Справа № 810/4265/14
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 810/4265/14
інстанції: Скрипка І. М.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Парінова А. Б.

за участю секретаря:
Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 31
липня 2014 р. у справі за
адміністративним позовом Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Україна"
про стягнення
адміністративно-господарський санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Україна"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 27575,76 грн. та пені у сумі 587,17
грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
р. позовні вимоги залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, у березні 2014 року
відповідачем до Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подано звіт про зайнятість
та працевлаштування інвалідів за 2013
рік форми №10-ПІ (а.с.6), згідно якого
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу у 2013
році на підприємстві становила 33 особи;
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідачем
відповідно до статті 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», становить - 1
особа; середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб; фонд оплати праці
штатних працівників складає 910 тис.
грн.; середньорічна заробітна плата
штатного працівника - 27576 грн.; сума
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів - 27576
грн.

На підставі вказаного звіту Київським
обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
проведено розрахунок і накладено на
відповідача
адміністративно-господарські санкції
та пеню у загальному розмірі 28162,93 грн.
(27575,76 грн. - адміністративно -
господарські санкції; 587,17 грн. - пеня).

Також позивачем надано лист
Миронівського районного центру
зайнятості від 6 червня 2014 року про
неподання відповідачем до такого
центру зайнятості звіту форми №3-ПН про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів за 2013 рік
(а.с.8).

Відповідач, заперечуючи
адміністративний позов, вказав, що у
вищезазначеному звіті сталася
технічна помилка. Насправді, у
відповідача працює з 2009 року інвалід ІІ
групи.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Частиною третьою статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 р. № 875-XII (далі - Закон № 875)
встановлено, що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

За змістом статті 19 Закону № 875 для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду адміністративно-господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, фізичної особи,
яка використовує найману працю, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Податковим кодексом України, а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Так з матеріалів справи вбачається, що
відповідачем до суду першої інстанції
подано належним чином засвідчені копії
таких документів:

- штатного розпису підприємства
відповідача на 2013 рік (а.с.21);

- витягу із трудової книжки № 218 ОСОБА_2
(а.с.22);

- наказу № 25 від 27 березня 2006 року про
прийняття ОСОБА_2 на роботу на умовах
неповного робочого дня різноробочим з 1
червня 2006 року (а.с.23);

- довідки до акта огляду МСЕК № 317784
серії КИО-1 про встановлення другої
групи інвалідності (а.с. 24).

Дослідивши подані докази, колегія
суддів приходить до висновку, що у 2013
році на умовах неповного робочого дня у
відповідача працював ОСОБА_2, що є
інвалідом ІІ групи, що не заперечується
позивачем в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
відповідно до п. п. 2.4.3 п. 2.4 Інструкції
зі статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
р. № 286 до облікової кількості
включаються штатні працівники, які
прийняті або переведені за ініціативою
адміністрації на роботу на неповний
робочий день або неповний робочий
тиждень.

З огляду на це, колегія суддів
приходить до висновку, що
працевлаштування на умовах неповного
робочого дня ОСОБА_2 є підставою для
включення його до штатної кількості
працівників.

В апеляційній скарзі, обґрунтовуючи
свої вимоги, позивач вказав, що
складання звіту здійснюється
роботодавцем самостійно, так само як і
обраховуються суми санкцій. На
підставі цих звітів роботодавець також
самостійно до 15 квітня року, наступного
за роком, в якому відбулося порушення
нормативу, сплачує визначену ним суму
адміністративно-господарських
санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що доводи відповідача стосовно
працевлаштування у 2013 році одного
інваліда у ході судового розгляду
підтвердились, а доказів відсутності
законодавчо визначених підстав для
включення цієї особи (ОСОБА_2.) у рахунок
нормативу робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції,
оскільки адміністративно-господарські
санкції є заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Факт вчинення правопорушення з боку
відповідача спростовується
матеріалами справи, а тому відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
позивача не спростовують висновки суду
першої інстанції та апеляційним судом
відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
р. у справі за адміністративним позовом
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Україна"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя А. Б.
Парінов (Повний текст ухвали
виготовлено 28.10.2014 року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Парінов А.Б.