Справа № 826/14935/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2014 року 09:19
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: головуючого судді
Кармазіна О.А., при секретарі судового
засідання Тимчук М.Д.,
за участю представників сторін:
від заявника: Трещов А.О. (довіреність
від відповідача: не з'явився (просив
розглядати справу за його відсутності)
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дієса»до:Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Хмельницькій областіпро:скасування
постанови про накладення стягнень № 12
від 28.01.2014, а також визнання
протиправними дії по проведенню
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Дієса» з
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Хмельницькій
області, в якому позивач просить:
- визнати дії Інспекції при
проведенні позапланової перевірки
магазину ТОВ «Дієса» за адресою м.
Хмельницький, вул. М.Рибалка, 2А в ТЦ
«Оазис» протиправними;
- скасувати винесену Інспекцією
постанову № 12 від 28.01.2014 р. про
накладення стягнень передбачених ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» на ТОВ «Дієса» в сумі 18 693
В обґрунтування позову позивач
зазначає, що відповідачем проведена
перевірка та за її результатами
складено акт перевірки. На підставі
акту перевірки прийнято спірну
постанову про накладення штрафу. Дії
Інспекції були оскаржені в
адміністративному порядку та 25.08.2014 р.
отримано відповідь яким скаргу
залишено без задоволення та
запропоновано звернутися до суду.
Позивач не погоджується із спірним
рішенням та зазначає про
безпідставність проведення перевірки
на підставі звернення Спілки захисту
прав споживачів у Солом'янському
районі м. Києва від 26.11.2013 р. № 405/01-01 на
підставі якого Держспоживінспекцією
надано згоду на проведення перевірки.
Вказує на неотримання направлення на
проведення перевірки.

Окрім того, позивач вважає такими, що не
відповідають дійсності висновки акту
перевірки. Позивач, зокрема, зазначає,
що всі вироби забезпечуються
необхідною інформацією та документами.

Виходячи з наведеного позивач просить
задовольнити позов.

Ухвалою судді від 01.10.2014 р. відкрито
провадження у справі та розгляд справи
призначено на 28.10.2014 р. Позивачу
запропоновано надати наявні документи
та пояснення, які мають значення для
розгляду справи. Копія ухвали отримана
позивачем 056.10.2014 р., тобто з дотриманням
строку, встановленого ч. 3 ст. 35 КАС
України.

В ухвалі про відкриття провадження у
справі суд звернув увагу осіб, які
беруть участь у справі, що відповідно
до ч. 2 ст. 114 КАС України у разі
несвоєчасного надання витребуваних
судом доказів та пояснень (без поважних
причин), справу може бути вирішено на
підставі наявних доказів відповідно до
ч. 6 ст. 71 КАС України.

Відповідач проти позову заперечив,
надавши письмові заперечення від 06.10.2014
р. № 04-10/1699 та зазначивши про
обґрунтованість висновків перевірки, а
відтак, про законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Відповідач окремо заявив про розгляд
справи за відсутності його
представника, що відповідно до
положень ч. 4 ст. 122 КАС України є
підставою для розгляду справи за
відсутності відповідача.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши представника
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Хмельницькій області
проведено перевірку дотримання
законодавства про захист прав
споживачів у магазині ТОВ «Дієса»
«Ельдорадо» у м. Хмельницькому (ТЦ
«Оазис»).

За результатами перевірки складено акт
від 02.12.2013 р. № 0512. Директором магазину
вчинено напис про відсутність
зауважень до перевірки. У той же час
зазначено про незгоду з висновками
акту перевірки із зазначенням, що
документи були надані, порушення
законодавства відсутні. Від суб'єкта
господарювання у розділі 2 акту
зазначено про пред'явлення посвідчення
(направлення), службового посвідчення,
надання копії направлення, внесення
запису до відповідного журналу. Крім
того від суб'єкта господарювання
зазначено, що під час перевірки
з'ясовувалися лише ті питання,
необхідність яких стала підставою для
здійснення цього заходу та у
направленні зазначено питання, що є
підставою для здійснення такої
перевірки.

Як вбачається з акту перевірки та
матеріалів справи, вона проведена на
підставі згоди Держінспекції України з
питань захисту прав споживачів від
26.11.2013р. № 03/7-11210-2013, яке прийнято у
зв'язку із звернення Спілки захисту
прав споживачів Солом'янського району
м. Києва від 405/01-01 від 26.11.2013 р. Вказана
згода спрямована підлеглим Інспекціям
із листом від 26.11.2013 р. № 5445-2-7/7.

Перевірка проводилась на підставі
направлення № 02-28/556 від 02.12.2013 р.
Вказане направлення пред'явлено
директору магазину та супервайзеру
(адміністратору торгового комплексу)
02.12.2014 р. із отриманням ними копій
направлення, що спростовує доводи
позивача відносно зворотного.

