Справа № 807/2609/14
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2014-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року м. Ужгород №
807/2609/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ващиліна Р. О.,

при секретарі судового засідання -
Меренич І. А.,

за участю сторін, які беруть участь у
справі:

позивача: державне підприємство
"Берегівське лісове господарство",
представник - Буря В. В.,

відповідача: Баранчик Сергій
Андрійович,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою державного
підприємства "Берегівське лісове
господарство" до Баранчик Сергія
Андрійовича - старший державний
інспектор з охорони навколишнього
природного середовища Закарпатської
області Державної екологічної
інспекції у Закарпатській області про
визнання незаконними дій та
зобов'язання виключити з акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства про
охорону, захист та відтворення лісів
від 27.06.2014 пункти 10, 11, 23 та 24, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - державне підприємство
"Берегівське лісове господарство"
звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Баранчик Сергія
Андрійовича - старший державний
інспектор з охорони навколишнього
природного середовища Закарпатської
області Державної екологічної
інспекції у Закарпатській області про
визнання незаконними дій та
зобов'язання виключити з акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства про
охорону, захист та відтворення лісів
від 27.06.2014 пункти 10, 11, 23 та 24.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що інформація, викладена в
акті перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства про
охорону, захист, використання та
відтворення лісів Державної
екологічної інспекції у Закарпатській
області про порушення державного
підприємства "Берегівське лісове
господарство" вимог природоохоронного
законодавства, є недостовірною та не
відповідає дійсності.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги за
обставин, викладених у позовній заяві,
та просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав, надав до суду письмові
заперечення, в обґрунтування яких
вказано, що Державна екологічна
інспекція у Закарпатській області при
проведенні перевірки діяла правомірно,
в межах повноважень та на підставі
законодавства України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення сторін та оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що
Державною екологічною інспекцією у
Закарпатській області у період з 17
червня 2014 року по 27 червня 2014 року
проведено перевірку державного
підприємства "Берегівське лісове
господарство" на відповідність
дотримання вимог природоохоронного
законодавства про охорону, захист,
використання та відтворення лісів.

В результаті даної перевірки виявлено
порушення, про що Державною
екологічною інспекцією у
Закарпатській області складено акт
(а.с. 17-37).

Як встановлено судом, предметом
розгляду даної справи є визнання
незаконними дій інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
щодо включення окремих пунктів у акт
перевірки та зобов'язання виключити з
акту перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства про
охорону, захист та відтворення лісів
від 27.06.2014 пункти 10, 11, 23 та 24.

Основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду за дотриманням
природоохоронного законодавства,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначаються Законом
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" від 05.04.2007 №
877-V (далі - Закон № 877).

Процедуру проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
у сфері охорони навколишнього
природного середовища та оформлення їх
результатів визначено Порядком
організації та проведення перевірок
суб'єктів господарювання щодо
дотримання вимог природоохоронного
законодавства (далі - Порядок),
затвердженим наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10 вересня 2008
року № 464.

Загальне поняття акта перевірки
наведено у п.1.4 Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
згідно з яким акт перевірки - документ,
який фіксує факт проведення планових,
позапланових перевірок суб'єктів
господарювання і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища
та його дотримання.

Разом з тим, відповідно до п.4.22 Порядку
на підставі акта, який складено за
результатами перевірки, протягом п'яти
днів з дня її завершення, у разі
виявлення порушень вимог
природоохоронного законодавства
складається припис про усунення
порушень вимог законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища.

А за змістом ст. 21 Закону № 877 суб'єкт
господарювання має право звернутися до
відповідного центрального органу
виконавчої влади або до суду щодо
оскарження рішень органів державного
нагляду (контролю).

Отже, у цьому випадку акт перевірки, в
якому відображено узагальнений опис
виявлених перевіркою порушень
законодавства, що в свою чергу
відповідає встановленим правилам
складання акта перевірки, не є правовим
документом, який встановлює
відповідальність суб'єкта
господарювання та, відповідно, не є
актом індивідуальної дії у розумінні ч.
1 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відтак, суд приходить до висновку, що
дії службової особи щодо включення до
акта певних висновків не можуть бути
предметом розгляду у суді, оскільки
заперечення, зауваження до акта
ревізії (за їх наявності) та висновки на
них є невід'ємною частиною акта. Це
свідчить про те, що дії, пов'язані з
включенням до акта висновків, є
обов'язковими, тоді як самі висновки
такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта
владних повноважень, які можуть бути
оскаржені до суду, є те, що вони
безпосередньо породжують певні
правові наслідки для суб'єктів
відповідних правовідносин і мають
обов'язковий характер. Висновки,
викладені у акті, не породжують
обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас судження контролюючого
органу є висновками тільки
контролюючого органу, зазначення яких
в акті перевірки не суперечить чинному
законодавству. Такі твердження акта
можуть бути підтверджені або
спростовані судом у разі спору про
законність рішень, в основу яких
покладені згадувані висновки акта.

За наведеного суд приходить до
висновку про те, що акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства, не
зумовлює виникнення будь-яких прав і
обов'язків для осіб, робота (діяльність)
яких перевірялися, тому його висновки
не можуть бути предметом спору. Акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені контролюючим
органом порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктами господарювання, документом,
на підставі якого приймається
відповідне рішення контролюючого
органу, а тому оцінка акта, в тому числі
й оцінка дій службових осіб
контролюючого органу щодо його
складання, викладення у ньому
висновків перевірки, може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 10 вересня 2013 року (справа
№ 21-237а13), Вищим адміністративним судом
України у постанові від 17 липня 2014 року
(справа К/9991/61101/12).

На підставі наведеного, суд приходить
до переконання про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З врахуванням того, що суд прийшов до
переконання про відмову в задоволенні
позову, то відсутні підстави для
відшкодування судових витрат позивача.

Ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного
кодексу України передбачено, що якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведення
судових експертиз.

Доказів понесення відповідачем
судових витрат суду не надано.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову державного
підприємства "Берегівське лісове
господарство" до Баранчик Сергія
Андрійовича - старший державний
інспектор з охорони навколишнього
природного середовища Закарпатської
області Державної екологічної
інспекції у Закарпатській області про
визнання незаконними дій та
зобов'язання виключити з акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства про
охорону, захист та відтворення лісів
від 27.06.2014 пункти 10, 11, 23 та 24 - відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
постанову. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Суддя Р.О.
Ващилін