Справа № 807/2379/14
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2379/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванчулинець Д.В.

за участю секретаря судових засідань:
Гринюка І.В.,

за участю сторін, та осіб, які беруть
участь у розгляді справи::

представника позивачів: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Глуханич В.В.
,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області про визнання незаконним та
скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 1 - ОСОБА_4 та позивач 2 - ОСОБА_5
звернулися у Закарпатський окружний
адміністративний суд з позовною заявою
до Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області (далі - відповідач), якою
просять: 1) визнати незаконним та
скасувати розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 12.06.2014 року № 93 "Про
визнання таким, що втратив чинність,
пункт 2 розпорядження
головиВеликоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 17.10.2001 року № 254 "Про надання
дозволу на створення дитячого будинку
сімейного типу св. Гавриїла"; 2)
встановити відсутність повноважень у
голови Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області виносити розпорядження про
визнання таким, що втратив чинність,
пункт 2 розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 17.10.2001 року № 254 "Про надання
дозволу на створення дитячого будинку
сімейного типу св. Гавриїла"; 3)
заборонити Великоберезнянській
районній державній адміністрації
Закарпатської області в особі її
керівника визнавати таким, що втратило
чинність, скасовувати розпорядження
голови Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 17.10.2001 року № 254 "Про надання
дозволу на створення дитячого будинку
сімейного типу св. Гавриїла" повністю
та/або частково; 4) зобов'язати
Вликоберезнянську районну державну
адміністрацію Закарпатської області
відновити усі права позивачів як
батьків-вихователів дитячого будинку
сімейного типу святого Гавриїла в
селищі міського типу Великий Березний
по вулиці Корятовича, будинок 10 з
моменту їх порушення.

У судовому засіданні представник
позивачів підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі з мотивів
наведених у позовній заяві та просив
суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти заявлених
позовних вимог з мотивів наведених у
письмових запереченнях та просив суд
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Заслухавши пояснення представника
позивачів, представника відповідача,
розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2001 року
голова Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області видав розпорядження за № 254
"Про надання дозволу на створення
дитячого будинку сімейного типу св.
Гавриїла" (а.с.13,14).

Згідно вищезазначеного розпорядження,
було передбачено наступне:

1) створити дитячий будинок сімейного
типу святого Гавриїла в Закарпатській
області, АДРЕСА_1

2) зареєструвати Положення про дитячий
будинок сімейного типу святого
Гавриїла в Закарпатській області,
АДРЕСА_1

3) затвердити батьками-вихователями
дитячого будинку сімейного типу
святого Гавриїла подружжя ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
проживають за АДРЕСА_1

4) направити в дитячий будинок
сімейного типу святого Гавриїла для
виховання та спільного проживання
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування (згідно
списку).

У судовому засіданні встановлено, що 12
червня 2014 року голово
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області виніс розпорядження за № 93 "Про
визнання таким, що втратив чинність,
пункту 2 розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 17.10.2001 року за № 254 "Про
надання дозволу на створення дитячого
будинку сімейного типу св.
Гавриїла""(а.с.8).

Згідно вищезазначеного розпорядження
голова Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області скасував пункт 2 розпорядження
за № 254 від 17.10.2001 року, яким було
наказано зареєструвати Положення про
дитячий будинок сімейного типу святого
Гавриїла за АДРЕСА_1.

У відповідності до пункту 2
розпорядження за № 93 від 12.06.2014 року,
дане розпорядження набирало чинності
після державної реєстрації у
Великоберезнянському районному
управління юстиції Закарпатської
області з моменту його оприлюднення.

В матеріалах справи міститься копія
Великоберезнянської районної газети
"Карпатська зірка" за № 21 (8069) від
п'ятниці, 4 липня 2014 року, в тиражі якої
оприлюднено вищенаведене
розпорядження за № 93 від 12 червня 2014
року (а.с.9-12).

Отже, оскаржуване розпорядження
вступило в дію на момент розгляду даної
справи.

Представник позивачів із положенням
розпорядження № 93 від 12.06.2014 року не
погоджується, оскільки вважає, що воно
прийнято не у спосіб передбачений
законодавством України, а тому є
незаконним та підлягає скасуванню.

Натомість, представник відповідача
вважає оскаржуване розпорядження
законним, обґрунтованим та таким, що
прийнято у відповідності до вимог
чинного законодавства України, а тому
відсутні правові підстави щодо
визнання його скасування та визнання
незаконним.

