Справа № 2а-842/10/0670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/24186/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргуДержавної податкової
інспекції у м.Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 27.10.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011

у справі№ 2а-842/10/0670

за позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
м.Житомирі,

проскасуванняподаткового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27.10.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011,позов задоволено. Визнано
нечиннимподаткове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Житомирі№
/0 від 05.02.2010.

Державна податкова інспекція у
м.Житомиріподала касаційну скаргу, в
якій просить скасувативказані судові
рішеннята ухвалити нове судове рішення
про відмову в задоволенні позову,
мотивуючи скаргу доводами
правомірності прийняття оспорюваного
позивачем податкового
повідомлення-рішення. ДПІ зазначає про
встановлені камеральною перевіркою
факти порушення податкового
законодавства при перенесенні до р.23.2
декларації з ПДВ за грудень 2009 року
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду в сумі 321
933, 00 грн., якийзменшено актом
попередньої податкової перевірки,
результати якої оскаржуються в суді.

Позивач своїм правом на подачу суду
касаційної інстанції заперечень на
касаційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Суди попередніх судових інстанцій
встановили, що 01.02.2010 працівниками ДПІ у
м.Житомирі проведена документальна
невиїзна перевірка податкової
декларації з податку на додану
вартість приватного підприємця ОСОБА_2
за грудень 2009 року, в результаті якої
складено акт №559/17-2 від 01.02.2010. За
висновками перевірки відповідач
дійшов висновку про збільшення суми,
яка за результатами звітного періоду
підлягає сплаті платником податку до
бюджету на 2381 грн., та зменшення суми, що
підлягає зарахуванню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на 318770 грн.

На підставі вказаного акту
податковимповідомленням-рішенням№/0 від 05.02.2010позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 2381 грн. та
застосовано штрафні санкції в сумі 119
грн.

Підставою для висновків податкового
органу про визначення позивачу
податкового зобов'язання було
неправомірне перенесення до
декларації за грудень 2009 року по рядку
« 23» залишку від'ємного значення
податку на додану вартість, зменшеного
актом планової виїзної перевірки
№4573/17-1 від 28.07.2009.

Судамипопередніх інстанцій
встановлено, що в основу висновків
попередньої планової виїзної
перевірки податковий орган
безпідставно поклав факти про
порушення позивачем пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» при формуванні податкового
кредиту за липень 2007 року в сумі 378748,00
грн. при включенні до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
який позивач сплатив при придбанні
магазину, а також в лютому 2009 року на 2000
грн., в березні 2009 року на 4945 грн. по
товарах, які частково
використовувались в оподатковуваних
операціях, а частково ні.Так,
постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 07.10.2009,
залишеною без змінухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.09.2010, скасоване податкове
повідомлення-рішення № /0 від
29.07.2009 про визначення позивачу
податкового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 65240,40 грн. (за основним
платежем в сумі 43865,00 грн. та штрафними
санкціями на 21375,40 грн.), в основу якого
було покладено висновки акту планової
виїзної перевірки №4573/17-1 від 28.07.2009.

Ухвалюючи судові рішення по справі,
суди попередніх інстанцій зазначили,
що не потребують доказування висновки
про правильність віднесення позивачем
до складу податкового кредиту за
липень 2007 року ПДВ на суму 378748,00 грн., що
слідують з судового рішення, що набрало
законної сили, що в свою чергу дало
підстави судам попередніх судових
інстанцій стверджувати про
незаконність оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

Суд касаційної інстанції вважає
за правильне погодитися з висновками
судів попередніх судових інстанцій про
протиправність прийнятого податковим
органом податкового
повідомлення-рішення, що має наслідком
його скасування,але при цьому виходить
з таких мотивів.

Правовою підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення ДПІ зазначила
порушення ст.7 п.2 пп.1, ст.7 п.2 пп.3, ст.7 п.4
пп.1, ст.7 п.5 пп.1 Закону України «Про
податок на додану вартість».

Вказана відповідачем нумерація
підпунктів і пунктів статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в спірному податковому
повідомленні-рішенні не дає суду
касаційної інстанції безпосереднього
уявлення про те, які саме норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» на думку податкового органу
порушені позивачем.

В той же час у висновках акту
документальної невиїзної перевірки
податкової декларації з податку на
додану вартість суб'єкта господарської
діяльності ОСОБА_2 (за грудень 2009 року)
№559/17-2 від 01.02.2010 податковий орган
вказує на порушення пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до пп.7.7.1. п.7.1 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 (який був
чинним в період виникнення спірних
правовідносин) сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Встановлені судами попередніх
судових інстанцій обставини справи
свідчать про те, що до висновківпро
порушення позивачем податкового
законодавства, що призвелодо
визначення спірного податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 2381,00 грн.,
зафіксованого актом камеральної
перевірки податкової декларації з
податку на додану вартість за грудень
2009 року, податковий орган прийшов,
використовуючи висновки попередньої
податкової перевірки позивача згідно
акту планової виїзної перевірки №4573/17-1
від 28.07.2009.

