Справа № 2а-2112/09/1470
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року
м. Київ К/9991/28189/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011 по
справі № 2а-2112/09/1470

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Корабельному районі м.
Миколаєва,

до Державної податкової
адміністрації у Миколаївській області

про скасування рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржив рішення від 07.02.2009 № та
№ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 340,00 грн. та 23
884,55 грн. відповідно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
перевірка проводилася з порушенням
процедури проведення перевірки, а
докази щодо встановлених порушень,
одержані у ході неправомірної
перевірки, є безпідставними. Також
позивач зазначила, що відсутність в
книзі обліку розрахункових операцій
записів не може вважатись як
неоприбуткуванням готівки, оскільки
отримана готівка в сумі 4 776,91 грн. була
оприбуткована до каси шляхом
проведення через реєстратор
розрахункових операцій (далі - РРО) із
здійсненням відповідних записів щодо
таких коштів до Книги обліку доходів і
витрат суб'єктів підприємницької
діяльності - фізичних осіб, які
займаються торгівельною діяльністю.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21.10.2009 позов
задоволено, визнано протиправними та
скасовано оскаржувані рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій. При цьому суд дійшов висновку
про наявність у контролюючого органу
законних підстав для проведення
перевірки у позивача, але водночас
зазначив, що перевірка мала негласний
характер з метою імітування
розрахункової операції та фіксування
правопорушення з боку Підприємця, а
отже акт, за результатами такої
перевірки, не є належним доказом, який
би підтверджував вчинені позивачем
правопорушення.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011
рішення суду першої інстанції
скасовано, у позові відмовлено. При
цьому суд керувався тим, що перевірка
позивача проводилась з питань
додержання суб'єктами підприємницької
діяльності порядку проведення
розрахункових операцій за товари
(послуги) відповідно до Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а встановлені порушення у ході
зазначеної перевірки підтверджені
належними доказами.

Не погодившись із судовим рішенням,
позивач до Вищого адміністративного
суду України подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу
Державна податкова інспекція у
Корабельному районі м. Миколаєва
просить її відхилити з мотивів
необґрунтованості.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, передумовою застосування
фінансових санкцій відповідно до
оспорюваних рішень була перевірка
господарської одиниці позивача щодо
дотриманням суб'єктом господарювання
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), вимог з регулювання
обігу готівки, наявності торгових
патентів і ліцензій, за результатами
якої встановлено порушення позивачем
вимог п. 2 та п. 5 ст. 3 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон
№ 265/95-ВР) та п. 2.6 глави 2 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті України,
затвердженого Постановою правління
НБУ від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення №
637), що зафіксовані у акті від 23.01.2009.
Вказані порушення полягали у
проведенні розрахункової операції з
продажу пива у пляшках без
використання книги обліку
розрахункових операцій (далі - КОРО),
розрахункової книжки (далі - РК),
невидачі розрахункового документу та
неоприбуткуванні готівки у КОРО на
підставі розрахункових квитанцій за
28.11.2008, 01.12.2008, 02.12.2008, 09.01.2009 на загальну
суму 4 776,91 грн.

На підставі акта перевірки Державна
податкова інспекція прийняла
оспорювані рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій.

Суть спірних правовідносин у цій
справі полягає додержанні процедури
проведення перевірки та у
правомірності застосування штрафних
(фінансових) санкцій за її
результатами.

Відповідно Закону України від 04.12.1990 №
509- XII "Про державну податкову службу в
Україні" (далі - Закон № 509- XII) органи
державної податкової служби у
випадках, в межах своєї компетенції та
у порядку встановлених законами
України здійснюють контроль за
додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому Законом
порядку (п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону № 509-ХІІ).

Про здійснення контролю за дотриманням
порядку проведення розрахунків
ідеться в розділі IV (статті 15 - 16) Закону
№ 265/95-ВР. Зокрема, згідно зі ст. 15 цього
Закону такий контроль здійснюється
податковими органами у вигляді
планових та позапланових перевірок
відповідно до законодавства України.
Стосовно планових перевірок РРО, слід
зауважити, що згідно наказу Державної
податкової адміністрації України від
27.05.2008 № 355, яким затверджено Методичні
рекомендації щодо порядку взаємодії
між підрозділами органів державної
податкової служби України при
організації та проведенні перевірок
платників податків, такі перевірки
проводяться за окремими щомісячними
планами податкових органів.

За змістом ч. 7 ст. 11 1 Закону № 509-XII
перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених
Законами України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
тилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а в інших випадках - за
рішенням суду, вважаються
позаплановими перевірками.

Таким чином, усі перевірки РРО (як
планові, так і позапланові),
передбачені Законом № 265/95-ВР, з метою
застосування Закону № 509-XII віднесені
до позапланових перевірок, на які
поширюються "процедурні" правила
проведення таких перевірок.

Згідно зі ст. 11 2 Закону № 509-XII право на
здійснення позапланової перевірки
працівники податкового органу
отримують за умови надання платнику
податків під розписку направлення на
перевірку та копії наказу керівника
податкового органу про проведення
позапланової виїзної перевірки,
оформлених відповідно до вимог
зазначеної норми Закону. Ненадання цих
документів або їх надання з порушенням
встановлених вимог є підставою для
недопущення працівників податкового
органу до проведення виїзної
перевірки.

Отже, законний інтерес платника
податків в проведенні органом
державної податкової служби перевірки
його діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки.

