Справа № 809/2116/14
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2014-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"23" жовтня 2014 р.
Справа № 809/2116/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Скільського І.І.

при секретарі судового засідання
Волочій Л.І.

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Яремак Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підпримця
ОСОБА_3

до відповідача: Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 17.06.2014
року,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 17.06.2014 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.05.2014
року працівниками Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області проведено документальну
позапланову перевірку достовірності
нарахування ФОП ОСОБА_3 від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту та бюджетного відшкодування
податку на додану вартість заявленого
до відшкодування на рахунок платника у
банку за лютий 2014 року, про що складено
акт № 627/171/НОМЕР_3 від 28.05.2014 року. За
результатами перевірки на підставі
встановлених порушень відображених у
акті перевірки № 627/171/НОМЕР_3 від 28.05.2014
року Коломийською об'єднаною державною
податковою інспекцією прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення за № та за
№ від 17.06.2014 року, якими завищено
розмір бюджетного відшкодування по
податку на додану вартість за лютий 2014
року на суму 18344 грн., застосовано
штрафні санкції в розмірі 9172 грн. та
занижено розмір бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість за лютий 2014 року на суму 110759
грн. Позивач не погоджується із
висновками акту перевірки та
прийнятими на їх основі податковими
повідомленнями рішеннями, вважає їх
протиправними та такими що підлягають
до скасування. Зокрема зазначає, що
згідно передбаченого законодавством
України порядку реєстрації
транспортних засобів, останні можуть
бути зареєстровані тільки за фізичною
чи юридичною особою. Використання
ОСОБА_3 імпортованих транспортних
засобів в межах своєї господарської
діяльності підтверджується
вантажно-митними деклараціями,
свідоцтвами про реєстрацію
транспортних засобів, актами про
транспортні послуги, рахунками за
надані послуги, товарно-транспортними
накладними, а, отже, в силу положень п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
позивач вправі був віднести сплачені
суми податку на додану вартість з
операцій по придбанню та ввезенню на
митну території України вказаних
транспортних засобів.

16.10.2014 року в судовому засіданні
представником позивача подано суду
заяву про зменшення позовних вимог.
Позивач просив скасувати податкове
повідомлення-рішення Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області № від 17.06.2014 року. (а.с. 56).

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав з
підстав викладених в
адміністративному позові з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 16.10.2014 року. Просив
позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив, з
підстав наведених у письмовому
запереченні, що міститься в матеріалах
адміністративної справи (а.с. 37-38).

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено наступне.

04.04.2001 року проведено державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серія В00 № 462072. (а.с. 11).
Позивач відповідно до свідоцтва № 65969879
від 22.02.2006 року є платником податку на
додану вартість (а.с. 12).

У період з 16.05.2014 року по 21.05.2014 року
Коломийською об'єднаною державною
податковою інспекцією проведено
документальну позапланову перевірку
достовірності нарахування ФОП ОСОБА_3
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту та бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість заявленого до відшкодування
на рахунок платника у банку за лютий 2014
року, про що складено акт № 627/171/НОМЕР_3
від 28.05.2014 року. (а.с. 15-21).

Згідно висновків акта перевірки
встановлено такі порушення:

- п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, завищено заявлену суму
бюджетного

відшкодування ПДВ за лютий 2014 року у
сумі 318344,00 грн. та відповідно завищено
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду на 153340,00
грн.;

- п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, занижено суму бюджетного
відшкодування за грудень 2012 року -
грудень 2013 року на 110759,00 грн., в тому
числі: за грудень 2012 року - 9036,00 грн.,
січень 2013 року - 19715,00 грн., лютий 2013 року
15482,00 грн., березень 2013 року - 13496,00 грн.,
травень 2013 року - 7295,00 грн., червень 2013
року - 7137,00 грн., липень 2013 року - 12697,00
грн., серпень 2013 року - 1311,00 грн.,
вересень 2013 року - 1573,00 грн., листопад 2013
року 11255,00 грн., грудень 2013 року - 11762,00
грн.

За результатами перевірки, на підставі
встановлених порушень відображених у
акті перевірки № 627/171/НОМЕР_3 від 28.05.2014
року Коломийською об'єднаною державною
податковою інспекцією прийнято
податкове повідомлення-рішення за №
та за № від 17.06.2014 року,
якими завищено розмір бюджетного
відшкодування по податку на додану
вартість за лютий 2014 року на суму 18344
грн. та застосовано штрафні санкції в
розмірі 9172 грн. (а.с. 13).

Згідно пункту 3 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до пункту 180.1 статті 180
Податкового Кодексу (далі - Кодекс), для
цілей оподаткування платником податку
на додану вартість є будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;
будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку; будь-яка особа, що ввозить
товари на митну територію України в
обсягах, які підлягають оподаткуванню,
та на яку покладається
відповідальність за сплату податків у
разі переміщення товарів через митний
кордон України відповідно до Митного
кодексу України, а також: особа, на яку
покладається дотримання вимог митних
режимів, які передбачають повне або
часткове умовне звільнення від
оподаткування, у разі порушення таких
митних режимів, встановлених митним
законодавством;особа, яка
використовує, у тому числі при ввезенні
товарів на митну територію України,
податкову пільгу не за цільовим
призначенням та/або всупереч умовам чи
цілям її надання згідно із цим
Кодексом, а також будь-які інші особи,
що використовують податкову пільгу,
яку для них не призначено.