Суд касаційної інстанції
зазначає, що суди попередніх інстанцій
правильно встановили обставини справи
щодо судового рішення в іншій
адміністративній справі, що набрало
законної сили, яке має безпосереднє
значення для розгляду справи, але при
цьомусуди попередніх інстанцій не
зробили висновків про те, яким саме
чином обставини, встановлені в іншій
справі, вплинули на зміст спірних
правовідносин і яким чином податковий
орган визначив спірну суму податкового
зобов'язання до сплати.

Обставини розглядуваної справи
свідчать про те, що встановлені
перевіркою та зафіксовані актом №559/17-2
від 01.02.2010порушення пп.7.7.1. п.7.1 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» дійсно пов'язані із
наслідками попередньої податкової
перевірки позивача.

Суд касаційної інстанції вважає
за необхідне зазначити, що фактичною
підставою для нарахування позивачу
податкового зобов'язання у сумі 2381,00
грн. стало від'ємне значення податку на
додану вартість попереднього звітного
періоду, залишок якого включений
позивачем до рядку 23 податкової
декларації за грудень 2009 року у сумі
318770,00 грн.

При цьому податковий орган, не
встановивши порушень при розрахунках
позивачем рядку 18 податкової
декларації за грудень 2009 року у сумі
2381,00 грн., яка є різницею між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту з ПДВ поточного
звітного податкового періоду, збільшив
суму, що за результатами звітного
періоду підлягає сплаті до бюджету
саме у розмірі 2381,00 грн.

Судова колегія суду касаційної
інстанції зазначає, що в акті перевірки
не встановлено методології проведення
розрахунків, які дали підстави
відповідачу для висновків про
збільшення суми, яка за результатами
звітного періоду підлягає сплаті
платником податку до бюджету на 2381 грн.
та зменшення суми, що підлягає
зарахуванню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на 318770 грн.

Натомість, в акті перевірки фактично
надається правова оцінка
господарським правовідносинам
позивача за висновками додержання
вимог податкового законодавства
попередньої його перевірки.

Сума податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду,
вказується в рядку 27 декларації і є
різницею рядків 20 та 23 податкової
декларації з ПДВ.

Аналіз податкової декларації позивача
з ПДВ за грудень 2009 року свідчить, що
позивач не визначив суму податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду
(рядок 27).Виходячи з методології
розрахунків позивача такий розрахунок
є правильним, оскільки з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду, що
включається до складу податкового
кредиту поточного звітного
податкового періоду (рядок 23), який
визначений позивачем у розмірі 318770,00
грн. та позитивним значенням різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного податкового періоду (рядок 20),
який обрахований позивачем у сумі 2381,00
грн., рядок 27 декларації має від'ємне
значення (2381,00 - 318770,00).

Касаційний суд вважає, що
висновки податкового органу про
донарахування податкового
зобов'язання з ПДВ саме у розмірі 2381,00
грн. дійсно засновані на зменшенні
податковим органом суми, що підлягає
зарахуванню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду у сумі 318770,00 грн., про що
вказали суди попередніх судових
інстанцій, але фактично сума
зобов'язання, яка підлягає сплаті до
бюджету обрахована податковим органом
як різниця рядків 20 та 23податкової
декларації з ПДВ лише з урахуванням
безпідставного зменшення податковим
органом суми, що підлягає зарахуванню
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду на
318770,00 грн., тому в результаті
арифметичних розрахунків відповідач
незаконно обрахував суму до сплати в
бюджет у розмірі 2381,00 грн.

Отже, суд касаційної інстанції
зазначає, що суди попередніх судових
інстанцій правильно вказали на
безпідставність врахування податковим
органом результатів попередньої
податкової перевірки, але не з'ясували,
що необґрунтованість визначення
оспорюваного позивачем податкового
зобов'язання у сумі 2381,00 грн. лише
випливає з незаконності використання
податковим органом результатів
попередньої податкової перевірки, в
той час як збільшення суми, що за
результатами звітного періоду
підлягає сплаті до
бюджету,безпідставно базується на її
розрахунку податковим органом лише з
урахуванням зменшення суми, що
підлягає зарахуванню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду на 318770,00 грн.

Однак відсутність належного
обґрунтування судами попередніх
інстанцій впливу обставин,
встановлених в іншій справі, на зміст
спірних правовідносин, не призвело до
неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене та беручи до
уваги, що наявні у справі матеріали є
достатніми та не потребують їх
додаткового встановлення, а доводи
касаційної скарги не дають підстав для
спростування висновків судів
попередніх судових інстанцій, судова
колегія суду касаційної інстанції
вважає за правильне касаційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргуДержавної податкової
інспекції у м.Житомирізалишити без
задоволення, а постановуЖитомирського
окружного адміністративного суду від
27.10.2010 та ухвалуКиївського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2011- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун