Справа № 2а-4899/09/2370
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" жовтня 2014 р. м. Київ
К/9991/15348/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Черкаському районі
Черкаської області

на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 06.11.2009

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010

у справі № 2а-4899/09/2370

за позовом Спеціалізованого
комунального підприємства «Райліс»

до Державної податкової інспекції у
Черкаському районі Черкаської області
про визнання нечинним та скасування
висновку, визнання незаконними дій
суб'єкта владних повноважень та
зобов'язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Черкаському
районі Черкаської області про визнання
нечинним і скасування висновку ДПІ у
Черкаському районі від 05.10.2009 про
виключення сільськогосподарського
підприємства з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування;
визнання незаконними дій ДПІ у
Черкаському районі щодо анулювання
свідоцтва про реєстрацію Комунального
підприємства «Райліс» як суб'єкта
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість;
зобов'язання ДПІ у Черкаському районі
відновити з 05.10.2009 дію свідоцтва про
реєстрацію Комунального підприємства
«Райліс» як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 06.11.2009 у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю. Постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010
скасовано постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від
06.11.2009 та прийнято нову, якою позовні
вимоги задоволено повністю. Визнано
нечинним та скасовано висновок
Державної податкової інспекції в
Черкаському районі Черкаської області
від 05.10.2009 про виключення
сільськогосподарського підприємства з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування; визнано незаконними дії
Державної податкової інспекції в
Черкаському районі Черкаської області
щодо анулювання свідоцтва про
реєстрацію комунального підприємства
«Райліс» як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість; зобов'язано Державну
податкову інспекцію в Черкаському
районі Черкаської області відновити з
05 жовтня 2009 року дію свідоцтва про
реєстрацію комунального підприємства
«Райліс» як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість.

Державна податкова інспекція у
Черкаському районі Черкаської області
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2010 та залишити без змін
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 06.11.2009.
Посилається на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Позивач надав суду касаційної
інстанції заперечення на касаційну
скаргу, в яких вказує, що позивач з
01.01.2009 був правомірно зареєстрований як
суб'єкт спеціального режиму
оподаткування на підставі
відповідного свідоцтва, яке почало
діяти з 10.02.2009. Зазначає, що
відповідність критеріям, встановленим
для суб'єктів спеціального режиму
оподаткування, могла бути встановлена
лише за результатами документальної
перевірки платника податків, тоді як
така перевірка позивача не проводилась
та питання здійснення поставок
сільгосппродукції взагалі
відповідачем не досліджувалось, відтак
зазначення у висновку про те, що
підприємство протягом січня-липня 2009
року здійснювало поставку
несільськогосподарських товарів у
об'ємах 100% не відповідає дійсності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що спеціалізоване
комунальне підприємство «Райліс»
24.03.1995 року зареєстроване як юридична
особа, згідно довідки № 22-358 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України від 12.02.2004 року
основними видами діяльності позивача
за КВЕД є: 02.02.0 надання послуг у
лісовому господарстві, 02.01.1
лісівництво та лісозаготівля, 02.01.2
одержання продукції лісового
господарства, 20.30.0 виробництво
теслярських та столярних виробів, 51.53.1
оптова торгівля лісоматеріалами, 51.70.0
інші види оптової торгівлі.

Згідно з копією свідоцтва про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість № 100196765 НБ № 017103
позивач зареєстрований платником
податку на додану вартість з 01.10.1997
року, а з 01.01.2009 року суб'єктом
спеціального режиму оподаткування.

Згідно до висновку комісії з
інвентаризації платників ПДВ про
виключення з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування
позивач не відповідає критеріям
встановленим у п. 8№.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 року №168/97-ВР, внаслідок чого
підлягає виключенню з реєстру
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, дійшов висновку
про те, що позивач виходячи з
затверджених видів діяльності повинен
оподатковуватись податком на додану
вартість поза межами спеціального
режиму оподаткування у
загальновстановленому порядку. Таких
висновків суд першої інстанції дійшов
виходячи з основних видів діяльності
СКП «Райліс» за КВЕД згідно з довідкою
№22-358 від 12.02.2004 про включення
підприємства до ЄДРПОУ.

При цьому суд першої інстанції вважає,
що відповідно до вказаної довідки
позивач не здійснює видів діяльності,
які визначені пп. 8№.15.3 п. 8№.15 Закону
України «Про податок на додану
вартість», зокрема у сфері лісового
господарства (лісництва):

а) залісення, вирощування і догляд за
деревами або чагарниками чи
вирубування дерев та/або чагарників;

б) збирання дикорослих грибів та ягід,
інших дикорослих рослин, їх обробка та
консервація;

Також суд першої інстанції виходив з
того, що Постанова Кабінету Міністрів
України №23 від 21.01.2009 «Про затвердження
переліку видів діяльності, на які
поширюються норми статті 8№ Закону
України «Про податок на додану
вартість», якою визначено Перелік
видів діяльності у сфері лісового
господарства, на які поширюються норми
статті 8№ Закону, набрала законної сили
з моменту її опублікування з 02.02.2009,
тоді як позивач зареєстрований як
суб'єкт спеціального режиму
оподаткування з 01.01.2009, тобто до
затвердження відповідного переліку.

