Справа № 2а-2098/12/1370
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
Справа № 122764/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 08.06.2012 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби України
про скасування рішення,-

В С Т А Н О В
И В:

12.03.2012 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом та просив
скасувати рішення Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби України
про відмову у видачі свідоцтва
платника єдиного податку від 26.01.2012 р. №
1205/17-119, зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Галицькому районі м. Львова
видати йому свідоцтво платника єдиного
податку згідно поданої заяви про
застосування спрощеної системи
оподаткування.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що обмеження на застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності поширюється тільки
на суб'єктів господарювання, які
здійснюють операції з сировиною, а не з
готовою споживчою продукцією. Тому
вважає, що рішення відповідача про
відмову у видачі свідоцтва платника
єдиного податку є безпідставним та
незаконним.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 08.06.2012 року
позов задоволено. Скасовано рішення
ДПІ у Галицькому районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби України про відмову
у видачі ОСОБА_1 свідоцтва платника
єдиного податку від 26.01.2012 р. № 1205/17-119.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
дана постанова прийнята з неправильним
та неповним дослідженням доказів і
встановленням обставин у справі та
неправильним застосуванням норм права,
як матеріального так і процесуального,
є незаконною та необґрунтованою.
Просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити з підстав, зазначених в
апеляційній скарзі.

Зокрема, звертає увагу на те, що за
наслідками розгляду заяви СПД-ФО
ОСОБА_1 про застосування спрощеної
системи оподаткування, відповідно до
п.п. 291.5.1 пункту 291.5 статті глави 1
розділу XIV Податкового кодексу України,
ДПІ у Галицькому районі відмовлено у
застосуванні спрощеної системи
оподаткування СПД-ФО ОСОБА_1, оскільки у
заяві про спрощену систему
оподаткування СПД - фізичною особою
ОСОБА_1 обрано вид діяльності згідно з
КВЕД ДК 009:2005 - 52.48.2 «Роздрібна торгівля
годинниками та ювелірними виробами».

Звертає увагу на те, що законом, який
визначає правові основи і принципи
державного регулювання видобутку,
виробництва, використання, зберігання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контролю за операціями з
ними, є Закон України від 18 листопада 1997
року №637/97-ВР «Про державне регулювання
видобутку, виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними».

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, що не
перешкоджає розгляду справи за їх
відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення. При цьому колегія суддів
зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, 14
січня 2012 року позивач звернувся до
податкового органу із заявою про
застосування спрощеної системи
оподаткування, в якій, відповідно до
вимог п.3 Порядку подання заяви про
застосування спрощеної системи
оподаткування, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
20.12.2011 р. №1675, поряд з іншими
відомостями вказано вид господарської
діяльності, обраний позивачем згідно
КВЕД ДК 0009:2005 - «Роздрібна торгівля
годинниками та ювелірними виробами
(52.48.2)».

Листом від 26.01.2012 р. № 1205/17-119 відповідач
повідомив позивача про те, що
відповідно до п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291
Податкового кодексу України відсутні
законні підстави для видачі свідоцтва
платника єдиного податку, оскільки в
заяві зазначений вид діяльності, який
не може здійснюватись суб'єктами
господарювання - платниками єдиного
податку.

Задовольняючи позовні вимог, суд
першої інстанції виходив з того, що 1
червня 2012 року позивачу видано
свідоцтво платника єдиного податку
Серії НОМЕР_1 (дата обрання спрощеної
системи оподаткування - 01.01.2012 р.),
згідно якого йому надано право на
здійснення діяльності, зокрема, з
роздрібної торгівлі годинниками та
ювелірними виробами, тобто виконано
його вимоги в частині п.2 заявленого
позову щодо зобов'язання видати
свідоцтво платника єдиного податку,
чим позов визнано.

Колегія суддів апеляційного суду не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку подання заяви
про застосування спрощеної системи
оподаткування, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
20.12.2011 року №1675, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 27.12.2011
року за №1537/20275 суб'єкт господарювання
- юридична чи фізична особа може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам та реєструється
платником єдиного податку в порядку,
визначеному главою 1 «Спрощена система
оподаткування, обліку та звітності»
розділу XIV «Спеціальні податкові
режими» Податкового кодексу України.

Главою 1 розділу 14 Податкового кодексу
України встановлено правові засади
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, а
також справляння єдиного податку.

Згідно з п.291.2 ст.291 Податкового кодексу
України, спрощена система
оподаткування, обліку та звітності - це
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Відповідно до п.291.3 ст.291 Податкового
кодексу України, юридична особа чи
фізична особа - підприємець може
самостійно обрати спрощену систему
оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України встановлено, що
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

У відповідності до приписів п.299.1 ст.299
Податкового кодексу України, свідоцтво
платника єдиного податку видається
суб'єкту господарювання, який подав до
органу державної податкової служби
заяву щодо обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування.

Пунктом 291.4 ст. 291 Податкового кодексу
України передбачено, що однією із вимог
щодо можливості застосування
фізичними особами-підприємцями
спрощеної системи оподаткування є вид
господарської діяльності, який обрано
такими особами.

Відповідно до приписів п.298.3 ст. 298 та
п.299.11 ст. 299 Податкового кодексу
України, вид господарської діяльності
згідно із класифікатором видів
економічної діяльності безпосередньо
зазначається у заяві та свідоцтві
платника єдиного податку.

Відповідно до абз.4 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291
Податкового кодексу України, не можуть
бути платниками єдиного податку
суб'єкти господарювання (юридичні
особи та фізичні особи-підприємці), які
здійснюють видобуток, виробництво,
реалізацію дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, у тому числі
органогенного утворення.

