Справа № 2а-3225/12/1470
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/35396/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів
Бившевої Л.І. Кошіля В.В.,розглянувши в
порядку письмового
провадженнякасаційну скаргуфізичної
особи-підприємця ОСОБА_4на
постановуОдеського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013у
справі № 2а-3225/12/1470за
позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_4доДержавної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової
службипроскасування податкового
повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 14.06.2012.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15.08.2012 позов
задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.06.2013
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 15.08.2012
скасовано та прийнято нову постанову,
якою у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, оскільки вважає,
що постанову суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідач заперечень на касаційну
скаргу та клопотання про розгляд
справи за його участю до суду не
направив.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст.222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- відповідачем проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань
взаємовідносин з ТОВ «Октамет» за
жовтень 1010 року, з ТОВ «Либертин» за
травень, вересень 2011 року, за
результатами якої складено акт «
1092/17-200/НОМЕР_1 від 18.05.2012;

- перевіркою встановлено
порушення позивачем ч.1, ч.5 ст.203, ч.1, ч.2
ст. 215 Цивільного кодексу України, пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого позивачем
занижено розмір податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за жовтень 2010 року на суму 5
062,58 грн.;

- на підставі вказаного акту
перевірки відповідачем було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 14.06.2012, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 6328,75 гривень (з яких:
5 063 грн. - основний платіж та 1 265,75 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції мотивував своє рішення тим,
що службова записка податкова міліції
не має наперед встановленої сили щодо
нікчемності правочинів, не є
преюдиційним фактом та не може
породжувати цивільно-правових
наслідків недійсності договорів, при
цьому, жодних інших доказів, що
підтверджують факт відсутності
реального здійснення господарської
операції між позивачем та ТОВ
«Октамет» відповідачем не надано.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що позивач отримував податкові
накладні без мети реального настання
правових наслідків, з метою заниження
об'єкта оподаткування, несплати
податків.

Суд касаційної інстанції вважає
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій передчасними, як такими, що
зроблені без всебічного та
об'єктивного дослідження усіх обставин
справи. При цьому, колегія суддів
виходить з наступного.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, то визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків (як обов'язкова
ознака господарської операції)
кореспондується з нормами Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності, який має бути фактично
здійсненим і підтвердженим належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає за потрібне зазначити, що судам
попередніх інстанцій необхідно
врахувати вищевикладене та дослідити
обставини реальності здійснення
спірних господарських операцій
позивача, на підставі яких ним, як
платником податку, були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку лише достовірні
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції та законності
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам слід з'ясувати характер та зміст
спірних операцій, встановити зв'язок
між фактом придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів,
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку, дослідити усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції і на підставі цього зробити
вмотивований висновок про те, чи
відбувся дійсний рух активів між
учасниками відповідних операцій, зміни
у їх майновому стані як обов'язкова
ознака господарської операції.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до ч.2 ст.227
КАС України.

Під час нового розгляду справи судам
необхідно врахувати вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувати та
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, і, в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

2. Постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
15.08.2012 та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 06.06.2013 у даній справі скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіЛ.І. Бившева В.В. Кошіль