Крім того, суд першої інстанції
послався на те, що лісові ресурси
згідно з товарною номенклатурою не є
окремою позицією в УКТ ЗЕД і не можуть
класифікуватися як
сільськогосподарські товари. При цьому
окремі продукти, що отримуються
внаслідок життєдіяльності лісових
ресурсів та їх обробки та переробки,
класифікуються за окремими позиціями
УКТ ЗЕД і відносяться як до груп 1-24 УКТ
ЗЕД, так і до інших груп.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
приймаючи нове судове рішення про
задоволення позову, виходив з того, що
свідоцтво про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість №100196765 НБ№ 017103, відповідно до
якого позивач зареєстрований
платником податку на додану вартість з
01.10.1997, а з 01.01.2009 суб'єктом спеціального
режиму оподаткування, починає свою дію
з 10.02.2009 року, тобто після набрання
Постановою КМУ №23 від 21.01.2009 законної
сили.

Суд апеляційної інстанції взяв до
уваги наявну у справі бухгалтерську
довідку №54 від 13.10.2009, відповідно до
якої виробництво та реалізація
продукції по СКП «Райліс» за 12 місяців
складає 1273929 грн., з них 95 % продукції за
КВЕД 02.01.1 «лісівництво та
лісозаготівлі», а саме лісозаготівля,
рубання лісу та виробництво ділової
деревини, такої як колоди, жердини,
одержання паливної деревини і дійшов
висновку, що в сфері лісового
господарства спеціальним режимом
використання можуть користуватися
підприємства, які провадять діяльність
в сфері «лісівництва та
лісозаготівлі»- код 02.01 за КВЕД, наявний
у позивача у довідці про включення до
ЄДРПОУ, тому на думку колегії суддів
апеляційного суду позивач відноситься
до суб'єктів спеціального режиму
оподаткування.

Однак, суд касаційної інстанції не може
визнати обґрунтованими оскаржувані
судові рішення, оскільки суди
попередніх інстанцій не дослідили всіх
істотних обставин у справі для
визначення ознак, за якими
підприємство може використовувати
спеціальний режим оподаткування
податком на додану вартість.

Спеціальний режим оподаткування
діяльності у сфері сільського і
лісового господарства та рибальства
визначено Законом України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР,
який був чинним в період виникнення
спірних правовідносин (далі - Закон №
168/97-ВР).

Статтею 8№ Закону № 168/97-ВР встановлено,
що спеціальний режим оподаткування
може обрати сільськогосподарське
підприємство, яке проводить
підприємницьку діяльність, зокрема, у
сфері лісового господарства.

Відповідно до п. 8№.2. ст. 8№ Закону
№168/97-ВР згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів
(послуг), не підлягає сплаті до бюджету
та повністю залишається у
розпорядженні такого
сільськогосподарського підприємства
для відшкодування суми податку,
сплаченої (нарахованої) постачальнику
на вартість виробничих факторів, а за
наявності залишку такої суми податку -
для інших виробничих цілей.

Відповідно до п. 8№.6. ст. 8№ Закону
№168/97-ВР сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є поставка вироблених
(наданих) ним сільськогосподарських
товарів (послуг) на власних або
орендованих виробничих потужностях, в
якій питома вага вартості
сільськогосподарських товарів (послуг)
становить не менше 75 відсотків
вартості всіх товарів (послуг),
поставлених протягом попередніх
дванадцяти послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Відповідно до п. 8№.7. ст. 8№ Закону
№168/97-ВР сільськогосподарськими
вважаються товари, зазначені у групах 1
- 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України
«Про Митний тариф України», якщо такі
товари вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються) безпосередньо
платником податку - суб'єктом
спеціального режиму оподаткування
(крім придбання таких товарів у інших
осіб), а також продукти обробки
(переробки) таких товарів, які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Відповідно до пп. 8№.15.3. п. 8№.15. ст. 8№
Закону №168/97-ВР діяльність у сфері
лісового господарства (лісництва):

а) залісення, вирощування і догляд за
деревами або чагарниками чи
вирубування дерев та/або чагарників;

б) збирання дикорослих грибів та ягід,
інших дикорослих рослин, їх обробка та
консервація;

Відповідно до пп. 8№.15.7. п. 8№.15. ст. 8№
Закону №168/97-ВР виходячи з норм цього
пункту, Кабінет Міністрів України
визначає та оприлюднює повний перелік
видів діяльності, на які поширюються
норми цієї статті, згідно з
Національним класифікатором України
«Класифікація видів економічної
діяльності», затвердженим відповідно
до Закону України «Про
стандартизацію».

Кабінет Міністрів України постановою
№23 від 21.01.2009 затвердив Перелік видів
діяльності, на які поширюються норми
статті 8№ Закону України «Про податок
на додану вартість» (далі - Перелік).