В разі коли платник податків не
скористався цим правом і перевірка
була проведена платник податків має
право оскаржити рішення органу
державної податкової служби, прийняте
за результатами перевірки, з підстав
невідповідності рішення закону чи
компетенції органу державної
податкової служби, оскільки допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень, допущених
контролюючим органом при призначенні
та/або проведенні перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевірка позивача була проведена на
підставі плану проведення перевірок на
січень 2009 року, затвердженого
заступником голови Державної
податкової адміністрації у
Миколаївській області від 13.01.2009,
співробітникам органу податкової
служби було видано направлення на
перевірку від 21.01.2009 № 200/23-517 та № 201/23-517,
які підтверджують, що орган державної
податкової служби уповноважує
конкретних інспекторів на здійснення
перевірки позивача з 21.01.2009 по 24.01.2009.
Дані направлення були пред'явлені
позивачу 21.01.2009, про що свідчить
особистий підпис Підприємця у
направленнях, а працівники податкового
органу були допущені до проведення
перевірки, на користь чого також
свідчить запис у акті перевірки про те,
що господарюючим суб'єктом було
представлено журнал реєстрації
перевірок контролюючих органів, у
якому останніми було здійснено
відповідних запис від 21.01.2009.

Таким чином, колегія суддів касаційної
інстанції погоджується з висновками
суду апеляційної інстанції стосовно
того, що посилання позивача на дії
посадових осіб державної податкової
служби щодо проведення перевірки є
безпідставними.

Згідно з п. 1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.08.2005 № 327 (втратив
чинність згідно з наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984), за результатами проведення
невиїзних документальних. виїзних
планових та позапланових перевірок
фінансово-господарської діяльності
суб'єктів господарювання оформляється
акт, а в разі відсутності порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Відповідно до положень п. 4.7 Порядку №
327, у разі відмови посадових осіб
суб'єкта господарювання, що
перевірений, від підписання акта
перевірки службовими особами органу
державної податкової служби
складається акт довільної форми, що
засвідчує факт такої відмови.

Як вбачається з матеріалів справи,
відмова від підписання матеріалів
перевірки оформлена відповідним актом
від 23.01.2009 (а.с. 41), як оформлено і акт від
23.01.2009 про відмову від отримання
матеріалів перевірки.

Таким чином, акт від 23.01.2009, складений
фахівцями органу податкової служби за
результатами перевірки Підприємства, є
доказом, який підтверджує факт
допущених позивачем правопорушень
правил здійснення розрахункових
операцій, визначених п. 2 та п.5 ст. 3
Закону № 265/95-ВР та п. 2.6 глави 2
Положення № 637.

Відповідно до п. 3 ст. 17 Закон № 265/95-ВР у
разі невикористання при здійсненні
розрахункових операцій у випадках,
визначених цим Законом, розрахункової
книжки чи книги обліку розрахункових
операцій, або використання
незареєстрованої належним чином
розрахункової книжки чи порушення
встановленого порядку її використання,
або використання незареєстрованих чи
непрошнурованих книг обліку
розрахункових операцій, або
незберігання книг обліку
розрахункових операцій чи
розрахункових книжок протягом
встановленого терміну до суб'єктів
підприємницької діяльності
застосовуються фінансові санкції у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 1.2 Положення № 637
оприбуткування готівки - проведення
підприємствами і підприємцями обліку
готівки в касі на повну суму її
фактичних надходжень у касовій книзі,
книзі обліку доходів і витрат, книзі
облік розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 Положення № 637 уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять розрахунки
з оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог розділу 4 Положення № 637, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів. У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у КОРО на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних РК).

Отже, оприбуткування готівки включає
сукупність законодавчо встановлених
послідовних дій, невиконання яких є
порушенням порядку оприбуткування
готівки.

Таким чином, невиконання будь-якої з
цих дій є порушенням порядку
оприбуткування готівки.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України
від 12.06.1995 №436/96 "Про застосування
штрафних санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки" у разі
порушення юридичними особами норм з
регулювання обігу готівки у
національній валюті, що встановлюються
Національним банком України, до них
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу за неоприбуткування
(неповне та/або несвоєчасне)
оприбуткування у касах готівки - у
п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

З матеріалів справи та обставин,
встановлених судом апеляційної
інстанції, вбачається, що актом
перевірки зафіксовано факт
відсутності у КОРО, зареєстрованої у
державному податковому органі 31.05.2006,
записів за період з 28.11.2008 по 09.01.2009 на
підставі розрахункових квитанцій
належно зареєстрованої в державному
податковому органі РК.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, зокрема з позовної заяви,
Підприємцем не заперечувався факт
відсутності щоденних записів
надходження готівки у КОРО на підставі
розрахункових квитанцій за 28.11.2008,
01.12.2008, 02.12.2008, 09.01.2009 на загальну суму 4
776,91 грн.

Таким чином, враховуючи, що акт
перевірки є носієм доказової
інформації про виявлені позивачем
порушення вимог законодавства, зокрема
проведення розрахункової операції без
використання КОРО, РК, невидачі
розрахункового документу та
неоприбуткуванні готівки у КОРО,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про
правомірність застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
за порушення вимог чинного
законодавства.

Таким чином, з врахуванням меж
перегляду судом касаційної інстанції,
встановлених ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку, що
доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За таких обставин переглянуте судове
рішення апеляційної інстанції у справі
відповідає приписам чинного
законодавства, а доводи касаційної
скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.04.2011 по
справі № 2а-2112/09/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О.Рибченко