В контексті наведеного слід зазначити,
що відповідно до постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.05.2014 р. у справі № 826/18856/13-а за
позовом ТОВ «Дієса» до Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів (далі - Держінспекція)
та її територіальних відділень в
областях (у т.ч. до відповідача по даній
справі) про визнання протиправними
(незаконними) та скасування
вищезгаданої згоди Держінспекції, про
визнання протиправними та скасування
направлень на проведення перевірки,
про визнання незаконними дій посадових
осіб Інспекцій щодо проведення
перевірки на підставі звернення Спілки
захисту прав споживачів Солом'янського
району м. Києва, у задоволенні позову
відмовлено.

Виходячи із змісту судового рішення,
позивач просив скасувати, зокрема,
згоду Держспоживінспекції, на підставі
якої проводилась перевірка та яка була
надана на підставі вищезгаданого
звернення Спілки захисту прав
споживачів Солом'янського району м.
Києва від 405/01-01 від 26.11.2013 р.,
направлення на перевірки, у т.ч.
вищезгадане, що стосується проведення
перевірки позивача, за результатами
якої було прийнято оскаржуване
рішення.

Судом у вказаному рішенні зазначено, що
Держінспекція у відповідності з
вимогами ст. 6 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» та п/п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 24
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції», порушення порядку надання
згоди на проведення перевірки судом не
встановлено, перевірка була призначена
у відповідності з встановленими
вимогами, судом не встановлено
порушень вимог законодавства при
здійсненні проведення перевірки
позивача, у зв'язку з чим, як зазначив
суд, підстави для визнання
оскаржуваних дій посадових осіб
територіальних органів Держінспекції
щодо проведення перевірки магазинів
торгівельної мережі ТОВ «Дієса»
відсутні.

В контексті наведеного, суд зазначає,
що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відтак, враховуючи наведене у
сукупності у суду не має підстав для
визнання протиправними дій Інспекції
при проведенні перевірки.

Водночас слід зазначити, що згідно з
Актом перевірки встановлено
реалізацію товарів 13 найменувань, що
реалізовувались без наявності
документів, що засвідчують якість
товарів - якісних посвідчень чи інш., що
відображено у п. 1 - п. 13 таблиці № 7 до
акту перевірки. Наведене за висновком
Інспекції є порушенням вимог п. 17
постанови КМ України № 833 від 15.06.2006 р.

Крім того, в акті перевірки
зазначається, що в реалізації
знаходяться непродовольчі товари 13
найменувань (п. 1 - п. 13 табл. № 7 до акту
перевірки) без необхідної, доступної,
достовірної інформації про продукцію:
частина без інформації про назву
виробника та його місцезнаходження,
частина без дати виготовлення (п. 2
розділу 1 акту перевірки). Згідно із
додатком до акту наведені обставини
встановлені відносно пральних машин (п.
1 - 10) та телевізорів (п. 11 - п. 13 за
переліком у додатку) торгових марок
іноземних виробників. У додатку
зазначена вартість товарів, первинні
документи на оприбуткування товару,
копії яких залучено до матеріалів
справи.

За висновком Інспекції наведене є
порушенням п. 21 Порядку, п. 1.6. Правил
роздрібної торгівлі непродовольчими
товарами, ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Виявлені порушення, як зазначено в акті
перевірки, тягнуть за собою
відповідальність згідно з п. 7. ч. 1 ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів».

28 січня 2014 року Інспекцією прийнято
постанову № 12 про накладення стягнень,
яка прийнята на підставі вищезгаданого
акту перевірки. В акті відображено т
перелік продукції, її вартість. Згідно
із зазначеною постановою накладено
штраф у розмірі 30% вартості продукції, а
саме 18 693,23 грн. за реалізацію продукції
без необхідної, доступної, достовірної
та своєчасної інформації (без
інформації про дату виготовлення та
виробника; без інформації про
виробника та його місцезнаходження).
Постанова прийнята на підставі ст. 23 і 26
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Власне математичні розрахунки розміру
штрафу позивачем не оскаржуються.

Вирішуючи з урахуванням наведеного
спір по суті, суд виходить з наступного.

Пунктом 4. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживачі під
час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на, зокрема: необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію про продукцію, її кількість,
якість, асортимент, а також про її
виробника (виконавця, продавця).

Частиною 1 ст. 15 цього Закону
встановлено, що споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 6-1) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності. 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Пунктом 21 Порядку провадження
торговельної діяльності та правила
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів, затвердженого
постановою КМ України від 15 червня 2006 р.
№ 833, встановлено, що суб'єкт
господарювання зобов'язаний, зокрема:

- надавати споживачеві (покупцеві)
у доступній формі необхідну,
достовірну та своєчасну інформацію про
товари;

- усіляко сприяти споживачеві
(покупцеві) у вільному виборі товарів і
додаткових послуг, на його вимогу
провести перевірку якості, безпеки,
комплектності, міри, ваги та ціни
товарів з наданням йому
контрольно-вимірювальних приладів,
документів, які підтверджують якість,
безпеку, ціну товарів.

