Справа № 815/4867/14
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4867/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.,

при секретарі - Гаврилюк І.С.

за участю: представника позивача -
Антоненко І.І. (за довіреністю);

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Одеського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Одеського
міського центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення на користь Одеського
міського центру зайнятості
заборгованості по виплаченій допомозі
по безробіттю у сумі 2778,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_2 в період з 29.08.2011 р. по 09.11.2011
р. під час знаходження на обліку в
центрі зайнятості в якості
безробітного, одночасно працював на
посаді бригадира ремонтної бригади
підприємства «Оріон», заснованого на
власності громадської організації
«Надія інвалідів» згідно наказу № 1-к
від 03.01.2011 р., а отже, як вказує позивач,
відповідач незаконно отримував
допомогу по безробіттю за цей період.

Таким чином, посилаючись на те, що
відповідач під час перебування на
обліку в центрі зайнятості був
особою,яка належить до зайнятого
населення, та відповідно, не мав права
на отримання статусу безробітного та
допомоги по безробіттю у розмірі 2778,63
грн., позивач, посилаючись на положення
ст.36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" звернувся до суду із
вказаним позовом.

У судове засідання з'явився
уповноважений представник позивача,
який зазначив, що позовні вимоги
підтримує з підстав, викладених у
адміністративному позові, оскільки
відповідачем станом на момент розгляду
справи кошти у розмірі 2778,63 грн. не
повернуті.

Відповідач у судовому засіданні 17.10.2014
року проти задоволення
адміністративного позову не
заперечував, зазначивши, що визнає
позовні вимоги центру зайнятості.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
дослідивши обставини та факти, якими
обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх
доказами, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовано
Законом України "Про зайнятість
населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI
(далі - Закон України № 5067-VI), Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" від 2 березня 2000
року № 1533-III (далі - Закон України №
1533-III), Порядком надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 20.11.2000 р. № 307 (із змінами), Порядком
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
зареєстрованого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
ДПА України від 13.02.2009 року № 60/62 та
іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 10 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що функції
виконавчої дирекції Фонду виконує
центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, та його територіальні органи,
що здійснюють свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
зайнятість населення" та цього Закону.

У відповідності до п.п. 4, 21 ч.2 ст. 22
Закону України "Про зайнятість
населення" центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань: здійснюють
реєстрацію безробітних, ведуть облік
наданих їм послуг; забезпечують
надання соціальних послуг та виплату
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та цього Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону
України "Про зайнятість населення"
встановлено, що безробітними
визнаються особи віком від 15 до 70 років,
які через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів як джерела
існування, готові та здатні приступити
до роботи.

Пунктом 1.3 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у точу числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики № 307 від
20.11.2000 р. передбачено, що допомога по
безробіттю призначається центрами
зайнятості, на які покладено функції
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття (далі -
центри зайнятості), за місцем
перебування безробітного на обліку і
виплачується в установленому порядку
через банківські установи.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.08.2011 року ОСОБА_2 звернувся до
Одеського міського центру зайнятості
із заявою про надання йому статусу
безробітного із виплатою допомоги по
безробіттю (а.с.6), в якій також зазначив,
що він на даний час не займається
видами діяльності, що визначені ч. 3 ст. 1
Закону України «Про зайнятість
населення», не отримує пенсію на
пільгових умовах, та не є членом
особистого селянського господарства.
При цьому, допомогу по безробіттю
просив виплачувати один раз на місяць.

Судом встановлено, що згідно витягу із
наказів Одеського міського центру
зайнятості про прийняті рішення по
особі ОСОБА_2 від 29.08.2011 року № НТ110829
ОСОБА_2 з 29.08.2011 року надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю з 29.08.2011 року по 22.08.2012 року
(а.с.7).

В свою чергу, наказом Одеського
міського центру зайнятості від 10.11.2011
року за №НТ111110 з 09.11.2011 року
відповідачу припинено виплату
допомоги по безробіттю у зв'язку із
працевлаштуванням безробітного
відповідно пп.1 п.1 ст.31 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та з 09.11.2011 року
останнього знято з обліку відповідно
до п.20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу і
безробітних у зв'язку із
працевлаштуванням безробітного.

