Справа № 2а-108/10/2370
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-108/10/2370 Головуючий у
1-й інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги ОСОБА_5, Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_5 до Міністерства доходів
і зборів України про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Міністерства доходів і зборів України
про визнання дій щодо звільнення
позивача з посади та податкової
міліції протиправними; визнання
протиправним та скасування наказу ДПА
України № 1610-о від 28 грудня 2009 року в
частині звільнення позивача з посади
та податкової міліції; поновлення
позивача на службі на посаді старшого
оперуповноваженого з особливо
важливих справ аналітичного відділу
оперативно-аналітичного управління
Головного управління податкової
міліції ДПА України із збереженням
усіх доплат і надбавок, які отримував
позивач згідно із розрахунковим листом
за грудень 2009 року; стягнення з ДПА
України на користь позивача грошового
та речового забезпечення за час
вимушеного прогулу в розмірі 11 448,85
грн., середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за затримку у
видачі трудової книжки в розмірі 11 448,85
грн. та моральної шкоди в розмірі 5 000,00
грн. (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог).

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 04 серпня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано дії ДПА
України щодо звільнення ОСОБА_5
неправомірними. Визнано протиправним
та скасовано наказ ДПА України № 1610-о
від 28 грудня 2009 року в частині
звільнення ОСОБА_5 з посади та
податкової міліції у запас Збройних
Сил України за пунктом 64 підпункту «ж»
(за власним бажанням). Поновлено ОСОБА_5
в Міністерстві доходів і зборів
України на посаді, рівнозначній тій,
яку позивач займав в Головному
управлінні податкової міліції ДПА
України станом на день звільнення.
Стягнуто з Міністерства доходів і
зборів України на користь ОСОБА_5
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 11 448 (одинадцять тисяч
чотириста сорок вісім) грн. 85 коп. У
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції в цій частині та
ухвалити нову, якою адміністративний
позов задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в
частині задоволення позовних вимог,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, та просить скасувати постанову
суду першої інстанції в цій частині та
ухвалити нову, якою у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, наказом ДПА України № 1403-о
від 16 листопада 2009 року підполковника
податкової міліції ОСОБА_5, який
перебував у розпорядженні ДПА України,
призначено на посаду старшого
оперуповноваженого з особливо
важливих справ аналітичного відділу
оперативно-аналітичного управління ГУ
ПМ ДПА України.

04 листопада 2009 року ОСОБА_5 склав рапорт
на ім'я Голови ДПА України Буряка С.В.,
датований 28 грудня 2009 року, в якому
вказав, що у зв'язку із наявністю
вислуги років та погіршенням стану
здоров'я просить звільнити його з
органів податкової служби з 28 грудня 2009
року та направити на
військово-лікарську комісію.

У матеріалах справи наявний також
рапорт позивача від 24 грудня 2009 року
на ім'я Голови ДПА України, в якому
позивач просив передчасно написаний
рапорт щодо звільнення з органів ДПС з
28 грудня 2009 року не розглядати, а
вважати недійсним.

28 грудня 2009 року позивач направив на
ім'я Голови ДПА України термінову
телеграму, в якій зазначив, що у зв'язку
із перебуванням на стаціонарному
лікуванні та зміною обставин відкликає
рапорт щодо звільнення його з органів
ДПС з 28 грудня 2009 року, який був
передчасно написаний та переданий
керівнику підрозділу 04 листопада 2009
року. Термінова телеграма на ім'я
Голови ДПА України вручена
уповноваженій особі 28 грудня 2009 року о
16 год.15 хв.

Згідно з наказом ДПА України № 1610-о від
28 грудня 2009 року, позивача звільнено з
посади та податкової міліції у запас
Збройних Сил за пунктом 64 підпунктом
«ж» (за власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ з 28 грудня 2009 року.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та вважаючи їх
протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з п. 62 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року,
звільнення осіб рядового і
начальницького складу зі служби
провадиться: а) у запас Збройних Сил (з
постановкою на військовий облік), якщо
звільнені особи не досягли граничного
віку, встановленого Законом України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» для перебування в запасі осіб,
які мають військові звання і за станом
здоров'я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо звільнені особи
досягли граничного віку, встановленого
Законом України «Про військовий
обов'язок і військову службу» для
перебування в запасі осіб, які мають
відповідні військові звання або
визнані військово-лікарськими
комісіями непридатними за станом
здоров'я до військової служби (із
зняттям з військового обліку).

