Справа № 804/14260/14
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
за участю представника позивача
за участю представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного підприємства
«Спецстройсистема» до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
09 вересня 2014 року до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Приватного
підприємства «Спецстройсистема» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровській області, в якому
позивач, просить: визнати протиправним
та скасувати рішення Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Дніпропетровській
про те, що звітність не вважається
податковою декларацією; зобов'язати
Державну податкову інспекцію у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровській області визнати та
прийняти декларацію з податку на
додану вартість за липень 2014 року з
додатками датою її фактичного
отримання, тобто 19.08.2014 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 10.09.2014р. по
справі було відкрито провадження та
справа призначена до розгляду в
судовому засіданні.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
19.08.2014 року, у встановлені законом
строки ПП «Спецстройсистема»
направило до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міністерства доходів та зборів України
у Дніпропетровській області засобами
телекомунікаційного (електронного)
зв'язку податкову декларацію з податку
на додану вартість за липень 2014 року.
Про прийняття вказаної податкової
звітності на електронну адресу
позивача надійшла квитанція №2 про те,
що пакет прийнято. Однак, 28.08.2014 року
позивач засобами поштового зв'язку
отримав листа від відповідача від
звітність не вважається податковою
декларацією», обґрунтованого
посиланням на те, що «декларація з
податку на додану вартість за липень 2014
року заповнена з порушенням вимог п.48.3
статті 48 ПК України».
Вказане позивач вважає нічим іншим, як
зловживанням службовим становищем з
боку відповідача, що має на меті
перешкоджання здійснення
господарської діяльності платника
податків - ПП «Спецстройсистема», та
зауважує, що зазначена вище податкова
звітність має всі необхідні реквізити
та складена відповідно до вимог
Податкового кодексу України, а відтак,
зазначає про протиправний характер
оскаржуваного рішення, необхідність
його скасування та зобов'язання
відповідача визнати та прийняти
декларацію з ПДВ за липень 2014 року з
додатками датою її фактичного
отримання, тобто 19.08.2014 року.
Представник позивача з`явився у судове
засідання, вимоги заявленого
адміністративного позову підтримав та
просив позов задовольнити у повному
обсязі за викладених у ньому підстав.
Представник відповідача з`явився у
судове засідання, заперечував проти
позовних вимог та просив відмовити в
задоволенні адміністративного позову
в повному обсязі, посилаючись на
письмові заперечення від 22.09.2014 року, в
яких зазначив наступне.
19.08.2014 року надіслало до ДПІ засобами
телекомунікаційного зв'язку в
електронному вигляді декларацію з
податку на додану вартість за липень 2014
року з типом документа «звітна»
відповідача, була заповнена з
порушенням вимог п.45.2 ст.45, п.48.3 ст.48 ПК
України з огляду на зазначення
позивачем у полі 06 надісланої до ДПІ
декларації «податкова адреса» адреси
«Ж-М Сокіл, буд.5, кв.48, м.
Дніпропетровськ, Дніпропетровський
та за якою, відповідно до довідок
податкової міліції від 11.07.2014 року
позивач не знаходиться.
Відповідач зазначає, що у зв'язку з
зазначенням недостовірних реквізитів
позивачем, а саме - місцезнаходження
(місця проживання) платника податків,
ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області листом від 22.08.2014 року за
«Спецстройсистема» про те, що подана
останнім декларація з ПДВ за липень 2014
року не вважається податковою, та
запропонувала позивачу письмовій
формі надати податкову звітність,
заповнену у відповідності до вимог
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з ПДВ,
затвердженому наказом Міністерства
доходів і зборів України від 13.11.2013 року
№678.
З огляду на викладене, відповідач
зазначає, що позивач на власний розсуд
визначає про порушення його прав
оскаржуваним рішенням, проте доводи ПП
«Спецстройсистема», наведені в
адміністративному позові, не
спростовують самого факту
встановлених порушень, що тягне за
собою відмову позивачу в задоволенні
заявлених позовних вимог.
Дослідивши в судовому засіданні
докази, наявні в матеріалах справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.
Приватне підприємство
«Спецстройсистема» є юридичною особою,
що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
№056852 та довідкою АА №245587 з ЄДРПОУ,
копії яких містяться в матеріалах
справи.
19.08.2014 року Приватним підприємством
«Спецстройсистема» засобами
телекомунікаційного (електронного
зв'язку) до Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міністерства доходів та зборів України
у Дніпропетровській області була
направлена декларація з податку на
додану вартість за липень 2014 року, яка
була отримана відповідачем 19.08.2014 року
з присвоєнням реєстраційного номеру
відповідними квитанціями №1 та №2, в
тому числі і про доставку реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних, про доставку додатку 5
розшифровки податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів за період липень 2014 року,
копії яких містяться в матеріалах
справи, так і поясненнями відповідача,
наведеними в письмових запереченнях на
адміністративний позов та наданих
безпосередньо в судовому засіданні.
22.08.2014 року Державною податковою
інспекцією у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міністерства доходів та зборів України
у Дніпропетровській області на адресу
керівника Приватного підприємства
«Спецстройсистема» було направлено
рішення, оформлене листом від 22.08.2014
року №29707/10/04-63-18-03 «Про те, що звітність
не вважається податковою декларацією»,
отримане позивачем 30.08.2014 року о 10:30, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи позивача на
поштовому конверті, копія якого
долучена до матеріалів справи.