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку, що для підприємств, які
здійснюють діяльність у сфері лісового
господарства, спеціальний режим
оподаткування на час виникнення
спірних відносин поширювався на
операції, що здійснюються в межах видів
діяльності, передбачених Законом №
168/97-ВР та Переліком, в результаті яких
відбувається поставка
сільськогосподарських товарів, що
відповідають визначенню, наведеному у
пункті 8№.7 статті 8№ Закону № 168/97-ВР.

Своєю чергою, до сільськогосподарських
товарів належать товари, зазначені у
групах 1 - 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом
України «Про Митний тариф України»,
безпосередньо вирощені (тощо)
платником податку - суб'єктом
спеціального режиму оподаткування, а
також продукти обробки (переробки)
таких товарів.

Зважаючи на викладене, для правильного
вирішення даної справи слід з'ясувати
та встановити найменування вироблених
та реалізованих позивачем товарів, чи є
поставлені позивачем товари товарами,
які могли бути витраченими на
здійснення операцій з переробки
товарів, тобто основними товарами, які
могли бути переробленими, обробленими,
чи є такі товари продуктами переробки
перших.

У разі, якщо такі товари були основними
товарами, які могли бути переробленими,
обробленими, то слід встановити до якої
групи за УКТ ЗЕД згідно із Законом «Про
митний тариф України» вони належать. У
разі якщо поставлені товари є
продуктами переробки, слід встановити
до якої групи товарів належать основні
товари, з яких утворились такі продукти
переробки.

При цьому слід врахувати, що до групи 06
УКТ ЗЕД «Живі рослини та продукти
квітництва» під кодом «дерева
лісові» «інші», згідно із п.1. Примітки
до групи 06 за умови дотримання
винятків, що зазначені в другій
частині товарної позиції 0601,
відносяться тільки живі дерева та
рослини, живі дерева та рослини,
включаючи розсаду овочів, які
поставляються з парників, оранжерей чи
розсадників для висадки чи
декоративних цілей.

У разі, коли неможливо визначити код
товарів, з яких утворилися поставлені
продукти їх переробки (обробки), слід
визначати код товарів, до яких належать
останні і у разі, якщо вони не належать
до груп 1 - 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом
України «Про Митний тариф України»,
такі товари не є
сільськогосподарськими.

Суд касаційної інстанції зауважує, що
матеріали справи не містять доказів
того, до якого коду УКТ ЗЕД належать
вироблені позивачем товари, в той час
як в апеляційній скарзі на постанову
суду першої інстанції позивач вказує,
що підприємство вирощує «дерева
лісові», які відносяться до групи 06 УКТ
ЗЕД під кодом 0602 90 41 00 і в результаті
переробки «дерев лісових» отримує
ділову деревину та паливну деревину,
однак доказів на підтвердження
зазначеного не надає, а суд апеляційної
інстанції це питання не дослідив.

Відсутність у матеріалах справи
доказів належності вироблених
позивачем товарів до товарних груп 1-24
УКТ ЗЕД унеможливлює вирішення питання
про віднесення цих товарів до
сільськогосподарських.

Отже, під час нового розгляду справи
судам слід встановити, чи здійснювало
підприємство поставку ділової та
паливної деревини, отриманих внаслідок
життєдіяльності лісових ресурсів та їх
обробки, що належать до товарних груп
1-24 УКТ ЗЕД та відповідно чи є вони
сільськогосподарськими товарами.

Крім того, під час нового розгляду
справи судам слід проаналізувати інші
обставини, про які вказує позивач, але
вони залишились без належної правової
оцінки судів.

Так, зокрема, суди попередніх інстанцій
не проаналізували та не надали оцінки
таким обставинам, як фактичні підстави
надання позивачу статусу
сільськогосподарського підприємства,
яке може користуватися спеціальним
режимом оподаткування податком на
додану вартість; дата видачі
відповідного свідоцтва, дата
реєстрації позивача як суб'єкта
спеціального режиму оподаткування та
дата початку дії свідоцтва; фактичні
підстави для складання спірного
висновку про виключення позивача з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування та що саме вплинуло на
складання оспорюваного позивачем
висновку; чи аналізувались
відповідачем під час складання
спірного висновку критерії та ознаки,
за умови дотримання яких підприємство
набуло відповідного статусу і що
змінилось на момент виключення
позивача з відповідного реєстру.

Обставини справи свідчать про те, що
висновок про виключення позивача з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування підписаний старшим
державним податковим
ревізором-інспектором відділу
оподаткування юридичних осіб і
адресований комісії з інвентаризації
платників ПДВ.

Однак, поза увагою судів залишились
обставини щодо форми та порядку
складання оспорюваного висновку. Суди
не з'ясували, чи є такий висновок
рішенням суб'єкта владних повноважень,
що породжує для платника податку
конкретні правові наслідки.

Суди не дослідили та встановили факту
виключення позивача з реєстру
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування, дати такого виключення,
проте ці обставини мають суттєве
значення для правильного вирішення
заявлених позовних вимог.

Порушення судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору,
згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення і направлення справи на новий
розгляд.

При новому розгляді справи судам слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, належним
чином їх оцінити, вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правові норми
слід застосувати до спірних
правовідносин.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Черкаському районі
Черкаської області задовольнити
частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 06.11.2009

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до Черкаського окружного
адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун