Справа № 810/5836/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5836/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Волков
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 жовтня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева
Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Ковтун
І.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до державного
реєстратора Макарівського районного
управління юстиції Київської області
Живаги Олесандра Васильовича, треті
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання
протиправними дій щодо реєстрації
права власності та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року адміністративний позов ОСОБА_4 до
державного реєстратора Макарівського
районного управління юстиції
Київської області Живаги О.В., треті
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання
протиправними дій щодо реєстрації
права власності та зобов'язання
вчинити певні дії - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 08 травня 2008 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір (з
подальшими змінами до нього),
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 за реєстровим № 957,
відповідно до якого . ОСОБА_4 виступив
майновим поручителем ОСОБА_6 за її
зобов'язаннями перед ОСОБА_3,
передбаченими договором позики від 08
травня 2008 року, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 956, а саме - повернути
ОСОБА_3 позику у сумі 272 700,00 грн., що є
еквівалентом суми 54 000,00 доларів США, у
строк до 08 травня 2010 року.

ОСОБА_4 є власником житлового будинку
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного між гр.
ОСОБА_8 та ОСОБА_4, посвідченого 08 травня
2008 року ОСОБА_7, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу за реєстровим № 947
(реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна в Державному реєстрі
права власності - 8629239).

27 червня 2013 року державний реєстратор
Макарівського районного управління
юстиції Київської області Живага О.В.
прийняв рішення № 3495012 про державну
реєстрацію права власності на вказаний
об'єкт нерухомості за гр. ОСОБА_3

Підставою для прийняття такого рішення
стала заява ОСОБА_3 від 10 червня 2013 року,
реєстр. № 1521555.

Не погоджуючись з таким рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду
з метою його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, п.
5.2.1 Іпотечного договору від 08 травня 2008
року передбачено позасудове
врегулювання питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки, зокрема,
шляхом прийняття предмету іпотеки у
власність іпотекодержателя (із
погашенням іпотекодавцем за рахунок
коштів, отриманих від іпотекодержателя
внаслідок такого прийняття,
зобов'язань за договором позики, або
без проведення погашення у такий
спосіб) у порядку, передбаченому
статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

10 квітня 2013 року приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 від імені ОСОБА_3
надіслала засобами поштового зв'язку
на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_6
повідомлення про намір ОСОБА_3
задовольнити свої вимоги як
іпотекодержателя в разі неповернення
протягом 30 днів з дня отримання заяви
суми боргу.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи, 16
травня 2013 року на адресу приватного
нотаріуса ОСОБА_9 надійшов лист від
позивача, в якому останній посилаючись
на норми Цивільного кодексу України та
сплив строку позовної давності,
відмовився від своїх зобов'язань за
вказаними іпотечними договорами.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
встановлено, що загальна позовна
давність обчислюється тривалістю у три
роки.

З огляду на приписи цивільного
законодавства та враховуючи, те що
строк виконання зобов'язання за
договором позики від 08.05.2008 року
визначений сторонами до 08 травня 2010
року, то колегія суддів вважає
твердження позивача щодо спливу строку
на звернення стягнення на об'єкт
іпотеки безпідставним.

Оцінюючи надані ОСОБА_6 пояснення щодо
виконання нею зобов'язань за договором
позики від 08 травня 2008 року в строк та
наявні в матеріалах справи докази, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку щодо їх необґрунтованості з
огляду на відсутність належних та
допустимих доказів такого виконання.

Згідно з положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 1049
Цивільного кодексу України позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до п. 2 договору позики від 08
травня 2008 року сторони визначили, що
повернення позиченої суми грошей
повинно проходити у м. Києві, про що
позикодавець зобов'язаний видати
позичальнику розписку.

Проте, як встановлено судом та
підтверджується поясненнями
представника ОСОБА_3 розписка про
виконання ОСОБА_6 зобов'язань за
договором позики від 08 травня 2008 року
не видавалася. Вказане ОСОБА_6
спростоване не було.

Що ж стосується тверджень щодо
удаваності Договору позики від 08
травня 2008 року, які були прийняті судом
першої інстанції, то відповідно до
вимог статті 235 ЦК України удаваність
правочину має бути встановлена у
передбаченому законом порядку. Проте,
ані ОСОБА_6, ані позивач доказів на
підтвердження встановлення факту
удаваності договору позики від 08
травня 2008 року суду не надали.

Тому, суд апеляційної інстанції не
приймає пояснення ОСОБА_4 щодо
виконання зобов'язань за договором
позики від 08 травня 2008 року з огляду на
відсутність підтверджень у розумінні
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Як, з'ясувалося судом, внаслідок
невиконання ОСОБА_6 грошових
зобов'язань перед ОСОБА_3 за договором
позики, останній вирішив звернути
стягнення на предмет іпотеки у
позасудовому порядку на підставі
застереження, що міститься в
іпотечному договорі, у зв'язку з чим 10
червня 2013 року звернувся із заявою №
1521555 до державного реєстратора
Макарівського районного управління
юстиції Київської області про
реєстрацію права власності на предмет
іпотеки.

Державним реєстратором Макарівського
районного управління юстиції Живага
О.В. 27 червня 2013 року було прийнято
рішення № 3495012 про реєстрацію права
власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3

17 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Київській області
зі скаргою на дії державного
реєстратора Макарівського районного
управління юстиції.

За результатами розгляду скарги
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у Київській області
листом від 15 жовтня 2013 року № Н-2209/7.1
повідомила позивача, що при проведенні
перевірки порядку виконання заяви
ОСОБА_3 від 10 червня 2013 року № 1521555 щодо
реєстрації за ним права власності на
будинок АДРЕСА_2 встановлено, що
державним реєстратором Живагою О.В.
порушено вимоги наказу Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2013 року №
607/5, відповідно до якого рішення щодо
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, що виникає на підставі
договору іпотеки, що містить
застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя, приймаються
державними реєстраторами прав на
нерухоме майно Укрдержреєстру, до яких
відповідач (Живаго О.В.) не належить.

При цьому, колегія суддів апеляційної
інстанції оцінюючи докази, що
містяться в матеріалах справи
приходить до висновку дотримання
ОСОБА_3 вимог, встановлених
законодавцем для проведення державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.1.5. Договору іпотеки
сторонами, в порядку передбаченому
статтею 36 Закону України «Про іпотеку»,
було досягнуто згоди про позасудове
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 статті 33, статті 36 та
ч. 1 статті 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним необхідно
виходити з того, що з урахуванням цих
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому, в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 Цивільного кодексу
України іпотекодержатель вправі
вимагати застосування його судом, але
не зобов'язаний.

Враховуючи вказане та дійсність
іпотечного договору від 08 травня 2008
року, укладеного між Позивачем та
Третьою особою на стороні Відповідача,
позивач укладаючи спірні договори
проявив свою волю на викладення умов
договору іпотеки у редакції
засвідченій приватним нотаріусом
ОСОБА_7

Окрім цього, укладаючи вказаний
іпотечний договір, ОСОБА_4 засвідчив
серед іншого і те, що предмет іпотеки
належить йому на праві власності, право
якої отримано ним (одноособово) на
правомірних підставах (п. 2.1.1.
іпотечного договору) на підставах,
передбачених чинним законодавством
України, на предмет іпотеки може бути
безумовно і беззаперечно звернене
стягнення (п. 2.1.2. іпотечного договору);
в разі, коли в момент настання терміну
виконання боржником будь-якого
зобов'язання, що випливає з договору
позики, вказане зобов'язання боржником
виконано не буде, а також у разі
виникнення інших підстав для звернення
стягнення на предмет іпотеки,
передбачених цим договором,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки,
реалізувати його відповідно до п. 5
цього договору (п. 2.1.9. іпотечного
договору).

З огляду на вказане випливає, оскільки
ОСОБА_6 станом на 09 травня 2010 року не
виконала взяте на себе зобов'язання та
не повернула ОСОБА_3 грошові кошти,
отримані за договором позики від 08
травня 2008 року, останній набув
беззаперечного права на звернення
стягнення у позасудовому порядку на
спірне домоволодіння як предмет
іпотеки.

Тому, враховуючи те, що відповідно до
статті 331 Цивільного кодексу України,
право власності на нерухому річ
виникає у особи з моменту її державної
реєстрації, ОСОБА_3 правомірно
звернувся до Відповідача за
проведенням відповідних дій.

Відповідно до п. 1.4. Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5
в редакції, чинній на момент укладення
спірного іпотечного договору,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають право власності та інші
речові права на нерухоме майно,
розміщене на території України, що
належить фізичним та юридичним особам,
державі в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Стаття 35 Закону України «Про іпотеку»
визначає, що у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Як встановлено судом, 10 квітня 2013 року
ОСОБА_3 звернувся із заявою до
приватного нотаріуса ОСОБА_9, яка
направила на адресу позивача та
третьої особи на стороні позивача
письмові вимоги щодо виконання
грошових зобов'язань у встановлений
законом строк (стаття 35 Закону України
«Про іпотеку»), виклавши стислий зміст
порушеного зобов'язання, а саме:
«Пропоную Вам добровільно повернути
мені грошові кошти у розмірі, що
зазначений в укладеному нами договорі
позики, посвідченому приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 08 травня
2008 року за реєстровим номером 956 на
протязі 30 (тридцяти) днів з дня
отримання Вами цього повідомлення. У
разі неповернення Вами грошей, мною
буде використане право задовольнити
свої вимоги за рахунок предметів
іпотеки згідно зі статтею 37 Закону
України «Про іпотеку».