З тексту зазначеного рішення від 22.08.2014
року №29707/10/04-63-18-03, копія якого
міститься в матеріалах справи,
вбачається наступне.

Зупинившись на визначенні податкової
декларації відповідно до приписів п.46.1
ст.46 Податкового кодексу України та
обов'язкових реквізитів податкової
декларації відповідно до приписів
п.п.48.2, 48.3 ст.48 Податкового кодексу
України, відповідач зазначеним
рішенням повідомляв позивача про
заповнення поданої декларації з
податку на додану вартість за липень 2014
року з порушенням вимог п.48.3 ст.48
Податкового кодексу України, та про той
факт, що податкова декларація, складена
з порушенням вимог, встановлених
статтями 48 та 49 ПК України, не
вважається податковою декларацією, а
також запропонував позивачу надати
податкову звітність, оформлену
належним чином.

Не погодившись з зазначеним рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду
з вимогами про скасування такого
рішення та зобов'язання прийняти
податкову звітність.

Правовідносини сторін щодо справляння
податків і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
встановлення місцезнаходження
платників податків, регулюються
нормами Конституції України,
Податкового кодексу України, Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України від 13.11.2013 року
№678, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11.12.2013 року за №2094/24626,
Положення про організацію взаємодії
підрозділів податкової міліції з
іншими структурними підрозділами
органів державної податкової служби
для встановлення місцезнаходження
платника податків, затвердженого
наказом ДПА України від 17.05.2010 №336, тощо.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому «на підставі» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
бути утворений в порядку, визначеному
Конституцією та законами України, та
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
вчиняти дії, не виходячи за межі прав та
обов'язків, встановлених відповідним
законом.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дій, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.ст.46 - 51глави 2 ПК
України визначається поняття
податкової звітності, порядок
складення податкової декларації та
подання її до органів державної
податкової служби.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України
податкова декларація, розрахунок -
документ, що подається платником
податків контролюючому органу у
строки, встановлені законом, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Обов'язкові реквізити - це інформація,
яку повинна містити форма податкової
декларації та за відсутності якої
документ втрачає визначений цим
Кодексом статус із настанням
передбачених законом юридичних
наслідків (п.48.2 ст.48 ПК України).

Згідно п.48.3 ст.48 ПК України податкова
декларація повинна містити такі
обов'язкові реквізити, як, зокрема, тип
документа (звітний, уточнюючий, звітний
новий); звітний (податковий) період, за
який подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку); повне найменування
(прізвище, ім'я, по батькові) платника
податків згідно з реєстраційними
документами; код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України або
податковий номер; реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серію та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний орган
державної податкової служби і мають
відмітку у паспорті); місцезнаходження
(місце проживання) платника податків;
найменування органу державної
податкової служби, до якого подається
звітність; дата подання звіту (або дата
заповнення - залежно від форми);
ініціали, прізвища та реєстраційні
номери облікових карток посадових осіб
платника податків; підписи платника
податку - фізичної особи та/або
посадових осіб платника податку,
визначених цим Кодексом, засвідчені
печаткою платника податку (за
наявності).