Згідно вимог статті 2 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації",
місцеві державні адміністрації в межах
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці забезпечують: 1) виконання
Конституції, законів України, актів
Президента України, Кабінету Міністрів
України, інших органів виконавчої
влади вищого рівня; 2) законність і
правопорядок, додержання прав і свобод
громадян; 3) виконання державних і
регіональних програм
соціально-економічного та культурного
розвитку, програм охорони довкілля, а в
місцях компактного проживання
корінних народів і національних меншин
- також програм їх
національно-культурного розвитку; 4)
підготовку та виконання відповідних
бюджетів; 5) звіт про виконання
відповідних бюджетів та програм; 6)
взаємодію з органами місцевого
самоврядування; 7) реалізацію інших
наданих державою, а також делегованих
відповідними радами повноважень.

У відповідності до статті 3 Закону
України "Про місцеві державні
адміністрації", місцеві державні
адміністрації діють, на наступних
засадах: відповідальності перед
людиною і державою за свою діяльність;
верховенства права; законності;
пріоритетності прав людини; гласності;
поєднання державних і місцевих
інтересів.

Статтею 22 вищенаведеного закону
передбачені основні галузеві
повноваження місцевих державних
адміністрацій, зокрема щодо
повноважень в галузі науки, освіти,
охорони здоров'я, культури, фізкультури
і спорту, материнства і дитинства, сім'ї
та молоді. А тому, згідно вимог даної
статті місцеві державні адміністрації
в даній галузі мають наступні
повноваження: 1) реалізовує державну
політику в галузі науки, освіти,
охорони здоров'я, культури, фізкультури
і спорту, материнства і дитинства, сім'ї
та молоді; 2) сприяє розвитку науки і
техніки, реалізації регіональних
науково-технічних програм,
впровадженню нових екологічно
безпечних технологій, підвищенню
технічного рівня виробництва та якості
продукції, вирішенню науково-технічних
проблем, що мають першочергове
значення для підвищення її
ефективності та
конкурентоспроможності; забезпечує
охорону прав винахідників і
раціоналізаторів, створення
територіальних інноваційних центрів і
технопарків; 3) виконує програми щодо
обов'язковості повної загальної
середньої освіти, здійснює загальне,
керівництво закладами науки, освіти,
охорони здоров'я, культури, фізкультури
і спорту, що належать до сфери її
управління, їх матеріально-фінансове
забезпечення; 4) вживає заходів до
збереження мережі закладів освіти,
культури, охорони здоров'я, фізкультури
і спорту та розробляє прогнози її
розвитку, враховує їх при розробці
проектів програм
соціально-економічного розвитку; 5)
вживає заходів щодо запобігання
інфекційним захворюванням, епідеміям,
епізоотіям та їх ліквідації; 6)
організовує роботу медичних закладів
по поданню допомоги населенню, надає у
межах повноважень встановлені пільги і
допомогу, пов'язані з охороною
материнства і дитинства, поліпшенням
умов життя багатодітних сімей; 7)
забезпечує виконання законодавства
щодо всебічного розвитку та
функціонування української мови як
державної в усіх сферах суспільного
життя, створення умов для розвитку та
використання мов інших
національностей; 8) бере участь у
вирішенні питань про визнання
місцевості як курорту, встановлення
зон санітарної охорони курортів і
визначення їх режиму; 9) сприяє роботі
творчих спілок, національно-культурних
товариств, фондів, асоціацій, жіночих,
молодіжних, дитячих та інших
громадських організацій.

Розділом 5 Закону України "Про місцеві
державні адміністрації" передбачено
організацію та порядок діяльності
місцевих державних адміністрацій.