Так, відповідно до свідоцтва, виданого
приватним нотаріусом ОСОБА_9, нею 10
квітня 2013 року від імені ОСОБА_3 було
передано поштою ОСОБА_4 на адресою за
місцем його проживання: АДРЕСА_1 та
ОСОБА_6 за місцем її проживання, як
встановлено судом з пояснень
представника ОСОБА_3 станом на момент
направлення вимоги ОСОБА_6 разом зі
своїм чоловіком ОСОБА_11, з яким
перебувала у громадянському шлюбі
проживала у спірному домоволодінні,
заяви щодо повернення грошових коштів
за договором позики.

Відповідно статті 15 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб, затвердженому наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2013 року № 607/5, встановлено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно на підставі договорів
іпотеки, що містять застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя,
проводиться державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року № 868.

З огляду на вказане, суд приходить до
висновку, що приватним нотаріусом
ОСОБА_9, яка діяла в інтересах ОСОБА_3
було дотримано вимог законодавства та
належним чином повідомлено боржника та
його майнового поручителя про
необхідність виконання у встановлений
строк зобов'язань за договором позики
від 08 травня 2008 року, а тому є
безпідставними та необґрунтованими
твердження суду першої інстанції про
неповноту повідомлення в частині не
зазначення суми грошового
зобов'язання. Вказане підтверджується
і положеннями статті 36 Закону України
«Про іпотеку», де мова йде про
викладення у вимозі щодо виконання
зобов'язання стислого змісту
зобов'язання та встановлення строку на
його виконання не менше 30 днів. Мови про
чітке визначення суми, докладного
порядку виконання або будь-яких інших
вимог законодавець до
іпотекодержателя не виставляє.

Як випливає з характеру відносин
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, позивач є майновим
поручителем боржника ОСОБА_6 Тому, суд
вважає за можливе застосувати до
вказаних правовідносин за аналогією
права положення статті 554 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
іпотекою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором, обмежуючись
предметом іпотеки.

А тому, якщо ОСОБА_6 і ухилилася від
особистого отримання повідомлення з
вимогою про повернення грошових
коштів, яке їй було направлене
приватним нотаріусом ОСОБА_9, то
ОСОБА_4, який отримав вказане
повідомлення та підтвердив це у суді,
як зацікавлена особа у збереженні
власного майна, був наділений правом
вимагати від ОСОБА_6 виконання взятого
на себе зобов'язання.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку щодо наявності в
діях державного реєстратора
Макарівського районного управління
юстиції Київської області Живаго О.В.
перевищення повноважень, що призвело
до порушень вимог Наказу Міністерства
юстиції України № 607/5 «Про заходи щодо
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб».

Однак, враховуючи те, що вказані дії
були вчинені не з вини або за участі
ОСОБА_3, оскільки останній звернувся у
встановленому законом порядку до
Макарівського районного управління
юстиції Київської області за місцем
знаходження нерухомого майна, з повним
та вичерпним переліком документів,
необхідних для проведення вказаної
державної реєстрації, тобто зі свого
боку виконав всі встановлені вимоги
чинного законодавства України, тоді як
державний реєстратор в порушення
приписів вказаного Наказу
Міністерства юстиції України провів
реєстраційні дії без передачі
документів державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

За таких обставин, у суду наявні
правові підстави для виходу за межі
позовних вимог та визнання державної
реєстрації права власності на будинок
АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 законною.

Таким чином, при винесенні
оскаржуваної постанови судом першої
інстанції було допущено порушення норм
матеріального права, що призвело до
невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України -
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2014
року в частині зобов'язання державного
реєстратора Макарівського районного
управління юстиції Київської області
відновити у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно запис про право
власності попереднього власника
житлового будинку АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 -
скасувати та прийняти нове рішення в
цій частині.

Зобов'язати державного реєстратора
Макарівського районного управління
юстиції Київської області Живагу
Олександра Васильовича передати заяву
ОСОБА_3 щодо реєстрації права власності
на житловий будинок АДРЕСА_2 державному
реєстратору на нерухоме майно
Укрдержреєстру у порядку,
встановленому наказом Міністерства
юстиції України від 02 квітня 2013 року №
607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб».

В іншій частині постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Файдюк В.В.

Судді:

Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.