Відповідно до приписів п.48.4 ст.48 ПК
України у окремих випадках, коли це
відповідає сутності податку або збору
та є необхідним для його
адміністрування, форма податкової
декларації додатково може містити такі
обов'язкові реквізити: відмітка про
звітування за спеціальним режимом; код
виду економічної діяльності (КВЕД); код
органу місцевого самоврядування за
КОАТУУ; індивідуальний податковий
номер та номер свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість згідно з даними реєстру
платників податку на додану вартість
за звітний (податковий) період.

Згідно п.48.5 ст. 48 ПК України податкова
декларація повинна бути підписана,
зокрема, керівником платника податків
або уповноваженою особою, а також
особою, яка відповідає за ведення
бухгалтерського обліку та подання
податкової декларації до органу
державної податкової служби. У разі
ведення бухгалтерського обліку та
подання податкової декларації
безпосередньо керівником платника
податку така податкова декларація
підписується таким керівником та
особою, яка відповідає за ведення
бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п.10, 11 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України від 13.11.2013 року
№678, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11.12.2013 року за №2094/24626
визначено, що до податкової звітності з
податку на додану вартість належать:
податкова декларація з податку на
додану вартість; уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок; копії записів у реєстрах
виданих та отриманих податкових
накладних в електронному вигляді;
розрахунок податкових зобов'язань,
нарахованих отримувачем послуг, не
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість, які постачаються
нерезидентами, у тому числі їх
постійними представництвами, не
зареєстрованими платниками податків,
на митній території України, та
встановлено, що податкова звітність
подається до контролюючого органу
особою, яка зареєстрована платником
податку на додану вартість згідно з
вимогами розділу V Кодексу, за винятком
розрахунку податкових зобов'язань,
нарахованих отримувачем послуг, не
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість, які постачаються
нерезидентами, у тому числі їх
постійними представництвами, не
зареєстрованими платниками податків,
на митній території України, який
подається особою, не зареєстрованою
платником податку на додану вартість, і
тільки за той звітний (податковий)
період (календарний місяць), у якому
такі послуги отримано.

Відповідно до розділу II зазначеного
Порядку визначаються звітні
(податкові) періоди та строки подання
декларації.

Також, відповідно до п.2 розділу III
вказаного Порядку визначається
порядок оформлення та подання
податкової звітності, зокрема
зазначається, що декларація подається
до контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податку,
одним із таких способів на вибір
платника податків: 1) особисто
платником податків або уповноваженою
на це особою; 2) надсилається поштою з
повідомленням про вручення та з описом
вкладення; 3) засобами електронного
зв'язку в електронній формі з
дотриманням умови щодо реєстрації
електронного підпису підзвітних осіб у
порядку, визначеному законодавством.

При цьому, відповідно до п.п.3, 4 розділу
III вказаного Порядку, при поданні
податкової звітності в електронній
формі, платник податку зобов'язаний
здійснити таке відправлення на адресу
відповідного контролюючого органу - не
пізніше закінчення останньої години
дня, в якому спливає такий граничний
строк та, у випадку подання звітності в
електронній формі - податкова
звітність повинна бути подана у формі
згідно з порядком підготовки і подання
податкових документів в електронному
вигляді засобами телекомунікаційного
зв'язку.

Відповідно до п.8 розділу III вказаного
Порядку платник податку самостійно
обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає в податковій
звітності. Дані, наведені в податковій
звітності, мають відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника.

А відповідно до п.9 розділу III вказаного
Порядку податкова звітність повинна
бути підписана:1) керівником платника
податку або уповноваженою особою, а
також особою, яка відповідає за ведення
бухгалтерського обліку та подання
податкової декларації до
контролюючого органу. У разі ведення
бухгалтерського обліку і подання
податкової декларації безпосередньо
керівником платника податку така
податкова декларація підписується
таким керівником; 2) фізичною особою -
платником податків або його законним
представником; 3) особою,
відповідальною за ведення
бухгалтерського обліку та подання
податкової декларації згідно з
договором про спільну діяльність,
управління майном; 4) особою,
відповідальною за ведення
бухгалтерського обліку та подання
податкової декларації інвестора
(оператора), який веде окремий
податковий облік, пов'язаний з
виконанням угоди про розподіл
продукції.