Отже, ОСОБА_2 перебував на обліку в
Одеському міському центрі зайнятості
як безробітний у період з 29.08.2011 року по
09.11.2011 року та отримував допомогу по
безробіттю у вказаний період.

Факт виплати допомоги по безробіттю
відповідачу у загальному розмірі 2778, 63
грн. (який заявлений до стягнення
позивачем) за вказаний період
підтверджується довідкою щодо стану
заборгованості з допомоги по
безробіттю, яка виплачена ОСОБА_2 (а.с.11)
та відомостями виплат допомоги по
безробіттю, копії яких наявні в
матеріалах справи за період
вересень-грудень 2011 року. При цьому,
представник позивача зазначив, що у
грудні 2011 року відповідачу було
здійснено доплату по виплаченій
допомозі по безробіттю.

Відповідно до п.18 ч.2 ст. 22 Закону
України "Про зайнятість населення"
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, його територіальні органи
відповідно до покладених на них
завдань проводять розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади у сфері
соціальної політики, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, та
Пенсійним фондом України. Таке
розслідування здійснюється шляхом
звіряння даних, зазначених у
документах страхувальника, з базою
даних центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує формування та
реалізує державну податкову і митну
політику, та Пенсійного фонду України,
а у разі потреби - шляхом проведення
виїзних планових та позапланових
перевірок страхувальників.

Судом встановлено, що посадовими
особами позивача було виявлено факт
подання з боку відповідача
недостовірних данних, що мав місце під
час одержання ОСОБА_2 допомоги по
безробіттю, а саме, під час отримання
допомоги відповідач працював на посаді
бригадира ремонтної бригади у
підприємстві «Оріон», заснованому на
власності громадської організації
«Надія інвалідів» згідно наказу від
03.01.2011 р. № 1-К.

На підтвердження вказаних обставин з
боку позивача до суду надано копію
наказу директора підприємства «Оріон»,
заснованого на власності громадської
організації «Надія інвалідів» № 1-К від
03 січня 2011 року, яким в тому числі, на
підставі заяви ОСОБА_2 від 30.12.2010 р. його
прийнято на постійне місце роботи на
посаду бригадира ремонтної бригади з
03.01.2011 р. з окладом, згідно штатного
розкладу (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України
"Про зайнятість населення" до зайнятого
населення належать особи, які працюють
за наймом на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач, перебуваючи на обліку в
Одеському міському центрі зайнятості з
29.08.2011 року по 09.11.2011 року, як
безробітний, одночасно з цим, працював
на посаді бригадира ремонтної бригади
з 03.01.2011 р. з окладом, згідно штатного
розкладу, однак, вказані відомості
Одеському міському центру зайнятості
не повідомив.

Вказані обставини відповідачем під час
розгляду справи не заперечувались.

Згідно з ч.2, ч.3 ст. 36 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у точу числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики № 307 від
20.11.2000 р. передбачено, якщо під час
одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Порядком розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
р. N 60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2009 р. N 7-1 визначено механізм проведення
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення. Розслідування згідно з
цим Порядком здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітного та виплати
йому матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

У разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих, така особа знімається з
обліку як безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. Рішення про повернення коштів
особою чи роботодавцем оформлюється
наказом.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з витягу з наказів про прийняті
рішення по особі ОСОБА_2, рішення про
повернення коштів відповідачем за
період з 29.08.2011 року по 09.11.2011 року у
розмірі 2778,63 грн. оформлені наказом
Одеського МЦЗ від 20.06.2014 року №
НТ 140620 (а.с.10).

Судом встановлено, що з метою
досудового вирішення спору, для
вирішення питання добровільного
повернення коштів директором
Одеського МЦЗ відповідачу направлено
лист-претензію № 2416/19/06 від 26.06.2014 року
(а.с.12), згідно якого, відповідачу
запропоновано добровільно повернути
кошти у сумі 2778,63 грн., виплачені йому за
період з 29.08.2011 року по 09.11.2011 року як
допомога по безробіттю у зв'язку з
порушенням останнім вимог ст.36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" та п.6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності".

