Справа № 2а/1570/8088/2011
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року
м. Київ К/800/52986/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Мойсюка М.І.,

здійснивши попередній розгляд справи
за адміністративним позовом Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту (далі
- Інститут) до управління Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Одеси (далі -УПФ) про визнання дій
неправомірними та протиправними
повідомлення за касаційною скаргою
Інституту на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 30
серпня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року представник Інституту
звернувся в суд з позовом, відповідно
до якого з урахуванням уточнених
позовних вимог просив:

визнати неправомірними дії
відповідача про направлення
повідомлень щодо відшкодування витрат
на виплату і доставку наукової пенсії
бувшим працівникам;

скасувати повідомлення від 14.03.2011 року
№ Ж0117, № 40, №63, від 12.04.2011 року № Ж017, №112,
від 13.05.2011 року № Ж0117, № 117, № 94, № 195, від
14.06. 2011 року № Ж0117, № 117, від 14.09.2011 року
№ Ж0117, від 16.03.2012 року № 38, № 23, від 09.02.2012
року № 2, від 19.04.2012 року № 99 про суму
витрат, що становить різницю між
пенсією, призначеною згідно Закону
України від 13 грудня 1991 року № 1977-ХІІ
«Про наукову і науково-технічну
діяльність» (далі - Закон № 1977-ХІІ), і
сумою пенсії, обчисленою відповідно до
інших законодавчих актів.

Посилався на незаконність прийнятих
рішень, оскільки вони суперечать
положенням статті 24 Закону № 1977-ХІІ.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами, просить
попередні рішення скасувати з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції. Вказує на те,
що судами належним чином не досліджені
доводи протиправності дій УПФ щодо
стягнення різниці між пенсією,
призначеною згідно Закону № 1977-ХІІ і
сумою пенсії, обчисленою відповідно до
інших законодавчих актів.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що на адресу Інституту
надійшли повідомлення про суми витрат
на виплату пенсій, понесен УПФ.
Зокрема, від 14.03.2011 року № Ж0117, № 40, №63,
від 12.04.2011 року № Ж017, №112, від 13.05.2011 року
№ Ж0117, № 117, № 94, № 195, від 14.06. 2011 року №
Ж0117, № 117, від 14.09.2011 року № Ж0117, від
16.03.2012 року № 38, № 23, від 09.02.2012 року № 2,
від 19.04.2012 року № 99.

З такими повідомленнями позивач не
погодився, тому просив визнати їх
протиправними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що Інститут є державною не
бюджетною установою, тому зобов'язаний
відповідно до чинного законодавства
щомісяця до 25 числа перераховувати УПФ
відповідні кошти для фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
науковим (науково-педагогічним)
працівникам.

Висновок судів відповідає дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Порядок, умови та особливості
пенсійного забезпечення та
соціального захисту наукових
(науково-педагогічних) працівників, які
мають необхідний стаж наукової роботи,
визначався Законом № 1977-XII.

Відповідно до частини дев'ятої
статті 24 цього Закону різниця між сумою
пенсії, призначеної за цим Законом, та
сумою пенсії, обчисленої відповідно до
інших законодавчих актів, на яку має
право науковий працівник,
фінансується: для наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних бюджетних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів державного бюджету; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів, а також коштів державного
бюджету в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. При цьому
за рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації - за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

На виконання вищезазначеної норми,
постановою Кабінету Міністрів України
від 24 березня 2004 року № 372 затверджено
«Порядок фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації згідно із Законом № 1977-ХІІ,
та сумою пенсії, обчисленою відповідно
до інших законодавчих актів, на яку
мають право зазначені особи», який
визначає механізм фінансування
різниці у розмірі пенсії (далі -
Порядок).