Відповідно до п.10 розділу III наведеного
вище Порядку подання податкової
звітності засобами електронного
зв'язку в електронній формі
здійснюється відповідно до порядку
підготовки і подання податкових
документів в електронному вигляді
засобами телекомунікаційного зв'язку.

Відповідно до п.22 розділу III вказаного
вище Порядку податкова звітність,
надана платником або його
представником (у паперовому вигляді,
поштою, засобами електронного зв'язку)
та заповнена з порушенням норм пунктів
48.3 та 48.4 статті 48 глави 2 розділу II
Кодексу, вважається неподаною, про що
платник повідомляється у порядку,
визначеному пунктом 49.11 статті 49 глави 2
розділу II Кодексу.

При цьому, відповідно до п.23 розділу III
наведеного вище Порядку відмова
посадової особи контролюючого органу
прийняти декларацію з будь-яких причин,
не визначених статтею 49 глави 2 розділу
II Кодексу, у тому числі висунення
будь-яких не визначених статтею 49 глави
2 розділу II Кодексу передумов щодо
такого прийняття (включаючи зміну
показників такої декларації, зменшення
або скасування сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо),
забороняється.

Відтак, приписи статті 48 Податкового
кодексу України визначають, що
обов'язкові реквізити - це інформація,
яку повинна містити форма податкової
декларації та лише за відсутності якої
документ втрачає визначений цим
Кодексом статус із настанням
передбачених законом юридичних
наслідків. Тобто, Податковий кодекс
України робить застереження щодо
обов'язкового дотримання платником
податку при заповненні податкової
декларації з податку на додану
вартість її форми та змісту.

Згідно п. 49.8. ст. 49 Податкового Кодексу
України, прийняття податкової
декларації є обов'язком органу
державної податкової служби. Під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 Податкового Кодексу
України. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Відповідно до п. 49.9 ст. 49 Податкового
Кодексу України встановлено, що за
умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання органом
державної податкової служби. За умови
дотримання вимог, встановлених
статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова
декларація, надана платником, також
вважається прийнятою з дати її
фактичного отримання органом
державної податкової служби.

Згідно із пп.49.11.2 п.49.11 ст.49 ПК України, у
разі подання платником податків до
контролюючого органу податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу, такий контролюючий орган
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його декларації із
зазначенням причин такої відмови.

Таким чином, здійснивши системний
аналіз наведених вище норм чинного
законодавства України, суд приходить
до висновку, що як наведені норми
Податкового кодексу України, так і
норми Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, якими врегульовано
порядок подання та прийняття
податкової звітності, не містять такої
підстави визнання податкової
декларації неподаною, як сумніви щодо
достовірності місцезнаходження
платника податків, зазначеного в
поданій податковій декларації.

Відповідно до п.3.1, 3.2 розділу III
Положення про організацію взаємодії
підрозділів податкової міліції з
іншими структурними підрозділами
органів державної податкової служби
для встановлення місцезнаходження
платника податків, затвердженого
наказом ДПА України від 17.05.2010 №336 щодо
кожного платника податків, який
відсутній за місцезнаходженням (місцем
проживання) та місцезнаходження (місце
проживання) якого не з'ясовано,
структурні підрозділ органу ДПС
проводить такі заходи: 3.1.1. шляхом
спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд
за місцезнаходженням тощо) із
платником податків з'ясовує його
фактичне місцезнаходження (місце
проживання); 3.1.2. за допомогою Єдиного
банку даних платників податків
встановлює місце проживання
засновників і керівників платника
податків та отримує інформацію
стосовно інших платників податків, де
зазначені особи є засновниками чи
керівниками. При цьому, у разі
підтвердження відсутності платника
податків за місцезнаходженням (місцем
проживання) структурний підрозділ
органу ДПС, який є ініціатором запиту,
готує за відповідною формою запит на
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків та
направляє до підрозділу податкової
міліції.

Відповідно до п.3.5 розділу III вказаного
положення Положення зазначено, що
після отримання від підрозділу
податкової міліції матеріалів про
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків
керівником органу ДПС приймається одне
із таких рішень, як: щодо зміни стану
платника; щодо проведення відповідної
позовної роботи; щодо повернення
матеріалів у зв'язку з невжиттям
комплексу заходів, передбачених п. 4.2
розділу IV Положення.

Відповідно до п.п.4.1 - 4.8 розділу IV
наведеного вище Положення начальник
підрозділу податкової міліції за
отриманим запитом на встановлення
місцезнаходження платника податків,
який має стан "10" приймає таке рішення:
про організацію підрозділом
податкової міліції заходів для
встановлення місцезнаходження
платника податків; про повернення
запиту та матеріалів перевірки
ініціатору запиту у разі незазначення
підстав для встановлення
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків.

Зокрема, відповідно до п.4.2. Положення
підрозділ податкової міліції при
прийнятті рішення про організацію
заходів із встановлення
місцезнаходження платника податків
обов'язково здійснює вихід за його
адресою. При цьому, у разі
незнаходження за адресою платника
податків на відповідний підрозділ
податкової міліції покладається
обов'язок: якщо платник податків
зареєстрований за адресою жилого
приміщення (квартири), опитати власника
такого приміщення (квартири) (за згодою)
щодо місцезнаходження за вказаною
адресою платника податків, а також
місцезнаходження посадових осіб
платника податків, та оформити
відповідно такі заходи (пояснення або
рапорт); якщо платник податків
зареєстрований за адресою приміщення,
в якому розташовано виробництво, офіси
тощо, необхідно опитати власника
приміщення-орендодавця (за згодою) щодо
оренди та місцезнаходження платника
податків, вказаного у запиті (пояснення
або рапорт).

У разі встановлення, що засновники та
посадові особи не пов'язані з
утворенням та господарською
діяльністю платника податків,
підрозділ податкової міліції готує та
передає керівнику органу ДПС службову
записку та матеріали відповідно до
вимог п. 2.3.1 Порядку взаємодії
структурних підрозділів органів
державної податкової служби під час
підготовки та супроводження справ у
судах і ведення претензійно-позовної
роботи, затвердженого наказом ДПА
України від 22.02.2008 N 106 "Про організацію
роботи юридичних підрозділів в органах
державної податкової служби", із
змінами.

Відповідно до п.4.5, 4.7, 4.8 Положення за
встановленими адресами здійснюються
виїзди та опитуються засновники і
керівники платника податків (за згодою)
щодо фактичного місцезнаходження
платника податків та документів
фінансово-господарської діяльності
(заходи оформити поясненням або
рапортом); проводяться інші заходи, які
не суперечать чинному законодавству, з
метою встановлення місцезнаходження
платника податків. При цьому кожний
проведений захід оформлюється
документально (довідкою або рапортом).

Відповідно до п. 4.10 вказаного вище
Положення підрозділ податкової
міліції не пізніше 10 календарних днів з
часу отримання запиту в обов'язковому
порядку письмово повідомляє
ініціатора запиту про проведену роботу
за формою згідно з додатком 2. У разі
необхідності вказаний термін може бути
продовжений за рішенням керівника
підрозділу податкової міліції до 30
днів з дати отримання запиту.

При цьому, у відповідності до п.4.12
зазначеного Положення запит на
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків
вважається виконаним, якщо:
місцезнаходження платника податків
встановлено, що підтверджено виходом
на відповідну адресу та оформлено
документально; встановлено, що платник
податків зареєстрований на осіб, які не
пов'язані з утворенням та
господарською діяльності платника
податків, та вжито всіх заходів,
передбачених п. 4.13 розділу IV Положення.

