Справа № 495/6137/14-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/6137/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
495/6137/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області в особі
узгоджувальної комісії для вирішення
земельних спорів

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_2

про визнання дій протиправними та акту
нечинним

В С Т А Н О В И В :

19.08.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
адміністративним позовом до
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області в особі
узгоджувальної комісії для вирішення
земельних спорів (далі по тексту -
відповідач), за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог -
ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа) про
визнання дій протиправними та акту
нечинним.

Так, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області в особі
узгоджувальної комісії для вирішення
земельних спорів
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області щодо розгляду заяви
ОСОБА_2 та складання Акту від 15.04.2014
року;

- визнати нечинним Акт узгоджувальної
комісії для вирішення земельних спорів
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області від 15.04.2014 року.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
22.10.2014 року не з'явився, але подав до
суду заяву, згідно якої позовні вимоги
підтримує у повному обсязі та просить
суд розглянути справу за його
відсутності.

Відповідач - Білгород-Дністровська МР,
відзив або заперечення на позов ОСОБА_1
до суду не надала та її представник в
судові засідання 24.09.2014 року та 22.10.2014
року не з'явився без поважних причин,
про причини неявки суд не повідомив,
будь-яких клопотань не заявляв, хоча
був належним чином повідомлений про
час та місце судового розгляду, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
відповідні розписки.

Третя особа - ОСОБА_2, подала до суду
заперечення проти позову ОСОБА_1,
згідно з яким просить відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В судове засідання 22.10.2014 року третя
особа - ОСОБА_2, не з'явилася без
поважних причин, про причини неявки суд
не повідомив, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, що підтверджується наявним в
матеріалах справи відповідним
довідковим листом, згідно з яким її
представник - ОСОБА_4 в попередньому
судовому засіданні 24.09.2014 року був
повідомлений про перенесення слухання
справи саме на 22.10.2014 року о 15:30 год., про
що власноручно розписався.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС
України).

Згідно із ч.4 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта (ч.6 ст.128 КАС України).

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач та третя особа, в судове
засідання не з'явилися, будь-яких
клопотань не заявляли, хоча були
належним чином повідомлені про час та
місце судового розгляду, позивач в
судове засідання не з'явився, але
просив розглянути справу без його
участі, строк розгляду справи,
відповідно до ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, закінчився і ніхто із сторін
не заявив клопотання про його
подовження, суд вважає за можливе і
необхідне, розглянути справу у
письмовому провадженні за відсутності
учасників судового процесу, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до наступників
висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України, до
компетенції адміністративних судів
віднесено, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу
адміністративного судочинства
України, місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
із сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушено або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позиції Конституційного Суду
України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997
від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року
щодо офіційного тлумачення частини 2
статті 55, статей 64, 124 Конституції
України, статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України,
встановлено, що кожен має право
звернутись до суду, якщо його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на
звернення до адміністративного суду з
позовом не завжди співпадає з правом на
судовий захист, яке закріплено у статті
6 Кодексу адміністративного
судочинства України. Саме по собі
звернення до адміністративного позову
ще не означає, що суд зобов'язаний
надати такий захист. Адже для того, щоб
був наданий судовий захист, слід
встановити, що особа, яка звернулась з
позовом, дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем.

З наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушено його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Б-Дністровської МР в особі
узгоджувальної комісії для вирішення
земельних спорів Б-Дністровської МР, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання
протиправними дії
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області в особі
узгоджувальної комісії для вирішення
земельних спорів
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області щодо розгляду заяви
ОСОБА_2 та складання Акту від 15.04.2014 року
та визнання нечинним Акту
узгоджувальної комісії для вирішення
земельних спорів
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області від 15.04.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
узгоджувальною комісією для вирішення
земельних спорів
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області було розглянуто спір
за адресою: АДРЕСА_1 та складено Акт від
15.04.2014 року щодо розгляду земельного
спору за адресою: АДРЕСА_1.

В даному Акті зазначено наступне: «Між
сусідами загального двору гр. ОСОБА_2 та
гр. ОСОБА_1 існує суперечка. Суть спору
полягає в тому, що гр. ОСОБА_1 встановив
ворота, зачинив їх на ключ,
заблокувавши тим самим проїзд, прохід
на землі загального користування. З 2004
року гр. ОСОБА_2 не має доступу до
частини свого будинку для його
обслуговування. З того ж часу не
обслуговується вигрібна яма для
каналізаційних відходів та гр. ОСОБА_2
змушена нею не користуватись. При
виїзді комісії на місце гр. ОСОБА_1
вдома був відсутній, або не вважав за
потрібне спілкуватися з членами
комісії, тому вислухати його сторону не
було можливості. Таким чином,
проаналізувавши ситуацію, комісія
дійшла наступного висновку: гр. ОСОБА_2,
гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 є
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1. Форма власності - спільна
часткова. Земельна ділянка під даним
домоволодінням не приватизована та
знаходиться в комунальній власності
Білгород-Дністровської міської ради.
Порядок землекористування в
загальному дворі не визначений. Тому,
комісією вирішено розв'язати дане
питання шляхом перенесення воріт,
встановлених гр. ОСОБА_1 в глиб двору.
Також, рекомендовано гр. ОСОБА_1,
відповідно п. «е» ст.91 Земельного
кодексу України, не порушувати прав
землекористувачів і власників
суміжних земельних ділянок та
дотримуватися правил добросусідства».

Рішенням Білгород-Дністровської
міської ради Одеської області «Про
узгоджувальну комісію для вирішення
земельних спорів» за № 390-VI від 12.07.2012
року утворена узгоджувальна комісія
для вирішення земельних спорів в
складі згідно з додатком 1, затверджено
Положення про узгоджувальну комісію
для вирішення земельних спорів
(додаток 2) та доручено виконавчому
комітету Білгород-Дністровської
міської ради затвердити персональний
склад узгоджувальної комісії та
дозволити внесення змін до складу у
випадках зміни персонального складу
працівників виконавчих органів.

Згідно додатку № 1 до рішення ради за №
390-VI від 12.07.2012 року утворена
узгоджувальна комісія для вирішення
земельних спорів в складі 11 осіб з
перерахуванням їхніх посад.

Згідно додатку № 2 до рішення ради №
390-VI затверджено Положення про
узгоджувальну комісію по розгляду
земельних спорів з приводу суміжного
землекористування
Білгород-Дністровської міської ради.

За твердженням позивача,
узгоджувальною комісією при розгляді
заяви ОСОБА_2 допущені порушення
Положення та діючого Земельного
кодексу України, що полягають в тому, що
згідно п.2.4. Положення, узгоджувальною
комісією не розглядаються земельні
спори між співвласниками будинку.
Узгоджувальною комісією встановлено
та зазначено в Акті від 15.04.2014 року, що
суб'єкти спору - ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 є
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1. Форма власності - спільна
часткова, хоча земельна ділянка під
даним домоволодінням не приватизована
та знаходиться в комунальній власності
Білгород-Дністровської міської ради.
Порядок землекористування в
загальному дворі не визначений. А отже,
заявниця ОСОБА_2 не є ані власником, ані
користувачем спірної земельної
ділянки в розумінні ст.ст. 125, 126
Земельного Кодексу України.

Також, позивач стверджує, що
узгоджувальною комісією порушено п.2.4.
Положення в частині перевищення
повноважень та приписів ч.3 ст.158, ч.1
ст.103 Земельного Кодексу України, так як
згідно п.3.4. Положення, земельні спори
розглядаються за участю зацікавлених
сторін, які не пізніше як за 3 дня до дня
засідання узгоджувальної комісії
повідомляються секретарем
узгоджувальної комісії про час і місце
розгляду спору. Але, в Акті від 15.04.2014
року чітко зазначено, що при виїзді
комісії на місце гр. ОСОБА_1 вдома був
відсутній, або не вважав за потрібне
спілкуватися з членами комісії, тому
вислухати його сторону не було
можливості.

Згідно п.3.6. Положення, засідання
узгоджувальної комісії вважається
правомочним, якщо в ньому беруть участь
не менше половини її складу. В Акті від
15.04.2014 року зазначено, що спір
розглянуто узгоджувальною комісією у
складі 11 уповноважених членів, що є
менше ніж половина складу комісії.

Згідно п.3.7 Положення висновок
узгоджувальної комісії приймається за
результатами розгляду земельного
спору простою більшістю голосів від
складу комісії і заноситься до
протоколу засідання. Висновок
узгоджувальної комісії дійсний 1 рік.

Позивач стверджує, що в порушення п.3.7.
Положення узгоджувальною комісією
складено Акт, а не висновок, як то
передбачено законодавством.

Дані обставини і стали підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду із
відповідним адміністративним позовом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України, до
компетенції адміністративних судів
віднесено, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Стаття 55 Конституції України гарантує
кожному право на захист своїх прав і
свобод у суді, а також на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Для визначення предмету оскарження у
цій категорії адміністративних справ
необхідно з'ясувати зміст поняття
«рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень».

Рішення суб'єкта владних повноважень у
контексті положень КАСУ необхідно
розуміти як нормативно-правові акти,
так і правові акти індивідуальної дії.

КАС України не містить визначення
термінів нормативно-правовий акт та
правовий акт індивідуальної дії.

За загальними приписами законодавства
нормативно-правовий акт - це виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, який встановлює, змінює чи
припиняє дію обов'язкових правил
поведінки, обмежених в часі, просторі
та за колом осіб, та призначений для
неодноразового застосування. Правовий
акт індивідуальної дії - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акта
(актів) щодо конкретної життєвої
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому
він адресований.

Обов'язковою ознакою як
нормативно-правового, так і правового
акта індивідуальної дії, є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання якого
забезпечується правовими механізмами.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод (стаття 2,
пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

Із правового аналізу вказаних норм
вбачається, що позивач на власний
розсуд визначає чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень. Проте ці
рішення, дія або бездіяльність повинні
бути такими, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається з позовної заяви,
предметом спору у даній справі є
визнання нечинним акту узгоджувальної
комісії для вирішення земельних спорів
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області.

Оскаржуваний акт не є ні нормативним
актом, ні актом індивідуальної дії,
тобто не є рішенням суб'єкта владних
повноважень у розумінні КАС України,
так як він не породжує жодних правових
наслідків, що спрямовані на
регулювання тих чи інших суспільних
відносин, не змінює, не припиняє права
та обов'язки у сфері публічно-правових
відносин і не має обов'язкового
характеру для позивача і тому не може
бути предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Вказаний акт не є рішенням суб'єкта
владних повноважень, а тому
встановлена ст.17 КАС України
компетенція адміністративних судів на
цей спір не поширюється.

Позивач також посилається на той факт,
що всупереч п.3.6 Положення в засіданні
комісії брали участь менше половини її
складу, вказуючи на те, що в.о. міського
голови, секретар міської ради - ОСОБА_6,
є не уповноваженою особою оскільки
замість нього має стояти підпис
заступника міського голови з питань
діяльності виконавчих органів, який
згідно розподілу обов'язків
організовує роботу з регулювання
земельних відносин.

Відповідно до Розпорядження № 14-к від
27.01.2014 року «Про надання повноважень
Білгород-Дністровського міського
голови» на підставі Ухвали
Приморського районного суду м. Одеси
від 25.0.2014 року по справі № 522/1206/14-к, в
цей період обов'язки міського голови
виконував ОСОБА_6. Міський голова
ОСОБА_7 був поновлений в повноваженнях
25.04.2014 року на підставі Розпорядження
від 25.04.2014 року № 74-к «Про поновлення
повноважень міської голови».

Також, в період складання акту згідно
розподілу обов'язків з регулювання
земельних відносин обов'язки міського
голови з цих питань виконував ОСОБА_8,
який не був посадовою особою органів
місцевого самоврядування, тому
виконувати повноваження голови
комісії він не мав права, так як
працював за контрактом.

Таким чином, у зв'язку з тим, що вакансія
заступника міського голови, в
повноваження якого входить
регулювання земельних відносин, на той
час була вільною, та міський голова
ОСОБА_7 був відсторонений від
обов'язків - ОСОБА_6 заміщував голову
узгоджувальної комісії за відсутності
інших уповноважених осіб.

Отже, секретар міської ради ОСОБА_6
маючи повноваження міського голови та
відсутнього на той час Заступника
міського голови з питань діяльності
виконавчих органів правомірно
підписував відповідні документи, як
голова узгоджувальної комісії.

Що стосується останнього доводу
адміністративного позову, що спір
вирішено в порушення п.3.4 Положення та
ч.2 ст.158 ЗК України без участі ОСОБА_1
Слід зазначити, що комісія
неодноразово дзвонила йому та
приїжджала на місце, але він вдома був
відсутній, або не вважав за потрібне
спілкуватися з членами комісії, тому
вислухати його сторону не було
можливості.

Відповідно до ч.4 ст.105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про: 1) скасування або визнання
не чинним рішення відповідача -
суб'єкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень; 2)
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій: 4) стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; 5) виконання зупиненої
чи не вчиненої дії; 6) встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень; 7) примусове відчуження
земельної ділянки, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені, з
мотивів суспільної необхідності.

Таким чином, Акт узгоджувальної
комісії для вирішення земельних спорів
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області не є предметом
розгляду за приписами КАС України, а
вимога про визнання протиправними дії
щодо розгляду заяви та складання Акту
не ґрунтуються на вимогах Закону,
оскільки, по-перше, такий спосіб
захисту не передбачений ст.105 КАС
України, по-друге, у будь-якому випадку
заява ОСОБА_2 мала бути розглянута,
оскільки подана у відповідності до
приписів статей 158, 159 ЗК України та,
по-третє, складання Акту посадовими
особами органу місцевого
самоврядування не заборонено жодним
нормативно-правовим актом, у зв'язку з
чим відсутні підстави для визнання дій
Б-Дністровської МР протиправними та
визнання даного Акту нечинним.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про
безпідставність, необґрунтованість та
неправомірність позовних вимог ОСОБА_1
Б-Дністровської МР про визнання дій
протиправними та акту не чинним, у
зв'язку з чим в задоволенні такого
адміністративного позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 26, 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», ст.ст. 1, 2, 6, 9-11, 17-18, 41, 69-72, 105, 122,
128, 158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області в особі
узгоджувальної комісії для вирішення
земельних спорів за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
- ОСОБА_2 про визнання дій протиправними
та акту нечинним - відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Якщо апеляційна
скарга не була подана у строк,
встановлений статтею 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Мишко