Підставою для винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
слугував висновок податкового органу
про те, що ФОП ОСОБА_3 неправомірно
включив до податкового кредиту
імпортований у січні 2014 року моторний
транспортний засіб - сідловий тягач
марки RENAULT модель PREMIUM 440.18 DXI, 2006 року
виготовлення, призначений для
перевезення вантажів, виключно на
дорогах загального користування.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню) та
строки проведення розрахунків
визначено статтею 200 Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

У відповідності до пункту 200.2 статті 200
Кодексу, при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом. При
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.( п.200.3
ст.200 Кодексу).

Згідно положень пункту 200.4 статті 200
Кодексу, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то: бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів/послуг у попередніх та
звітному податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Пунктом 198.1 статті 198 Кодексу
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності);отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Кодексу, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Таким чином, суми податкового кредиту
та відповідно сума бюджетного
відшкодування платником податку
формується правильно, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
стосовно отримання такого
відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
податкового кредиту. При цьому,
визначальним при встановленні права
платника податку на віднесення
сплачених сум податку на додану
вартість з операцій, передбачених
пунктом 198.1 статті 198 Кодексу по
придбанню або виготовленню товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг, є їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такого
платника податку.

Згідно положень пункту 198.2 статті 198
Кодексу, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з пост чання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з копій вантажно-митної
декларації № 206050000/2014/000080, платіжного
доручення про оплату за митне
оформлення, одержувачем транспортного
засобу, що ввозяться на митну територію
України є підприємець ОСОБА_3 (а.с. 58-59).

Відповідно до пункту 6 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09.1998 року транспортні засоби
реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.

Таким чином, транспортні засоби згідно
вищевказаного Порядку могли бути
зареєстровані за позивачем як фізичною
особою, незалежно від того чи займався
останній підприємницькою діяльністю
чи ні.

Поряд з цим, відповідно до статті 2,
частини 1 статті 318 Цивільного кодексу
України, суб'єктами права власності є
Український народ, фізичні та юридичні
особи, держава Україна, Автономна
республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб`єкти публічного права.

Згідно частини 1 статті 320 Цивільного
кодексу України, власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до статті 325 Цивільного
кодексу України, суб'єктами права
приватної власності є фізичні та
юридичні особи. Фізичні та юридичні
особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих
видів майна, які відповідно до закону
не можуть їм належати. Склад, кількість
та вартість майна, яке може бути у
власності фізичних та юридичних осіб,
не є обмеженими. Законом може бути
встановлено обмеження розміру
земельної ділянки, яка може бути у
власності фізичної та юридичної особи.

Частиною 2 статті 128 Господарського
кодексу України встановлено, що
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення. З
вказаним положенням Господарського
кодексу України кореспондується й
норма ч. 1 ст. 52 Цивільного Кодексу
України

Суд зазначає, що суб'єктом права
власності визнається фізична особа,
яка може бути власником будь-якого
майна, крім майна, яке взагалі не може
знаходитися у власності фізичної
особи, і, водночас, законодавцем не
відокремлюється такий суб'єкт права
власності як фізична
особа-підприємець.

В судовому засідання судом
встановлено, що позивач використовував
вищезазначені імпортовані
транспортних засобів у межах своєї
господарської діяльності, що
підтверджується поданим суду копіями
договорів на перевезення вантажів,
товарно-транспортних накладних,
податковими накладними, заявок на
перевезення, актів про виконані
транспортні послуги, рахунків за
транспортні послуги. (а.с. 67-113).

Окрім цього, суд зазначає, що факт
подання позивачем інспектору
відповідача при приведенні перевірки
первинних документів, що підтверджують
факт використання позивачем при
здійсненні господарських операцій
імпортованих ним транспортних засобів
визнано відповідачем в акті перевірки
від 28.05.2014 року (а.с. 15).

За таких обставин, суд вважає
протиправними висновки Коломийської
ОДПІ про те, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 не міг
використовувати вищезгадані
транспортні засоби у господарській
діяльності, оскільки не є суб'єктом
права власності на автомобілі, які
зареєстровані за ним як за фізичною
особою, а отже, й не міг віднести до
складу податкового кредиту та заявити
до бюджетного відшкодування суми ПДВ,
сплачені ним у зв'язку із придбанням
цих транспортних засобів.

Також є безпідставним посилання
відповідача на те, що оскільки
бухгалтерський облік в частині
підтвердження використання майна у
господарській діяльності ОСОБА_3 не
ведеться, то останній не мав права
включати до податкового кредиту суми
за правочинами щодо вказаного майна,
оскільки позивач як платник ПДВ надав
усі необхідні документальні
підтвердження розміру податкового
кредиту з операцій по ввезенню на митну
територію України транспортних
засобів, які в подальшому були
використані позивачем в межах своєї
господарської діяльності, та виконав
усі передбачені законом умови стосовно
отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України, обов'язок доказування у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, якщо останні заперечують
проти позову, покладається на
відповідача. Однак в порушення даної
норми наявність наміру позивача щодо
використання придбаних транспортних
засобів в іншій ніж господарській
діяльності або неможливість
використання вищевказаного майна при
здійсненні підприємницької діяльності
відповідачем суду не доведено.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд
констатує, що відповідачем не доведено
правомірність прийняття оскаржуваного
рішення, а відтак податкове
повідомлення - рішення за № від
17.06.2014 року є протиправним та таким, що
підлягає до скасування.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Факт сплати позивачем до бюджету
судового збору в загальному розмірі
182,70 грн., підтверджується платіжними
дорученнями за № 213 від 26.06.2014 року та за
№ 242 від 10.07.2014 року. (а.с. 27-28).

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області № від 17.06.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підпримця
ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_3) понесені
судові витрати в розмірі 182,70 грн.
судового збору.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/

Скільський І.І.

Постанова складена в повному
обсязі 28.10.2014 року.