А відповідно до п.4.13 розділу IV
Положення уразі вжиття заходів для
визначення місцезнаходження та
встановлення, що засновники і посадові
особи не пов'язані з утворенням та
господарською діяльністю платника
податків, підрозділ податкової
міліції: службовою запискою
повідомляє структурний підрозділу ДПС,
який ініціював заходи, про
встановлення ознак фіктивності
платника податків; ініціює зміну стану
платника податків з "10" - запит на
встановлення місцезнаходження (місце
проживання) на "23" - місцезнаходження не
встановлено або "32" - фактичну адресу не
встановлено, юридична адреса масової
реєстрації; повідомляє структурний
підрозділ органу ДПС який ініціював
заходи про їх припинення щодо
встановлення місцезнаходження
платника податків та передає керівнику
органу ДПС службову записку та
матеріали відповідно до вимог п. 2.3.1
Порядку взаємодії структурних
підрозділів органів державної
податкової служби під час підготовки
та супроводження справ у судах і
ведення претензійно-позовної роботи,
затвердженого наказом ДПА України від
22.02.2008 N 106 "Про організацію роботи
юридичних підрозділів в органах
державної податкової служби", із
змінами; матеріалів до юридичного
підрозділу для проведення відповідної
позовної роботи; виконує доручення
юридичного підрозділу та супроводжує
матеріали у судах.

Також, відповідно до п.4.14 Положення
листування з питань встановлення
місцезнаходження платника податків в
обов'язковому порядку обліковується у
журналах реєстрації вхідної та
вихідної кореспонденції відділу
податкової міліції (канцелярії)
відповідно до вимог діловодства.

А відповідно до п.4.15 Положення, рішення
про припинення заходів щодо
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків приймає
керівник органу ДПС на підставі
службової записки начальника
підрозділу органу ДПС, що є ініціатором
запиту.

При цьому суд зауважує, що з наданої
відповідачем для долученої до
матеріалів справи копії податкової
декларації з податку на додану
вартість за липень 2014 року ПП
«Спецстройсистема» чітко вбачається,
що зазначена декларація містить всі
необхідні реквізити відповідно до
наведеної вище ст.48 Податкового
кодексу України, у тому числі і
відомості щодо місцезнаходження
позивача відповідно до витягу з ЄДРПОУ,
складеного станом на 19.08.2014 року, що не
заперечувалося і відповідачем при
наданні пояснень у судовому засіданні.

Проте, в судовому засіданні відповідач
зауважив, що вважає, що за необхідне
повідомити в обґрунтування своєї
позиції щодо заявленого
адміністративного позову про
наявність довідки про встановлення
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків від 11.07.2014 року №2820,
складеної відповідним структурним
підрозділом ОУ ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, відповідно
до п.3) якої зазначено, що
«місцезнаходження платника податків
не встановлено та/або встановлено, що
суб'єкт господарювання зареєстрований
на осіб, які до діяльності юридичної
особи або фізичної особи - підприємця
жодного відношення не мають, вжито всіх
заходів, передбачених пунктом 4.13
розділу IV Положення» та довідки про
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків від
26.08.2014 року №3664 аналогічного змісту.

При цьому обгрунутвання наявності будь
- яких підстав для проведення заходів
щодо встановлення місцезнаходження ПП
«Спецстройсистема», як то: складання
акту перевірки місцезнаходження
платника податків; складання довідки
про неможливість вручення документа
платнику податків; внесення до ЄДРПОУ
запису про відсутність платника
податків за місцезнаходженням, тощо,
відповідачем до суду надано не було, як
не було надано і жодного належного
доказу в розумінні ст.70 КАС України
щодо здійснення подальших дій
відповідним структурним підрозділом
податкової міліції у відповідності до
пункту 4.13 розділу IV зазначеного вище
Положення після складання описаної
довідки про встановлення
місцезнаходження (місця проживання)
платника податків від 11.07.2014 №2820, також
не було надано і копії запиту на
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) від 03.07.2014 року №23754,
посилання на який міститься в тексті
наведеної довідки.