Відповідно до п. 64 вказаного Положення,
особи середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): а) за віком - при
досягненні віку, встановленого для них
пунктом 7 цього Положення. Крім того, за
віком можуть бути звільнені особи
середнього начальницького складу, які
мають вислугу 20 і більше років (у
пільговому обчисленні), і яким до
досягнення встановленого віку
перебування на службі залишилося 3 роки
і менше, а за їх бажанням при досягненні
цього віку - незалежно від наявності
вислуги років; б) через хворобу - у разі
визнання їх непридатними до військової
служби в мирний час (у військовий час -
обмежено придатними 2-го ступеня) за
рішенням військово-лікарської комісії;
в) через обмежений стан здоров'я - у разі
визнання їх придатними до військової
служби поза строєм у мирний час (у
військовий час обмежено придатними 1-го
ступеня) за рішенням
військово-лікарської комісії при
неможливості використання їх на службі
у зв'язку з відсутністю відповідних
вакантних посад; г) через скорочення
штатів - при відсутності можливості
подальшого використання на службі; д)
через службову невідповідність; є) за
порушення дисципліни; ж) за власним
бажанням - при наявності поважних
причин, що перешкоджають виконанню
службових обов'язків; з) у зв'язку з
переходом у встановленому порядку на
роботу в інші міністерства і відомства
(організації); и) через сімейні
обставини або з інших поважних причин,
перелік яких затверджується Кабінетом
Міністрів України; і) у зв'язку з
непроходженням випробування в період
іспитового строку; ї) у зв'язку з
безпосереднім підпорядкуванням
близькій особі; й) у разі набрання
законної сили рішенням суду щодо
притягнення до відповідальності за
вчинення адміністративного
корупційного правопорушення,
пов'язаного з порушенням обмежень,
передбачених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції», або кримінального
правопорушення.

Згідно з п. 24 вказаного Положення, у
разі незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі
розглядається більше одного року не з
вини особи рядового, начальницького
складу, така особа має право на
отримання грошового забезпечення за
весь час вимушеного прогулу.

За змістом п. 32 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06 листопада 1992 року, у випадках
стягнення на користь працівника
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в зв'язку з незаконним
звільненням або переведенням,
відстороненням від роботи
невиконанням рішення про поновлення на
роботі, затримкою видачі трудової
книжки або розрахунку він визначається
за загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи. Для працівників, які
пропрацювали на даному підприємстві (в
установі, організації) менш двох
місяців, обчислення проводиться з
розрахунку середнього заробітку за
фактично пропрацьований час. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (зі змінами, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 16
травня 1995 року № 348).

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідач під час прийняття
наказу № 1610-о від 28 грудня 2009 року в
частині звільнення позивача з посади
та податкової міліції, діяв з
порушенням наведених законодавчих
норм, оскільки відповідачем не
перевірено наявності поважних причин,
що перешкоджають виконанню позивачем
службових обов'язків, та звільнено
позивача зі служби без наявності
висновку про стан здоров'я позивача, та
без урахування відкликання поданого
позивачем рапорту про звільнення зі
служби.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції пр.
наявність підстав для стягнення з
Міністерства доходів і зборів України
на користь ОСОБА_5 середнього заробітку
за час вимушеного прогулу в розмірі 11
448,85 грн.

З приводу позовної вимоги про
стягнення з відповідача коштів в
розмірі 5 000,00 грн., в якості
відшкодування завданої моральної
(немайнової шкоди), колегія суддів
звертає увагу на наступне.

В якості обґрунтування вимоги про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 5 000,00 грн. позивач зазначає, що
незаконні дії відповідача щодо
звільнення з роботи позивача призвели
до моральних переживань, погіршення
стосунків в родині та необхідності
додаткових зусиль для організації
життя позивача. Проте, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
в розумінні КАС України на
підтвердження наведених обставин.

Відповідно до ст. 56 Конституції
України, кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; 2) якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках,
встановлених законом.

За змістом ст. 1173 Цивільного кодексу
України визначено, що шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів зазначає про відсутність
підстав для задоволення позовної
вимоги щодо стягнення з відповідача
моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5
000,00 грн., оскільки позивачем не
обґрунтовано, в чому полягає завдана
позивачеві моральна шкода, не доведено
факту завдання моральних страждань,
душевних переживань та психологічного
розладу, наявність втрат немайнового
характеру, що настали у зв'язку з
незаконним звільненням з роботи
позивача, не визначено, якими належними
та допустимим доказами це
підтверджується.

З приводу позовної вимоги про
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за затримку у видачі трудової
книжки в розмірі 11 448,85 грн., колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України № 58 від 29 липня 1993
року, власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний видати працівнику
його трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органа працівникові сплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звільнення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника. Раніше
внесений запис про день звільнення
визнається недійсним у порядку,
встановленому пунктом 2.10 цієї
Інструкції.

Як встановлено судом першої інстанції,
представником позивача у судовому
засіданні зазначено, що оскільки
позивач вважав, що його було
звільнено незаконно, то він трудову
книжку відмовився отримувати в ДПА
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності прийняття наказу № 1610-о
від 28 грудня 2009 року в частині
звільнення позивача з посади та
податкової міліції, що підтверджується
наведеними законодавчими нормами та
наявними в матеріалах справи
документами.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5
до Міністерства доходів і зборів
України про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення коштів є частково
обґрунтованими.

Доводи апелянтів спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5, Міністерства
доходів і зборів України залишити без
задоволення, постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 04
серпня 2014 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 27
жовтня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.