Справа № 2а-1599/11/0970
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
Справа №
9104/51633/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
Прокопенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківськ на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2011
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства
«Виробничо-торгова кондитерська фірма
«Ласощі» до державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківськ про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

публічне акціонерне товариство
«Виробничо-торгова кондитерська фірма
«Ласощі» звернулось в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську в якому просило
скасувати податкові
повідомлення-рішення № /0 від
24.11.2010 року та № /1 від 22.12.2010 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 06
червня 2011 року позов задоволено,
скасовано повідомлення-рішення
державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську № /0 від 24.11.2010
року та № /1 від 22.12.2010 року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції державна податкова
інспекція в м. Івано-Франківську
оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що ДПІ в
м. Івано-Франківськ проведено невиїзну
документальну перевірку з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість згідно декларації за
листопад 2009 р., та за березень 2010 р. (акт
№19007/23-3/00382102 від 11.11.2010 р.). Перевіркою
встановлено завищення заявленої суми
бюджетного відшкодування за листопад
2009 року на 44 059 грн. та за березень 2010
року на суму 68 167 грн., про що було
винесено податкове
повідомлення-рішення про зменшення
суми бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість від 24.11.2010 р.
№/0. Підставою для прийняття
рішення про проведення позапланової
невиїзної перевірки стали матеріали
зустрічної перевірки по ланцюгу до
виробника, відповідно до яких
неможливо підтвердити суму
податкового кредиту так, основними
постачальниками ПАТ ВТКФ «Ласощі» у
періоди, що перевірялись, були ТОВ
«Центр-Опт-Сервіс» та ТОВ ВКП «Трейд
Центр». Щодо основного постачальника
ТОВ «Центр-Опт-Сервіс» за жовтень 2009р.
направлено запит від 29.01.2010р.
№660/7/23-3-345/1033 до ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва з питань включення сум
ПДВ 44059 грн. до податкових зобов'язань.
Відповідно до отриманої відповіді від
05.03.2010р. №2575/7/23-1106 встановлено, що ТОВ
«Центр-Опт-Сервіс» є посередником.
Постачальником етикеток є ТОВ «Велпак»
та ПП «Асвемп».

ДПІ в м. Івано-Франківськ направлено
листа від 10.03.2010р. №1683/7/23-3-345/2925 до
Броварської ОДПІ з питань проведення
зустрічної перевірки ТОВ «Асвемп»,
залученого до схеми постачання ТОВ
«Центр-Опт-Сервіс» у 2-й ланці ланцюга
постачання . Відповідно до отриманої
відповіді від 30.06.2010р. №2189/231/523 та до
даних ІАЦ «Ліга» відносно ПП «Аствемп»
17.10.2009 р. опубліковано оголошення про
порушення справи про банкрутство по
справі № Б11/147-09 та 23.12.2009 року визнано
підприємство банкрутом. Стан платника
припинено, але не знято з обліку.
Скасування держреєстрації від 16.02.2010р.
№0003073. Направлено листа від
10.03.2010р. №1682/7/23-3-345/2924 до ДПІ в
Оболонському районі м. Києва з питань
проведення зустрічної перевірки ТОВ
«Велпак», залученого до схеми
постачання ТОВ «Центр-Опт-Сервіс» у 2-й
ланці ланцюга постачання. Відповідно
до отриманої відповіді від 24.06.2010р.
№6264/7/23-709-7-ПДВ повідомлено наступне:
стан платника - порушено провадження у
справі про банкрутство. Відповідно до
даних ІАЦ «Ліга» справу про
банкрутство відносно ТОВ «Велпак»
порушено ще 20.05.2009р. та ухвалою від
02.06.2009 р. введено процедуру
розпорядження майном боржника.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури завершується підприємницька
діяльність банкрута. Господарський суд
відкриває ліквідаційну процедуру,
призначає ліквідатора, який згідно ст.
25 Закону з дня свого призначення (з дня
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури)
повідомляє працівників банкрута про
звільнення та здійснює його відповідно
до законодавства України про працю.

Також апелянт зазначає, щодо основного
постачальника ТОВ ВКП «Трейд Центр» за
лютий 2010р. направлено запит від 11.05.2010р.
№3397/7/23-3-345/6046 до ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва з питань включення сум
ПДВ 68167 грн. до податкових зобов'язань.
Відповідно до отриманої відповіді від
09.07.2010р. №9661/7/23-1106 повідомлено наступне:
ДПІ в Шевченківському районі
направлено акт про неможливість
проведення перевірки ТОВ ВКП «Трейд
Центр» стосовно взаємовідносин з ПАТ
ВТКФ «Ласощі». Тому апелянт вважає, що
по вищевказаних ланцюгах постачання
неможливо встановити сплату податку на
додану вартість до бюджету.

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Згідно п.п. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 згаданого
Закону сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується в зменшення суми
податкового боргу і цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з підпунктом
7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення,
то: а) бюджетному відшкодуванню
підлягає частина такого від'ємного
значення, яка дорівнює сумі податку,
фактично сплаченій отримувачем
товарів (послуг) у попередньому
податковому періоді постачальникам
таких товарів (послуг); б) залишок
від'ємного значення після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду. Платник податку
набуває право на бюджетне
відшкодування лише у випадку,
визначеному підпунктом 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону, коли за підсумками
наступного (другого) звітного періоду
залишається від'ємне значення податку
на додану вартість. Однак
відшкодуванню підлягає лише та частина
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому (першому) податковому
періоді постачальникам таких товарів
(послуг). Інша частина від'ємного
значення, що не потрапила під бюджетне
відшкодування, включається до
податкового кредиту наступного
(третього) податкового періоду.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи приписи п. 1.8 ст. 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», при реалізації права
платника податків на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок
обов'язковою умовою є підтвердження
факту оплати платником податків
постачальникам товарів (послуг). Таким
чином, право на відшкодування з бюджету
виникає лише при наявності надмірної
сплати ПДВ, а не із самого факту
наявності зобов'язань по сплаті ПДВ в
ціні товару.

Тому апелянт вважає, що, виходячи з
припису пункту 1.8 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», бюджетне відшкодування - це
сума, що підлягає поверненню платнику
податку з бюджету в зв'язку з надмірною
сплатою податку у випадках, визначених
цим Законом.

На підставі викладеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести постанову про
відмову в задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
в результаті проведеної працівниками
ДПІ в м. Івано-Франківськ позапланової
невиїзної перевірки ПАТ
«Виробничо-торгова кондитерська
фірма» Ласощі» з питань достовірності
нарахування бюджетного відшкодування
податку на додану вартість з
врахуванням матеріалів зустрічних
перевірок по ланцюгу продажу до
виробника за листопад 2009 року та за
березень 2010 року складено акт від 11.11.2010
року №19007/23-3/00382102, відповідно до якого
встановлено порушення позивачем вимог
п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 та п.1.8 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення правовідносин), а саме:
завищено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за листопад 2009 року на 44 059
грн., а за березень 2010 року на суму 68 167
грн. За наслідками перевірки ДПІ в м.
Івано-Франківськ винесено податкове
повідомлення-рішення від 24.11.2010 року №
/0, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість відповідно на
зазначені вище суми, а на загальну суму
112 226 грн. За наслідками розгляду скарги
публічного акціонерного товариства
«Виробничо-торгова кондитерська фірма
«Ласощі» ДПІ в м. Івано-Франківську
повідомлення-рішення від 24.11.2010 року №
/0 залишено без змін, а скаргу без
задоволення та у відповідності до
вимог Порядку направлення органами
державної податкової служби України
податкових повідомлень платникам
податків, затвердженого Наказом ДПА
України від 21.06.2001 року № 253 направлено
позивачу податкове
повідомлення-рішення № /1 від
22.12.2010 року, яким йому зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на загальну суму 112 226
грн. За наслідками розгляду скарги
позивача ДПА в Івано-Франківській
області податкове
повідомлення-рішення № /1 від
22.12.2010 року (№ /0 від 24.11.2010 року)
залишено без змін, а скаргу без
задоволення. За наслідками розгляду
скарги позивача ДПА України податкове
повідомлення-рішення № /0 від
24.11.2010 року ( № /1 від 22.12.2010 року)
залишено без змін, а скаргу без
задоволення.

Судом першої інстанції також
встановлено, що актами проведених
попередньо перевірок ДПІ в м.
Івано-Франківськ заявлену позивачем
суму до бюджетного відшкодування за
листопад 2009 року та березень 2010 року
згідно поданих ним декларацій
підтверджено та податковим органом
зауважень до прямих чи непрямих
постачальників позивача не
встановлено. Підставою для зменшення
позивачу бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість вказані
вище періоди слугував висновок
податкового органу про відсутність
законодавчих підстав для включення до
податкового кредиту сум сплаченого
податку на додану вартість за
придбання позивачем етикеток та іншого
товару згідно укладених угод та
прийняття висновків про те, що в ході
відслідковування постачальників
позивача по ланцюгу продажу до
виробника не підтверджено факт сплати
постачальниками контрагентів позивача
до бюджету податку на додану вартість
та встановлення придбання продукції у
осіб, які або їх контрагенти
систематично не сплачували податок на
додану вартість до бюджету та
підпадають під ознаки «сумнівності».