Щодо наданої відповідачем та долученої
до матеріалів справи довідки про
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) платника податків від
26.08.2014 року №3664, складеної відповідним
структурним підрозділом ОУ ДПІ у
Красногвардійському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області, відповідно
до п.3) якої також зазначено, що
«місцезнаходження платника податків
не встановлено та/або встановлено, що
суб'єкт господарювання зареєстрований
на осіб, які до діяльності юридичної
особи або фізичної особи - підприємця
жодного відношення не мають, вжито всіх
заходів, передбачених пунктом 4.13
розділу IV Положення», суд зауважує, що
зазначена довідка не може бути
прийнята у якості належного доказу на
підтвердження правомірності обраної
відповідачем позиції з огляду на те, що
вона складена вже після винесення
оскаржуваного рішення, а саме - 26.08.2014
року, а також враховуючи аналогічну
описаній вище бездоказовість
наведених у зазначеній довідці фактів
щодо надання копії запиту на
встановлення місцезнаходження (місця
проживання) від 21.08.2014 року №29605/151-46,
посилання на який міститься в тексті
наведеної довідки, та відсутність
обгрунутвання наявності будь - яких
підстав для проведення заходів щодо
встановлення місцезнаходження ПП
«Спецстройсистема», наведених вище.

З урахуванням викладеного та на
підставі наведених вище норм чинного
податкового законодавства України, з
урахуванням доказів, наявних в
матеріалах справи, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав вважати подану до відповідача
податкову декларацію ПП
«Спецстройсистема» заповненою з
порушенням норм пунктів 48.3 та 48.4 статті
48 глави 2 розділу II Кодексу, що нівелює
висновок контролюючого органу щодо
того, що зазначена податкова
декларація вважається неподаною з
повідомленням про це платника у
порядку, визначеному пунктом 49.11 статті
49 глави 2 розділу II ПК України.

Крім того, суд зауважує, що обставини
справи, встановлені в ході судового
розгляду справи та підтверджені
доказами, наявними в матеріалах справи,
переконливо свідчать про недотримання
відповідачем як наведених вище норм ПК
України при винесенні необґрунтованої
відмови в визнанні поданої декларації
з податку на додану вартість за липень
2014 року податковою звітністю, так і
наведених вище норм Порядку заповнення
і подання податкової звітності з
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
доходів і зборів України від 13.11.2013 року
№678, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11.12.2013 року за №2094/24626
та Положення про організацію взаємодії
підрозділів податкової міліції з
іншими структурними підрозділами
органів державної податкової служби
для встановлення місцезнаходження
платника податків, затвердженого
наказом ДПА України від 17.05.2010 №336 щодо
відпрацювання запиту про встановлення
місцезнаходження ПП
«Спецстройсистема»; вжиття всіх
заходів, передбачених пунктом 4.13
розділу IV Положення №336 щодо розшуку
позивача, а також завершення заходів
щодо встановлення місцезнаходження
(місця проживання) платника податків -
позивача керівником контролюючого
органу в порядку, передбаченому п.4.15
Положення №336, лише неухильне
дотримання яких з боку відповідача
мало б логічним наслідком винесення
оскаржуваного рішення з зазначених у
ньому підстав для невизнання поданої
податкової декларації податковою
звітністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

При цьому, обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії, а також
відповідних дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень є
створення ними юридичних наслідків у
формі прав, обов'язків, їх зміни чи
припинення.

Оскільки відмова у прийнятті поданої
декларації та невизнання поданої
декларації податковою звітністю
призводить до виникнення юридичних
наслідків для платника податків у
вигляді накладення на такого платника
штрафу за несвоєчасне подання
декларації, така відмова може бути
предметом розгляду в
адміністративному суді.

Згідно з п.49.13 ст.49 Податкового кодексу
України у разі, якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови органом державної податкової
служби (посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання органом
державної податкової служби.

Зі змісту вимог адміністративного
позову вбачається, що вони спрямовані
на відновлення прав платника податків,
порушених внаслідок відмови у
прийнятті податкової декларації, а
отже, предметом розгляду даної справи
є, фактично, протиправність такої
відмови. Задоволення позовних вимог
про визнання протиправною відмови
прийняти податкову декларацію означає,
що відповідне рішення не створило
жодних правових наслідків, а податкова
декларація є поданою вчасно на
підставі п.49.13 ст.49 Податкового кодексу
України.