При цьому, пунктом 16 Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами, які
затверджені наказом Мінекономіки від 19
квітня 2007 р. № 104, здійснюючи продаж
непродовольчих товарів вітчизняного
та іноземного виробництва, працівники
суб'єкта господарювання зобов'язані
надати споживачам необхідну,
достовірну та своєчасну інформацію про
товари в супровідній документації, що
додається до продукції, на етикетці, а
також маркуванням чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів товарів, яка має містити:
назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинні відповідати
вітчизняні товари; дані про основні
властивості товару; відомості про
вміст шкідливих для здоров'я речовин,
які встановлені нормативно-правовими
актами, та застереження щодо
застосування окремих товарів, якщо
такі застереження встановлені
нормативно-правовими актами; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
товару; дату виготовлення; відомості
про умови зберігання; гарантійні
зобов'язання виробника (виконавця);
правила та умови ефективного і
безпечного використання товару; строк
придатності (строк служби) товару,
відомості про необхідні дії споживача
після його закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Стосовно товарів, які підлягають
обов'язковій сертифікації, споживачу
повинна надаватись інформація про їх
сертифікацію.

Стосовно товарів, які за певних умов
можуть бути небезпечними для життя,
здоров'я споживача та його майна,
навколишнього природного середовища,
виробник (виконавець, продавець)
зобов'язаний довести до відома
споживача інформацію про такі товари і
можливі наслідки їх споживання
(використання).

Слід додати, що відповідно до положень
пункту 7 Порядку гарантійного ремонту
(обслуговування) або гарантійної
заміни технічно складних побутових
товарів, затвердженого постановою КМ
України від 11 квітня 2002 р. № 506,
необхідна, доступна та достовірна
інформація про товари, які підлягають
гарантійному ремонту (обслуговуванню)
або гарантійній заміні, доводиться
виробником (продавцем) до відома
споживача в експлуатаційних
документах, що додаються виробником до
товару. До експлуатаційних документів
належать текстові, графічні
конструкторські документи, які окремо
або разом дають можливість
ознайомитися із споживчими
властивостями товару і в яких
визначаються правила його
експлуатації, зокрема технічний
паспорт чи інший документ, що його
замінює.

Пунктом 8 цього Порядку також
передбачено, що експлуатаційні
документи повинні відповідати ГОСТу
2.601-95 "Эксплуатационные документы" і
вимогам цього Порядку.

На товари іноземного походження, що
ввозяться в Україну, експлуатаційні
документи повинні бути виконані
державною мовою та мовою держави
походження товару.

В експлуатаційних документах
зазначаються: найменування товару;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинен відповідати товар
(у тому числі іноземного походження);
основні споживчі властивості товару;
заводський номер товару; дата
виготовлення товару; гарантійні
зобов'язання виробника (продавця), у
тому числі гарантійний термін
зберігання та гарантійний термін
експлуатації товару; правила та умови
ефективного і безпечного використання
товару; термін служби (придатності)
товару, відомості про дії споживача
після його закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та адреса
виробника і підприємства, яке виконує
його функції щодо виконання вимог
споживача, а також проводитиме
гарантійний ремонт (обслуговування)
або гарантійну заміну; інформація
стосовно товару, який за певних умов
може справляти небезпечний вплив на
життя, здоров'я і майно споживача, та
про можливі наслідки такого впливу;
відмітка щодо повірки (для засобів
вимірювальної техніки, які згідно із
Законом України "Про метрологію та
метрологічну діяльність" підлягають
державному метрологічному нагляду).

Водночас, згідно із п. 5. ч. 1 ст. 21
вищезгаданого Закону, крім інших
випадків порушень прав споживачів, які
можуть бути встановлені та доведені
виходячи з відповідних положень
законодавства у сфері захисту прав
споживачів, вважається, що для цілей
застосування цього Закону та
пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо: будь-яким чином (крім
випадків, передбачених законом)
обмежується право споживача на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про відповідну продукцію.

У взаємозв'язку з наведеним пунктом 7 ч.
1 ст. 23 Закону України «Про захист прав
споживачів» встановлено, що у разі
порушення законодавства про захист
прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за:
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

В контексті наведеного, суд також
зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 71 КАС кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст. 72 цього
Кодексу.