До даного висновку податковий орган
прийшов у зв'язку з встановленням
інформації, отриманої на подані запити
щодо прямих та непрямих постачальників
позивача, зокрема: з метою перевірки
достовірності відшкодування ПДВ за
листопад 2009 року - надіслано запити по
ТзОВ «Центр-Опт-Сервіс» (отримано
відповідь - що останній є посередником,
а постачальником є ТзОВ «Велпак»), ТзОВ
«Асвемп», залученого до схеми
постачання ТзОВ «Центр-Опт-Сервіс» у
другій ланці ланцюга постачання
(отримано відповідь - що 07.09.2010 року
рішенням Господарського суду
Київської області визнано банкрутом),
ТзОВ «Велпак» (отримано відповідь-стан
платника - порушено провадження у
справі про банкрутство); за березень 2010
року ТзОВ «ВКП «Трейд Центр» (отримано
відповідь - неможливо провести
перевірку). Отримавши надану по даних
контрагентах інформацію на подані ДПІ
в м. Івано-Франківську запити,
податковим органом прийнято висновки
що контрагенти в ланцюгах постачання
для позивача не є «сумлінними»
платниками податків та зборів, а відтак
факт сплати ними податку на додану
вартість не підтверджено, а тому в
позивача відсутнє право на
відшкодування заявлених за вказані
вище періоди суми відшкодувань з
податку на додану вартість.

Розглядаючи спір судом першої
інстанції правильно зазначено, що
відповідно до пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сум податкового
кредиту такого звітного податкового
періоду. При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно п.п. 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, мас від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п.7.7.4 п.7.7. ст.7 цього
Закону платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників. До
декларації додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Крім того судом правильно враховано, що
відповідно до п.п. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом 7.4.4 даного пункту
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту. Відповідно
до вимог підпункту 7.4.5. не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Пунктом 7.5.1 даного Закону зазначено, що
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Визначення терміну бюджетне
відшкодування передбачене пунктом 1.8,
згідно положень якого бюджетне
відшкодування - сума, що підлягає
поверненню платнику податку з бюджету
у зв'язку з надмірною сплатою податку у
випадках, визначених цим Законом.

Судом також з'ясовано, що позивачем при
проведенні первинних перевірок (акт №
2912/23-3/00382102 від 10.02.2010 року, акт №
10964/23-3/00382102 від 16.06.2010 року, якими
заявлені позивачем суми до бюджетного
відшкодування за листопад 2009 року та
березень 2010 року згідно поданих ним
декларацій підтверджено), надано всі
необхідні документи, а саме: податкові
накладні та інші підтверджуючі
документи, на підставі яких відповідні
суми податку на додану вартість було
включено до податкового кредиту та
підтверджені суми бюджетного
відшкодування, позивачем повністю
сплачено прямим контрагентам податок
на додану вартість в ціні придбаних
товарів та одержано належні податкові
накладні та виконано всі інші
необхідні умови отримання бюджетного
відшкодування.

Крім того суд першої інстанції
правильно вказав, що за змістом п. 10.2
Закону України «Про податок на додану
вартість» за достовірність і
своєчасність визначення сум податку, а
також за повноту і своєчасність його
внесення до бюджету відповідають
платники податків, але ніяк не їх
контрагенти. Чинним законодавством
України на покупця товару (робіт,
послуг), який є платником податків не
покладено обов'язку при формуванні
податкового кредиту при поданні заяви
щодо бюджетного відшкодування податку
на додану вартість здійснювати
контроль та перевірку за дотриманням
усіма постачальниками у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
сплати податку до бюджету і в
подальшому за можливі дії порушника
або через відсутність документального
підтвердження сплати податку
зазнавати певних негативних
матеріальних наслідків у вигляді
позбавлення права на отримання
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість, заявленого у межах сум
податку, фактично сплачених ним у
попередньому податковому періоді
постачальникам товару (робіт, послуг).

Порядок формування податкового
кредиту, підстави його виникнення та
порядок визначення сум податку що
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України регламентований
пунктами 7.4,7.5,7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», згідно
яких платник податку повинен
дотримуватись його норм і виключно за
їх порушення формування податкового
кредиту може бути визнано
неправомірним.

Відповідно до вимог п.п.7.7.11 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не мають права на отримання
бюджетного відшкодування особи, які
були зареєстровані як платник цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування, та/або мала обсяги
оподатковуваних операцій за останні 12
календарних місяців менші, ніж
заявлена сума бюджетного
відшкодування і особа, яка не провадила
діяльність протягом останніх 12
календарних місяців.

Тому суд першої інстанції підставно
вважав, що неможливість проведеними
ДПІ в м. Івано-Франківську заходами
підтвердити надмірну сплату податку на
додану вартість до бюджету в ланцюгу
постачальників позивача не може бути
підставою для відмови у відшкодуванні
вищевказаних сум податку на додану
вартість та винесення оскаржуваних
повідомлень-рішень.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цього
контрагента.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
неправомірність дій податкового
органу щодо винесення податкових
повідомлень-рішень №/0 від 24.11.2010
року та № /1 від 22.12.2010 року, якими
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на загальну суму 112 226 грн., а
відтак підставно задовольнив позовні
вимоги.

Враховуючи зазначене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в м.
Івано-Франківську - залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2011
року по справі № 2а-1599/11/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин

повний текст ухвали виготовлений 10.10.2014
року