Відповідно до абз.10 ч.2 ст.162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Також суд зазначає, що зазначеному вище
кореспондує і ч.2 ст.11 КАС України,
виходячи зі змісту якої, спосіб
захисту, обраний судом, не обов'язково
має збігатися з тим, що запропонував
позивач у позовних вимогах. Суд маже
змінити чи уточнити його формулювання,
а в необхідних випадках і вийти за межі
позовних вимог - застосувати спосіб
захисту у ширших межах або доповнити
іншим способом захисту з метою повного
захисту прав, свобод чи інтересів
особи, про захист яких вона просить.

Враховуючи, що належним захистом прав
позивача є визнання відмови
податкового органу прийняти податкову
декларацію протиправною та скасування
такого рішення, а податкову декларацію
- такою, що подана платником податків у
день її фактичного отримання органом
державної податкової служби, суд
приходить до висновку про задоволення
вимог адміністративного позову
наступним чином, а саме: про визнання
протиправним та скасування рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровській області від 22.08.2014
року №29707/10/04/-63-18-03 про те, що звітність
не вважається податковою декларацією
та визнання податкової декларації
Приватного підприємства
«Спецстройсистема» з податку на додану
вартість за липень 2014 року з додатками
такою, що подана платником податку -
Приватним підприємством
«Спецстройсистема» у день її
фактичного отримання Державною
податковою інспекцією у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Дніпропетровській
області, тобто 19.08.2014 року.

Зазначена правова позиція
кореспондується позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеній в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 15.06.2012 року за №1503/12/13-2, яка полягає
у наступному.Щодо відмови у прийнятті
податкових декларацій згідно з п.49.13
ст.49 Податкового кодексу України у
разі, якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови органом державної податкової
служби (посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання органом
державної податкової служби.

Задоволення судом позовних вимог щодо
визнання протиправною відмови
прийняти податкову декларацію
означає, що відповідне рішення не
створило жодних правових наслідків, а
податкова декларація є поданою вчасно
на підставі п.49.13 ст.49 Податкового
кодексу України. Тому в такому разі
обов'язок платника податків щодо
своєчасного подання податкової
декларації є виконаним належним чином,
а його порушені права - цілком
відновленими.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, полягає в наступному, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
особливістю провадження в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень є те, що обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Враховуючи викладене вище, встановивши
в судовому засіданні факт порушення
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача внаслідок винесення
відповідачем - суб'єктом владних
повноважень оскаржуваного рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровській області від 22.08.2014
року №29707/10/04/-63-18-03 про те, що звітність
не вважається податковою декларацією
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення; упереджено;
недобросовісно; нерозсудливо;
непропорційно, зокрема без дотримання
необхідного балансу між будь - якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямоване це
рішення, суд приходить до висновку, що
задоволення вимог заявленого
адміністративного позову за
підставами, зазначеними вище, буде
належним засобом щодо поновлення
порушених прав позивача в публічно -
правових відносинах з боку суб'єкта
владних повноважень - податкового
органу.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закон України
«Про судовий збір» розподіл судового
збору між сторонами та перевірка
повноти сплати судового збору
здійснюються відповідно до
процесуального законодавства.

Відповідно до квитанції від 09.09.2014 року
№к40/9/4 позивачем було сплачено судовий
збір у розмірі 73,08 грн., який у повному
розмірі зараховано до Державного
бюджету.

Враховуючи задоволення позовних вимог
Приватного підприємства
«Спецстройсистема» у повному обсязі,
суд вважає за необхідне стягнути на
користь позивача суму, сплачену у
якості судового збору за подання
даного адміністративного позову з
Державного бюджету України в розмірі
73,08 грн.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного
підприємства «Спецстройсистема» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
рішення, зобов'язання вчинити певні
дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міністерства доходів та зборів України
у Дніпропетровській області від 22.08.2014
року №29707/10/04/-63-18-03 про те, що звітність
не вважається податковою декларацією.

Визнати податкову декларацію
Приватного підприємства
«Спецстройсистема» з податку на додану
вартість за липень 2014 року з додатками
такою, що подана платником податку -
Приватним підприємством
«Спецстройсистема» у день її
фактичного отримання Державною
податковою інспекцією у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Дніпропетровській
області, тобто 19.08.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
«Спецстройсистема» ()
сплачений судовий збір у розмірі 73,08
грн.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складено 29
вересня 2014 року.

Суддя
Є.О. Жукова