В даному випадку, враховуючи зміст Акту
перевірки, який є носієм доказової
інформації та містить повну та
деталізовану інформацію про виявлені
недоліки/порушення, позивачем у свою
чергу під час розгляду справи не надано
належних та допустимих доказів на
спростування висновків Акту перевірки.

Зокрема, не дивлячись на те, що
перевірка проводилась у грудні 2013 року
та відповідно до ухвали суду про
відкриття провадження у справі від
позивача витребовувались матеріали на
підтвердження позовних вимог, а
сторони були попереджені, що у разі
несвоєчасного надання витребуваних
судом доказів справу може бути
вирішено на підставі наявних доказів,
позивачем, однак, не надано супровідної
документації на товар та/або
результатів фото-фіксації під час
перевірки, документальних
підтверджень наявності наочної
інформації про товар (в контексті
встановлених під час перевірки
порушень), відомості з яких би
спростовували висновки Акту перевірки.

Слід окремо додати, що будь-які
документи на спростування висновків
акту перевірки не надавалися позивачем
і до його скарги від 26.03.2014 р. до
Держспоживінспекції.

Таким чином, доводи позивача на
спростування висновків акту перевірки
не знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

У той же час, під час розгляду справи
позивачем заявлено клопотання про
подальше надання результатів
фото-фіксації, інших матеріалів, які, як
зазначає позивач, спростовують
висновки акту перевірки. Однак,
позивачем не наведено обставин
неможливості надання цих документів у
судове засідання та не надано доказів
на підтвердження наявності таких
обставин, які б свідчили про наявність
непереборних обставин (поважних
причин) ненадання цих документів до
судового засідання та неможливість
формування відповідного пакету
документів з грудня 2013 року (період
проведення перевірки). Враховуючи
наведене, строки розгляду справи, а
також те, що вказані дії по суті
спрямовані на затягування розгляду
справи у встановлені строки, судом
відмовлено у задоволенні клопотання
про відкладення розгляду справи та
справу розглянуто на підставі наявних
матеріалів справи.

Враховуючи наведене у сукупності та на
підставі наявних матеріалів справи,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для висновку щодо
протиправності оскаржуваного рішення
про застосування до позивача штрафних
санкцій, розмір яких визначений в
межах, визначених вищенаведеною нормою
Закону та математичний розрахунок яких
позивачем не оскаржується.

Наведені позивачем доводи та надані
матеріали не спростовують наведеного
та не доводять зворотного.

З огляду на викладене у сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову та
скасування оскаржуваного рішення, яке
є законними та обґрунтованими, вірним
по суті, а отже, враховуючи відсутність
підстав для висновку про незаконність
проведення перевірки та, відповідно,
відсутність підстав для визнання
протиправними дій Інспекції під час
перевірки та у зв'язку з прийняттям
оскаржуваного рішення, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

При цьому, враховуючи те, що у
задоволенні позову слід відмовити та
беручи до уваги те, що при зверненні з
позовом за майнові вимоги, які загалом
складають 18693,23 грн., позивачем сплачено
судовий збір у загальному розмірі 255,78
грн. (182,70 грн. за майнову вимогу та 73,08
грн. за немайнову), суд зазначає, що
відповідно до положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч.
2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», ст. 87 КАС України з
позивача підлягає стягненню решта суми
судового збору (щодо заявлених
майнових вимог).

Так, загальна ставка судового збору, що
підлягає сплаті відповідно до вказаних
норм та з урахуванням розміру
мінімальної заробітної плати (1218 грн.),
складає мінімальний розмір 1 827 грн. (1,5
розміру мінімальної заробітної плати).
Відтак, враховуючи сплачену позивачем
суму за майновий спір (182,70 грн.) та у
зв'язку з відмовою у задоволенні позову
з позивача підлягає стягненню решта
суми судового збору у розмірі 1644,30 грн.,
яка на підставі ст. 9 вказаного Закону
підлягає зарахуванню до спеціального
фонду Державного бюджету України.

При цьому, виходячи з вимог ч. 3 ст. 258 КАС
України, щодо стягнення судового збору
підлягає видачі виконавчий лист, який
надсилається судом до державної
податкової інспекції.

Керуючись вимогами ч. 2 ст.11, статей 69-71,
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»
(код з ЄДР 36483471; адреса: 03150, м. Київ, вул.
Червоноармійська, 45) відмовити у
повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІЄСА» (код з ЄДР
36483471; адреса: 03150, м. Київ, вул.
Червоноармійська, 45) до спеціального
фонду Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1 644,30 грн.
(одержувач платежу: УДКСУ у Печерському
р-ні м. Києва; код з ЄДР одержувача 38004897;
банк одержувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО:
820019; рахунок 4007, код бюджетної
класифікації 22030001; код ЄДР суду 34414689).
Після набрання постановою суду
законної сили - видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Суддя
О.А. Кармазін