Пунктом 4 Порядку у разі ліквідації або
зміни власника підприємства, установи,
організації чи вищого навчального
закладу ІІІ-ІV рівнів акредитації
різниця у розмірі пенсії фінансується
за рахунок коштів їх правонаступників
у порядку, що діяв стосовно цих
підприємств, установ, організацій та
закладів до моменту ліквідації або
зміни власника.

Згідно зі статутом Інститут заснований
на державній власності, входить до
сфери управління Міністерства
транспорту та зв'язку України, є
юридичною особою, вищим
навчально-науковим закладом, який
самостійно здійснює свою діяльність на
основі і відповідно до законодавства
України, положень Статуту, має
самостійний баланс, поточні рахунки та
є правонаступником Інституту
післядипломної освіти керівних
працівників та спеціалістів водного
транспорту України, який в процесі
правонаступництва перейняв права і
обов'язки державного закладу, що
реорганізовано, у тому числі й
обов'язок зі сплати різниці між сумою
пенсії, призначеної відповідно до
Закону № 1977-ХІІ, та сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів.

Виходячи із зазначених положень,
Інститут щомісячно до 25 числа
перераховує органу УПФ за своїм
місцезнаходженням відповідні грошові
кошти для фінансування різниці в
розмірі пенсії, призначеної в минулих і
поточних роках (абзац другий пункту 5
Порядку).

Закон № 1977-ХІІ не містить положень, які
б звільняли державні не бюджетні
установи та організації, фінансування
яких здійснюється за рахунок
державного бюджету України та
госпрозрахунку, відшкодовувати УПФ
різницю між сумою призначеної за цим
Законом та сумою пенсії, обчисленою
відповідно до інших законодавчих
актів, на яку має право науковий
працівник.

Таким чином, висновок судів попередніх
інстанцій є обґрунтованим і законним, а
доводив, викладені в касаційній скарзі,
безпідставні.

Зокрема, відповідно до положень статті
1 Закону України від 17 січня 2002 року №
2984-ІІІ «Про вищу освіту», який діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
акредитація - процедура надання вищому
навчальному закладу певного типу права
провадити освітню діяльність,
пов'язану із здобуттям вищої освіти та
кваліфікації, відповідно до вимог
стандартів вищої освіти, а також до
державних вимог щодо кадрового,
науково-методичного та
матеріально-технічного забезпечення.

Рівень акредитації - це рівень
спроможності вищого навчального
закладу певного типу провадити освітню
діяльність, пов'язану із здобуттям
вищої освіти та кваліфікації.

Згідно переліку посад наукових
працівників державних наукових
установ, організацій та посад
науково-педагогічних працівників
державних вищих навчальних закладів III
- IV рівнів акредитації, перебування на
яких дає право на одержання пенсії та
грошової допомоги при виході на пенсію
відповідно до статті 24 Закону № 1977-ХІІ
з урахуванням постанов Кабінету
Міністрів України від 27 травня 1999 року
№ 923, від 22 листопада 2001 року № 1570, №1571,
від 04 березня № 257, чинних на час
існування спірних правовідносин,
робота на посадах зазначених в
довідках, які видані Інститутом: ОСОБА_2
(доцент кафедри), ОСОБА_3 (викладач,
доцент), ОСОБА_4 (аспірант, молодший
науковий співробітник, старший
науковий співробітник, доцент, декан та
ректор), ОСОБА_5 (доцент кафедри), ОСОБА_6
(доцент), ОСОБА_7 (кандидат економічних
наук, старший викладач, доцент), ОСОБА_8
(кандидат технічних наук, доцент),
ОСОБА_9 (старший викладач)
зараховується до наукового,
науково-педагогічного стажу.

Також слід зазначити, що склад
педагогічних працівників є одним із
першочергових показників можливості
навчального закладу надавати освітні
послуги належного рівня. Акредитація
певного напряму (спеціальності) дає
право видавати випускникам закладу
дипломи державного зразка.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни ухвалених рішень.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту
відхилити, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 30
серпня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

М.І. Мойсюк