
«Айпі-Сервіс» ОСОБА_5

Як вбачається з акту перевірки, під час
проведення перевірки відповідачем
враховані висновки та обставини,
викладені в акті ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві №
101/2240/38204492 від 17 червня 2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Айпі-Сервіс» (код за ) з контрагентами, з якими
платником задекларовані
взаємовідносини за період з 01 липня 2012
року по 30 квітня 2013 року», службовій
записці ГВПМ ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві №
2751/ДПІ/07-10/3 від 13 червня 2013 року, якою
наданий висновок щодо наявності
ознак «фіктивності» та відсутності
факту реального здійснення
господарської діяльності ТОВ
«Айпі-Сервіс» (ідентифікаційний код
38204492), та висновку експерта
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
СТКЗР Білоцерківського МВ при ГУМВС
України в Київській області № 467 від 13
червня 2013 року, складеного за
результатами проведення експертного
дослідження зразків підписів гр.
ОСОБА_5 на певних документах. Згідно з
висновками експерта, підписи від імені
гр. ОСОБА_5 ймовірно виконані іншою
невідомою особою.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України,
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п.п. 200.1 - 200.3 ст. 200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, єдиною підставою
документального підтвердження спірних
сум податкового кредиту мають бути
належним чином складені та підписані
повноважними особами первинні
документи в розумінні наведених норм
законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права. та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Колегія суддів під час розгляду справи
керується постановою Верховного Суду
України від 05 березня 2012 року у справі
№ 21-421а11, прийнятою за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, в якій зазначено, що
підписані від імені осіб, які
заперечують свою участь у створенні та
діяльності товариств, зокрема й у
підписанні будь-яких первинних
документів, податкові накладні не
можна вважати належно оформленими та
підписаними повноважними особами
звітними документами, які посвідчують
факт придбання товарів, робіт чи
послуг, а тому віднесення відображених
у них сум ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним.

З метою підтвердження реальності
господарських операцій, що мали місце з
його контрагентом, позивачем надано до
суду першої інстанції копії
відповідних первинних документів, а
саме: договору, актів про надані
послуги, виписок по рахунку позивача у
банку, податкових накладних, які
підписані від імені ТОВ «Айпі-Сервіс»
ОСОБА_5

Між тим, колегія суддів зазначає, що
окремі з наданих документів не
відповідають вказаним вище
обов'язковим вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, зокрема: акти
про надані послуги та податкові
накладні не містять відомостей про
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Крім того, в актах про надані послуги,
наявних в матеріалах справи, не
зазначено конкретних суб'єктів
господарської діяльності (клієнтів
замовника), реквізити договорів та
інших документів, що були об'єктами
дослідження, аналізу та розробки,
обсяги фактично відпрацьованих
виконавцем годин для визначення
відповідно розміру винагороди
(вартості послуг).

Таким чином, наведені документи із
зазначеними вище недоліками, колегія
суддів не вважає первинними
документами в розумінні положень
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів констатує відсутність
належного документального
підтвердження виконання зазначених
господарських зобов'язань між
позивачем та його контрагентом, у
зв'язку з чим не вбачається за можливе
визначити зв'язок наданих послуг
позивачу з господарською діяльністю
підприємства.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем правомірно та
обґрунтовано винесено податкове
повідомлення-рішення № від 28
жовтня 2013 року, оскільки суми
податкового кредиту за відповідний
період не підтверджуються у повній
мірі належними первинними документами,
оформленими у відповідності до
наведених законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача, оформлення її
результатів у формі акту та прийняття
на його основі податкового
повідомлення-рішення, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Кушнір, Яким'як та Партнери» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
скасування податкового
повідомлення-рішення є
необґрунтованими та не засновані на
нормах права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична
фірма «Кушнір, Яким'як та Партнери»
залишити без задоволення, постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 липня 2014 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 27
жовтня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.