Зокрема статтею 39 даного закону
зазначено повноваження голів
державних місцевих адміністрацій, а
саме: 1) очолюють відповідні місцеві
державні адміністрації, здійснюють
керівництво їх діяльністю, несуть
відповідальність за виконання
покладених на місцеві державні
адміністрації завдань і за здійснення
ними своїх повноважень; 2)
представляють відповідні місцеві
державні адміністрації у відносинах з
іншими державними органами та органами
місцевого самоврядування, політичними
партіями, громадськими і релігійними
організаціями, підприємствами,
установами та організаціями,
громадянами та іншими особами як в
Україні, так і за її межами; 3)
призначають на посади та звільняють з
посад своїх заступників, керівників
структурних підрозділів відповідно до
статей 10 та 11 цього Закону; 4)
призначають на посади та звільняють з
посад керівників апаратів місцевих
державних адміністрацій та керівників
структурних підрозділів апаратів
місцевих державних адміністрацій; 41)
затверджують положення про апарат
місцевої державної адміністрації та
положення про її структурні
підрозділи;5) укладають та розривають
контракти з керівниками підприємств,
установ та організацій, що належать до
сфери управління відповідної місцевої
державної адміністрації, або
уповноважують на це своїх заступників;
6) погоджують у встановленому порядку
призначення на посади та звільнення з
посад керівників не підпорядкованих
підприємств, установ та організацій, що
належать до сфери управління органів
виконавчої влади вищого рівня, крім
керівників установ, підприємств і
організацій Збройних Сил та інших
військових формувань України,
Міністерства внутрішніх справ України;
7) в межах затверджених бюджетів
виступають розпорядниками коштів
відповідних державних адміністрацій,
використовуючи їх лише за цільовим
призначенням; 8) регулярно інформують
населення про стан виконання
повноважень, покладених на місцеву
державну адміністрацію; 9) утворюють
для сприяння здійсненню повноважень
місцевих державних адміністрацій
консультативні, дорадчі та інші
допоміжні органи, служби та комісії,
члени яких виконують свої функції на
громадських засадах, а також
визначають їх завдання, функції та
персональний склад; 10) здійснюють інші
функції, передбачені Конституцією та
законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України,
органів виконавчої влади вищого рівня.

Голови обласних державних
адміністрацій у випадках, передбачених
законом, можуть порушувати перед
Верховною Радою України питання про
призначення Верховною Радою України
позачергових виборів сільської,
селищної, міської, районної в місті,
районної, обласної ради, сільського,
селищного, міського голови.

У разі відсутності голови місцевої
державної адміністрації його функції і
повноваження виконує перший заступник
голови, а у разі відсутності останнього
- один із заступників голови місцевої
державної адміністрації.

У відповідності до вимог статті 41
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації" голови місцевих
державних адміністрацій видають
розпорядження одноособово і несуть за
них відповідальність згідно із
законодавством. Проекти розпоряджень
нормативно-правового характеру
погоджуються з керівниками
відповідних структурних підрозділів
місцевих державних адміністрацій.
Проекти нормативно-правових актів
місцевих державних адміністрацій, які
відповідно до закону є проектами
регуляторних актів, підлягають
погодженню з територіальними органами
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань державної регуляторної
політики в порядку, встановленому
Законом України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності".

Нормами статті 43 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
передбачено порядок оскарження,
зупинення дії та скасування актів
місцевих державних адміністрацій,
зокрема: розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, Кабінетом
Міністрів України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Статтею 50 вищенаведеного закону
передбачено, що розпорядження голів
місцевих державних адміністрацій, акти
інших посадових осіб, які
призначаються ними, можуть бути
оскаржені в судовому порядку
відповідно до закону.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд
приходить висновку, що голова
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області не наділений повноваженням
відповідно до вимог Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
скасовувати власні розпорядження,
натомість, Президент України, Кабінет
Міністрів України, голова місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або суд компетентний з даного питання.

Відповідно до ч.1. ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3. ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч.2. ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема: 1) спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Отже, суд прийшов висновку, що вимога
позивачів стосовно визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 12.06.2014 року за № 93 "Про
визнання таким, що втратив чинність,
пункт 2 розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 17.10.2001 року за № 254 "Про
надання дозволу на створення дитячого
будинку сімейного типу св. Гавриїла"" є
законною та обґрунтованою, а тому
підлягає задоволенню.

В решті позовних вимог слід відмовити,
оскільки задоволено вимогу позивачів
стосовно визнання незаконним та
скасування розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 12.06.2014 року за № 93 "Про
визнання таким, що втратив чинність,
пункт 2 розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 17.10.2001 року за № 254 "Про
надання дозволу на створення дитячого
будинку сімейного типу св. Гавриїла"" у
зв'язку та на підставі визнання
відсутності повноважень у голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області при винесенні оскаржуваного
розпорядження та після його скасування
в батьків-вихователів відновляться їх
права передбачені до винесення
оскаржуваного розпорядження.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5
до Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області про визнання незаконним та
скасування розпорядження -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 12 червня 2014 року за № 93 "Про
визнання таким, що втратив чинність,
пункт 2 розпорядження голови
Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області від 17.10.2001 року № 254 "Про надання
дозволу на створення дитячого будинку
сімейного типу Святого Гавриїла"".

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Великоберезнянської районної
державної адміністрації Закарпатської
області на користь ОСОБА_4 судові
витрати пов'язані із сплатою судового
збору в розмірі 18 (вісімнадцяти)
гривень 75 (сімдесяти п'яти) копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

СуддяД.В. Іванчулинець