Копію вказаного листа-претензії разом
із копією витягу з наказу від 20.06.2014
року № НТ 140620 отримано
відповідачем 30.06.2014 року, що
підтверджується його підписом на
повідомленні про вручення поштового
відправлення, копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с.13).

Таким чином, як встановлено судом,
ОСОБА_2 при зверненні до центру
зайнятості, подав недостовірні
відомості, на підставі яких прийнято
рішення про надання йому статусу
безробітного та виплачено допомогу по
безробіттю у розмірі 2778,63 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні зазначив, що від ОСОБА_2 кошти
у сумі 2778,63 грн. на розрахунковий
рахунок центра зайнятості не
надходили, що в свою, чергу не
заперечувалось відповідачем.

Водночас, відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні 17.10.2014 року не заперечував
проти наявності у нього вказаної
заборгованості, та зважаючи на ці
обставини, зазначив, що визнає
адміністративний позов.

Згідно ч.1 ст.51 КАС України позивач має
право до початку судового розгляду
справи по суті змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до частини першої статті 136
Кодексу адміністративного судочинства
України позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а відповідач
- визнати адміністративний позов
протягом всього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву.

Визнання позову відповідачем - це
одностороннє вільне волевиявлення
відповідача, спрямоване на припинення
спору з позивачем. Визнати позов може
відповідач або його уповноважений
представник.

Так, частиною третьої статті 136 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що судове рішення у
зв'язку з відмовою від
адміністративного позову, визнанням
адміністративного позову чи
примиренням сторін ухвалюється за
правилами, встановленими статтями 112, 113
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 112 КАС
України, у разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом, останнім
приймається постанова про задоволення
адміністративного позову.

Згідно ч.4 ст.112 КАС України суд не
приймає визнання адміністративного
позову і продовжує розгляд
адміністративної справи, виключно якщо
такі дії відповідача суперечать закону
чи порушують чиї-небудь права, свободи
або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що визнання відповідачем
позову не суперечить закону і не
порушує чиїх-небудь прав, свобод або
інтересів (у т.ч. державних).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, частиною третьою статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що обставини, які визнаються
сторонами, можуть не доказуватися
перед судом, якщо проти цього не
заперечують сторони і в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання.

Таким чином, на підставі встановлених
судом обставин та аналізу
вищенаведених вимог законодавства, які
регулюють спірні правовідносини,
оцінюючи наявні в матеріалах справи
письмові докази у сукупності, судом не
виявлено підстав, передбачених ч.4 ст.112
КАС України, та встановлено, що
визнання відповідачем
адміністративного позову не
суперечить закону і не порушує
чиї-небудь права, свободи та інтереси, у
зв'язку із чим суд вважає, що визнання
відповідачем адміністративного позову
підлягає прийняттю судом та є
підставою для постановлення судового
рішення про задоволення
адміністративного позову.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутністю витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір), згідно з ч. 4 ст. 94
КАС України стягненню з відповідача не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94,
103 ,112 , 136, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Одеського
міського центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості у сумі
2778,63 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Одеського
міського центру зайнятості
заборгованість з виплаченої допомоги
по безробіттю у розмірі 2778,63 грн. (дві
тисячі сімсот сімдесят вісім гривень
шістдесят три копійки) на р/р 4828,
одержувач: Одеський міський центр
зайнятості, код 35358018, банк: ГУДКСУ в
Одеській області, МФО 828011.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 22.10.2014 року.

Суддя

О.М. Соколенко

Адміністративний позов
Одеського міського центру зайнятості
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
у сумі 2778,63 грн. - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Одеського
міського центру зайнятості
заборгованість з виплаченої допомоги
по безробіттю у розмірі 2778,63 грн. (дві
тисячі сімсот сімдесят вісім гривень
шістдесят три копійки) на р/р 4828,
одержувач: Одеський міський центр
зайнятості, код 35358018, банк: ГУДКСУ в
Одеській області, МФО 828011.

22 жовтня 2014 року.