Податковий кодекс України не містить
визначення вжитих у ньому понять
«видобуток, виробництво, реалізація
дорогоцінних металів та дорогоцінного
каміння».

Пунктом 5.3 ст. 5 Податкового кодексу
України встановлено, що терміни, що
застосовуються у цьому Кодексі і не
визначаються ним, використовуються у
значенні, встановленому іншими
законами.

Правові основи і принципи державного
регулювання видобутку, виробництва,
використання, зберігання дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння та
контролю за операціями з ними
визначено Законом України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними» №637/97 від 18.11.1997 року.

Пунктами 1, 2 ст. 1 Закону України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними» встановлено, що дорогоцінні
метали - це золото, срібло, платина і
метали платинової групи (паладій,
іридій, родій, осмій, рутеній) у
будь-якому вигляді та стані (сировина,
сплави, напівфабрикати, промислові
продукти, хімічні сполучи, вироби,
відходи, брухт тощо); дорогоцінне
каміння - це природні та штучні
(синтетичні) мінерали у сировині,
необробленому та обробленому вигляді
(виробах).

Судом першої інстанції встановлено
намір позивача здійснювати торгівлю
ювелірними виробами із дорогоцінних
металів.

Визначення поняття «вироби з
дорогоцінного металу» вказано в п.1.5
Інструкції про здійснення державного
експертно-пробірного контролю за
якістю ювелірних та побутових виробів
з дорогоцінних металів, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 20.10.1999 року № 244, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України від 25.03.2004
року за № 369/8968, відповідно до якої,
виріб з дорогоцінного металу -
будь-який ювелірний (побутовий) виріб,
виготовлений із сплавів дорогоцінних
металів - золота, срібла, платини,
паладію, який використовується як
прикраси або предмети побуту.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України
«Про державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними», всі суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, що займаються операціями з
дорогоцінними металами, дорогоцінним
камінням, дорогоцінним камінням
органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням,
ювелірними виробами з них, проводять їх
облік за встановленими формами і
подають статистичну звітність.
Оперативний облік видобутку,
переробки, переміщення дорогоцінних
металів, дорогоцінного каміння,
дорогоцінного каміння органогенного
утворення та напівдорогоцінного
каміння, ювелірних виробів з них
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності окремо по кожному виду
операцій з урахуванням особливостей
технології, виду утворених відходів та
виробничих втрат.

Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними» встановлено, що операції з
дорогоцінними металами і дорогоцінним
камінням, дорогоцінним камінням
органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням - це дії,
пов'язані з:

а) виникненням та припиненням права
власності та інших прав на дорогоцінні
метали і дорогоцінне каміння,
дорогоцінне каміння органогенного
утворення та напівдорогоцінне каміння;

б) надходженням дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення та
напівдорогоцінного каміння до місць
зберігання фондів і запасів, а також їх
зберіганням і відпуском у
встановленому порядку;

в) зміною вмісту або фізичного стану
дорогоцінних металів та дорогоцінного
каміння, дорогоцінного каміння
органогенного утворення та
напівдорогоцінного каміння у будь-яких
речовинах і матеріалах під час їх
видобутку, виробництва та
використання;

г) ввезенням дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення та
напівдорогоцінного каміння, виробів і
матеріалів, що їх містять, в Україну
з-за кордону та вивезенням з України.

Згідно з ч.ч. 2, 5 ст.14 Закону України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними», правила торгівлі дорогоцінними
металами (крім банківських металів) і
дорогоцінним камінням, дорогоцінним
камінням органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням у сирому та
обробленому вигляді та виробами з них,
що належать суб'єктам підприємницької
діяльності на праві власності,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України. Торгівля ювелірними та
побутовими виробами з дорогоцінних
металів здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності на
території України тільки за наявності
державного пробірного клейма.

На виконання п. 2 ст. 14 Закону України
«Про державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними» Постановою Кабінету Міністрів
України від 04.06.1998 року № 802 затверджено
Правила торгівлі дорогоцінними
металами (крім банківських металів) і
дорогоцінним камінням, дорогоцінним
камінням органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням у сирому
та обробленому вигляді і виробами з
них, що належать суб'єктам
підприємницької діяльності на праві
власності.

Відповідно до п.1 вказаних Правил, вони
поширюються на торгівлю:

- стандартними і мірними зливками (далі
- зливки), які не належать до
банківських металів;

- мінеральною та вторинною сировиною,
що вміщує дорогоцінні метали і
дорогоцінне каміння;

- виробами, що вміщують дорогоцінні
метали і дорогоцінне каміння,
включаючи ювелірні та побутові вироби;

- напівфабрикатами, що вміщують
дорогоцінні метали і використовуються
для виготовлення виробів із вмістом
дорогоцінних металів (включаючи
ювелірні та інші побутові вироби);

- дорогоцінним камінням, дорогоцінним
камінням органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
законодавець розрізняє поняття
виробництво ювелірних виробів та
реалізація ювелірних виробів, і кожне з
даних понять є окремою і достатньою
обставиною, яка визначена законодавцем
як підстава, що унеможливлює перехід
суб'єкта господарювання на спрощену
систему оподаткування.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необґрунтованим і таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи висновок суду першої інстанції
про задоволення позовних вимог, а
відтак, постанова суду підлягає
скасуванню.

Підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198,
ст.202, ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И
В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби України
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 08.06.2012 року
у справі № 2а-2098/12/1370 скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Львівської
області Державної податкової служби
України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль