Справа № 817/1133/14
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нор
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"30" вересня 2014 р.
Справа № 817/1133/14

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс",
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"07" серпня 2014 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
до Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" звернулося до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 27.09.2013 р.:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 808 450
грн. основного платежу та 356 028 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1 478 737 грн. основного
платежу та 369 684 грн. штрафних
(фінансових) санкцій;

- № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 88 781 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.08.2014 р.
позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 27.09.2013 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 21670,00
грн. основного платежу та 4750,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 27.09.2013 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 197140,00 грн. основного
платежу та 49285,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос - Плюс"
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 43,85 грн.

Стягнуто до Державного бюджету з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
() недоплачений судовий
збір в сумі 4384,80 грн. (чотири тисячі
триста вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням, ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині незадоволених
позовних вимог та прийняти нове
рішення, яким визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 27.09.2013р.: №, яким ТОВ
"УкрТехноФос-Плюс" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 687680 грн. - основного платежу та
нараховано штрафну (фінансову) санкцію
в розмірі 301728 грн.; №, яким ТОВ
"УкрТехноФос-Плюс" збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1185647 грн. -
основного платежу та нараховано
штрафну (фінансову) санкцію в розмірі
296411 грн.; №, яким ТОВ
"УкрТехноФос-Плюс" зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 88781 грн. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права та неповне
з'ясування обставин справи.

ДПІ у Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нову постанову, якою в
позові відмовити в повновму обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційних скарг відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга ДПІ у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Встановлено, що у період з 19.07.2013 року по
15.08.2013 року відповідачем була проведена
планова виїзна перевірка ТОВ
"УкрТехноФос-Плюс" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2012 року, в результаті, якої складено
акт від 06.09.2013 року №92/22-141/32617917 (Т-1,
а.с.17-99).

На підставі висновків акта перевірки
ДПІ у Рівненському районі винесено
податкові повідомлення-рішення від
27.09.2013:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 808 450
грн. основного платежу та 356 028 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1 478 737 грн. основного
платежу та 369 684 грн. штрафних
(фінансових) санкцій;

- № про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в розмірі 88 781 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що витрати в розмірі 10 933 грн., які
скаржник відніс до складу валових
витрат у III кварталі 2012 року не є
витратами на перепродажну підготовку
товарів - витратами на збут, а мають
формувати собівартість придбаних та
реалізованих товарів відповідно до
ціни їх придбання з урахуванням витрат
на приведення їх до стану, придатного
до продажу відповідно до пп. 138.6 ст.138 ПК
України та мають бути включені до
собівартості виготовленої тукосуміші,
що обліковується на рахунку 26 та є
запасами суб'єкта господарювання.
Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивач порушив
п.138.4 ст.138 ПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ "УкрТехноФос-Плюс" (Замовник) та ТОВ
"УкрТехноФос" (Виконавець) було
укладено договір №30/09-10 від 30.09.2010р. на
переробку давальницької сировини, за
умовами якого Виконавець
зобов'язується виконати (надати)
послуги з переробки давальницької
сировини у готову продукцію
(виробництво тукосуміші). Вироблену
тукосуміш скаржник в цьому ж звітному
періоді реалізовував. Даний факт не
заперечувався відповідачем і не був
ним спростований під час розгляду
справи в суді.

Судом не враховано, що тукосуміш,
вироблена ТОВ "УкрТехноФос" з
давальницької сировини, була
реалізована скаржником в цьому ж
звітному періоді, тому на дату
закінчення перевірки її собівартість
не обліковувалась на рахунку 281, а була
списана в момент реалізації за
правилами бухгалтерського обліку на
фінансовий результат товариства.

Відповідно оподатковуваний прибуток
звітного періоду в загальному підсумку
не був занижений, що не було враховано
судом.

Що стосується витрат в розмірі 49 308 грн.,
то суд зазначає таке.

Встановлено, що у перевіряємому
періоді позивач орендував у ТОВ
"УкрТехноФос" склади, офісні
приміщення, автомобілі, що
підтверджується наданими до
матеріалів справи актами здачі
прийняття робіт (надання послуг),
аналізами рахунку 68.5.1, 92 та 93.

Вищевказані документи залишилися поза
увагою суду, а тому висновок про те, що
скаржник безпідставно відніс до складу
валових витрат витрати в розмірі 49308
грн. є необґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду про те, що з урахуванням
встановлених обставин справи та
досліджених доказів, що позивачем
документально не підтверджено
належними доказами формування валових
витрат та податкового кредиту по
операціях з відповідального
зберігання,
навантажувально-розвантажувальних
послугам та послугам по переробці
давальницької сировини, отриманих від
ТОВ "УкрТехноФос" та послугам
навантажувача, перевезення, приймання,
зважування, очистки, погрузки,
отриманих від Агрофірми "Трипілля".

У спірному періоді між скаржником та
ТОВ "УкрТехноФос" (Зберігач) укладалися
договори зберігання №30/08-10 від 30.08.2010р.
та №29/09-10 від 29.09.2010р., відповідно до
яких Товариство (Поклажодавець)
передавав майно на зберігання ТОВ
"УкрТехноФос" (Зберігач) на його
складах.

Також між скаржником та ТОВ
"УкрТехноФос" (Виконавець) був
укладений договір N"230/09-10 від 30.09.10р. на
переробку давальницької сировини, за
умовами якого Виконавець
зобов'язується виконати послуги з
переробки давальницької сировини у
готову продукцію. Вищевказані договори
надані до матеріалів справи.

Також в перевіряємому періоді між
скаржником та АФ "Трипілля" був
укладений договір відповідального
зберігання №04/01/11 від 04.01.11р., заключний
з АФ "Трипілля", згідно якого Товариство
(Поклажодавець) передає, а АФ "Трипілля"
(Зберігач) приймає на відповідальне
зберігання сільськогосподарську
продукцію (зерно).

Аналізуючи надані документи,
відповідач встановив, що Товариством
порушено умови договорів в частині
документального оформлення переданого
на зберігання майна, а саме: до
перевірки не представлено актів
приймання-передачі майна, розпоряджень
на переробку давальницької сировини,
накладних на передачу та повернення
майна, складських свідоцтв - для зерна,
чи інших документів, що підтверджують
факти приймання-передачі майна,
документів, передбачених Інструкціями
П-6 від 15.06.1965р. та П-7 від 25.04.1996р. Не
надання вищевказаних документів стало
підставою для донарахування грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 41739 грн. основного платежу та 170
193 грн. нарахованих штрафних санкцій та
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 383 940 грн.
основного платежу та 95 985 грн.
нарахованих штрафних санкцій.

Скаржник, враховуючи приписи абз.2 п.44.7
ст.44 ПК України надав відповідачу копії
актів приймання-передачі продукції в
переробку за період жовтень 2011р.-
грудень 2012 р. та копії актів приймання
передачі продукції із переробки з
розпорядженням за жовтень 2011р. по
грудень 2012р., копії актів наданих
послуг з відповідального зберігання.

Щодо ненадання до перевірки
розрахунків сировини, необхідної для
виготовлення готової продукції,
сертифікати якості, висновки державної
санітарно-гігієнічної експертизи,
карантинні дозволи, розпорядження на
виробництво, технічні умови,
калькуляції виготовленої готової
продукції, норми природного убутку,
норми технологічних втрат, то такі
вимоги відповідача є безпідставними,
оскільки вищевказані документи є
первинними документами
бухгалтерського обліку виробника -
ТзОВ "УкрТехноФос".

Щодо ненадання до перевірки
документів, які підтверджують подальшу
реалізацію готової продукції, на що
звернув увагу суд в оскаржуваній
постанові, то в акті перевірки
відповідач чітко вказав перелік
документів, які на його думку, не були
надані для перевірки. В даному переліку
документи, що підтверджують подальшу
реалізацію відсутні. Тому скаржник не
надавав їх під час розгляду скарг
органами доходів і зборів України.
Таким чином, суд помилково застосував
приписи п.44.6 ст.44 ПК України.

Відповідно до п.138.2. ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п.п.139.1.9.п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включається до
складу валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

З аналізу вищевказаних норм
податкового законодавства скаржник
правомірно сформував валові витрати та
податковий кредит з ПДВ по
навантажувально-розвантажувальним
послугам та послугам по переробці
давальницької сировини, отриманим від
ТОВ "УкрТехноФос" та послугам
навантажувача, перевезення, приймання,
зважування, очистки, погрузки,
отриманним від АФ "Трипілля", так як
надані послуги підтверджується
первинними документами та надані для
здійснення господарської діяльності
позивача.

Щодо ненадання до матеріалів справи
платіжних доручень, що підтверджують
здійснення розрахунків за договорами
зберігання, накладних на передачу на
зберігання майна, товаросупровідних
документів, що підтверджують
транспортування товару, то дані
обставини перевірялися відповідачем,
будь-яких зауважень, сумнівів з даного
приводу відповідач ні в акті перевірки,
ні в судовому засіданні не висловлював.

Відповідно до ч.1,3 ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Що стосується формування позивачем
валових витрат та податкового кредиту
по послугах з перевезення небезпечних
вантажів то суд зазначає наступне.

В ході перевірки встановлено, що до
складу витрат віднесено витрати на
оплату послуг перевезення
агрохімікатів, добрив
аміачно-нітратних, хлористого калію,
сірки гранульованої, амофосу,
нітроамофосу, селітри аміачної,
карбаміду, карбонатно-аміачної суміші,
сульфату амонію та ін. на загальну суму
590312 грн.

Перевіркою встановлено, що
перевозились вантажі, визнані діючим
законодавством, як небезпечні.
Оскільки до перевірки та до матеріалів
справи не представлено жодного
товаротранспортного документу на
небезпечні вантажі, суд прийшов до
висновку, що позивачем завищено
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування за
рахунок віднесення їх до складу витрат,
не підтверджених відповідними
документами та не пов'язаних з
господарською діяльністю на загальну
суму 590312 грн. та не нараховано
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 81818
грн.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду з огляду на
таке.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Визначальним фактором для формування
валових витрат та податкового кредиту
з ПДВ відповідно до п.138.2. ст.138,
п.п.139.1.9.п.139.1 ст.139, п. 198.1, п.198.2. п.198.6 ст.198
ПК України є зв'язок наданих послуг із
господарською діяльністю платника
податків та наявність підтверджуючих
документів, що відображають реальність
таких господарських операцій.

До перевірки та до матеріалів справи
скаржник надав товарно-транспортні
накладні, які оформлені у
відповідності до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997р.

Також в підтвердження надання послуг
по перевезенню вантажу скаржником до
перевірки надавалися: договори,
укладені з перевізниками, акти
виконаних робіт, податкові накладні,
банківські виписки про оплату, що
підтверджують надання послуг по
перевезенню небезпечних вантажів.

Товарно-транспортна накладна на
перевезення небезпечних вантажів не є
первинним документом в розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а тому така накладна не може
підтверджувати здійснення
господарської операції з поставки
товарів та відповідно набуття права
власності на нього, оскільки не
відображає відомості про господарську
операцію з поставки товару, а
відображає відомості про господарську
операцію перевезення.

Надані для перевірки документи
підтверджують надання перевізниками
(перелік наведений в таблиці 2 на
сторінці 34-36 акту перевірки) послуг по
перевезенню вантажу.

Судом зазначено, що позивачем не було
представлено у судове засідання
товарно-транспортних накладних із
зазначенням всіх обов'язкових
реквізитів, визначених пунктом 9.2
Правил дорожнього перевезення
небезпечних вантажів.

Однак, податкове законодавство не
ставить в залежність право платника
податків на валові витрати та
податковий кредит від наявності чи
відсутності товарно-транспортних
накладних, якщо з інших даних
вбачається, що фактичний рух товарів та
зміни у власному капіталі,
зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Також суд зазначив, що скаржником не
надано доказів того, що ним було
узгоджено з органами МВС України
маршрут дорожнього перевезення
небезпечного вантажу та отримано
відповідний дозвіл, не надано свідоцтв
про допущення транспортних засобів для
перевезення небезпечного вантажу,
свідоцтв про підготовку водіїв
транспортного засобу, що перевозять
небезпечні вантажі, експедиторських
свідоцтв про отримання вантажу або
інших транспортно-екпедиторських
документів, передбачених
законодавством, паспортів на ємності, у
яких перевозилась хімічна продукція,
документів про придатність ємностей до
завантаження та інших супровідних
документів, які визначені
законодавством обов'язковими при
перевезенні небезпечного вантажу.

Згідно ст.1 Закону України "Про
перевезення небезпечних вантажів"
перевізник небезпечного вантажу -
юридична (резидент і нерезидент) або
фізична особа (громадянин України,
іноземець, особа без громадянства), яка
здійснює перевезення небезпечного
вантажу.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України
"Про перевезення небезпечних вантажів"
перевізник небезпечних вантажів
зобов'язаний:

приймати небезпечні вантажі до
перевезення, якщо вантаж і документи на
нього відповідають встановленим
вимогам;

забезпечувати перевезення небезпечних
вантажів у встановленому порядку
визначеними транспортними засобами;

у разі дорожнього перевезення
розробити та погодити з відповідними
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху, маршрути і режими
перевезення небезпечних вантажів;
забезпечити своєчасний огляд
транспортних засобів у підрозділах
відповідних підрозділів Міністерства
внутрішніх справ України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху,
та отримання відповідного свідоцтва
про допуск до перевезення небезпечного
вантажу; під час перевезення не
відхилятися від узгодженого маршруту,
додержуватися безпечних умов руху та
постійно контролювати стан
транспортного засобу і вантажу;

перевозити у встановлений строк
небезпечний вантаж та передавати його
одержувачу; забезпечувати належне
зберігання небезпечного вантажу;

у відповідних випадках здійснювати
заходи фізичного захисту і охороняти
небезпечний вантаж; забезпечувати
проведення спеціального навчання,
підвищення кваліфікації осіб, які
здійснюють перевезення небезпечних
вантажів, та їх медичного огляду; в разі
дорожнього перевезення забезпечувати
одержання водіями свідоцтв про допуск
до перевезення небезпечних вантажів
встановленого зразка після навчання та
складання відповідних іспитів в
відповідних підрозділах Міністерства
внутрішніх справ України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху;
надавати в установленому порядку
необхідну інформацію про перевезення
небезпечних вантажів іншим суб'єктам
перевезення та органам, зазначеним у
статтях 10, 15 і 16 цього Закону, в разі
дорожнього перевезення - відповідним
підрозділам Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху;

здійснювати в установленому порядку
обов'язкове страхування
відповідальності суб'єктів
перевезення небезпечних вантажів на
випадок настання негативних наслідків
під час перевезення таких вантажів;

відшкодовувати витрати та збитки,
заподіяні внаслідок порушення ним
законодавства з питань перевезення
небезпечних вантажів.

З аналізу вищевказаної норми Закону
України "Про перевезення небезпечних
вантажів" слідує, що на перевізника
покладається обов'язок виготовлення
(оформлення) вищевказаних доказів, що
не було враховано судом.

Відносно висновку відповідача про
порушення позивачем п.п. 14.1.27, п.п.14.1.36
п.14.1 ст.14, п.138.1 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, внаслідок чого ТОВ
"УкрТехноФос-Плюс" при визначенні
оподатковуваного прибутку
безпідставно було включено до витрат,
витрати по операціях з ТОВ "Метінвест
Холдинг", ТОВ "Юніверсал Карго Транс",
ТОВ "Юніон Ком Транс", ПП "Мінераліз", ТОВ
"ТД "Поліхім", що призвело до завищення
витрат на загальну суму 640 959 грн. та
податкового кредиту в сумі 128192 грн.

До складу витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
Декларації з податку на прибуток ТОВ
"УкрТехноФосплюс" віднесено витрати на
оплату послуг з організації перевезень
у власних і орендованих) вагонах на
загальну суму 640959 грн., отриманих від
ТОВ "Метінвест Холдинг", ТОВ "Юніверсал
Карго Транс", ТОВ "Юніон Ком Транс", ПП
"Мінераліз", ТОВ "ТД "Поліхім".

Порядок розрахунків за перевезення і
послуги встановлюється Укрзалізницею
згідно зі статтею 62 Статуту залізниць
України, затверджених Постановою КМУ
від 06.04.1997 р. № 457, і Збірника тарифів на
перевезення вантажів залізничним
транспортом у межах України та
пов'язаних з ними послуг та
коефіцієнтів, затверджених наказом
Мінтрансу від 26.03.2009 р. № 317.

Остаточні розрахунки між залізницями і
одержувачами за перевезення вантажів і
надання додаткових послуг
здійснюються на станціях призначення
вантажів.

Між ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс" та
постачальниками укладені договори про
постачання, в яких власне і передбачено
компенсацію залізничного тарифу за
доставку товарів вагонами на підставі
тарифів Укрзалізниці. В ході
проведення перевірки податковому
органу надавалися відповідні договори
та докази про сплату:

- постачальником - послуг перевезень
вантажу на підставі залізничних
тарифів станції призначення вантажу;

- підприємством постачальнику -
компенсації послуг перевезень вантажу
на підставі залізничних тарифів, а
також докази використання товару, що
транспортувався у господарській
діяльності ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс".

Згідно з договором постачання вантажів
платіжні доручення та акти наданих
послуг залізничних перевезень є
підтвердними первинними документами
для включення суми відшкодування
залізничного тарифу до податкових
витрат Товариства на підставі п.п.138.10.3
п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України.

Платежі, які виникають при
відвантаженні продукції можна умовно
розподілити на дві частини: перша,
залізничний тариф, який визначається
за допомогою Тарифного керівництва, і
залежить від відстані, на які
перевозиться вантаж та його ваги та
друга частина, додаткові збори
(подача-забір вагонів, різні станційні
збори тощо.) До листопада 2011 року ці
платежі в повному об'ємі
вантажовідправники сплачували
безпосередньо Укрзалізниці на єдиний
семизначний код платника, який
присвоювався при реєстрації
вантажовідправника.

В зв'язку із створенням у листопаді 2011
року структурного підрозділу
Державної адміністрації залізничного
транспорту України Державне
підприємство "Український
транспортно-логістичний центр" (ДП
"УТЛЦ") всі роботи з організації
перевезень вантажів залізничним
транспортом в обов'язковому порядку
виконуються, і відповідно, оплачуються
уповноваженим на це посередникам -
експедиторським організаціям. Іншими
словами, експедитори отримують оплату
залізничного тарифу та відсоток
експедиторської винагороди, яка
обумовлюється в договорі на
організацію перевезень. Так, на
державному рівні визначено наступне,
на Львівській державній залізниці
таким експедитором є ТОВ
"ЮніверсалКаргоТранс", а на Одеській,
відповідно, ТОВ "ЮніонКомТранс".

В договорах на організацію перевезень
між Товариством та експедиторами,
підприємству-вантажовласнику
надається семизначний код платника в
системі ДП "УТЛЦ", який зазначається в
номері договору (ТОВ "ЮніонКомТранс -
9406282, ТОВ "ЮніверсалКаргоТранс" - 9313542).
При оформленні залізничної накладної
вантажовідправник в графі "Платник"
вказує цей код, що є підставою для
списання коштів з його рахунку в
системі ДП "УТЛЦ". Дана обставина не
була врахована судом.

Решта платежів, додаткові станційні
збори, вантажовідправники й надалі
сплачують безпосередньо Укрзалізниці.

Доказом надання ТОВ
"ЮніверсалКаргоТранс", ТОВ
"ЮніонКомТранс" експедиційних послуг є
звіти експедитора, які надані до
матеріалів і залишилися поза увагою
суду.

Щодо надання послуг по організації
перевезення вантажів ТОВ "ТД "Поліхім",
то позивач звернувся до нього, оскільки
станом на 2011 рік існувала дебіторська
заборгованість ТОВ "УкрТехноФос" перед
ВАТ "БКК" та на момент здійснення
операцій не було досягнуто згоди щодо
погашення заборгованості. З боку ВАТ
"БКК" було введено заборону щодо
продажу калію хлористого для ТОВ
"УкрТехноФос-Плюс". Оскільки цей
продукт не має альтернатив, а
постачальник є монополістом, для
забезпечення господарської діяльності
Товариство змушене було звернутися до
ТОВ "ТД "Поліхім" з проханням про
надання послуг з отримання вагонів на
їх залізничний код.

На даний момент з ЗАТ "БКК" розроблено
схему погашення заборгованості, тому
отримувачем продукції по залізниці
виступає ТОВ "УкрТехноФос-Плюс".

Щодо надання послуг по організації
перевезення вантажів ПП "Мінераліз", то
26 січня 2012 року від підприємства ТОВ
"Фрідом Фарм Тера" надійшли кошти за 272
тонни аміачної селітри з поставкою на
станцію Мелітопіль Придніпровської
залізниці. В зв'язку із великими
обсягами, навантаженням та
недостатньою кількістю вагонів на
заводах-виробниках, постачальником
були зірвані терміни поставки. В
зв'язку з тим, що на момент надходження
вагонів на станцію Мелітопіль там вже
були завершені польові роботи, ТОВ
"Фрідом Фарм Тера" відмовилося від
прийняття двох вагонів (136 тонн)
аміачної селітри. Ця продукція була
продана іншому клієнту, але оскільки
позивач не має акредитації та
відповідно цифрового підпису по
Придніпровській залізниці, всі роботи
із прийняття, переадресування вагонів,
сплаті залізничного тарифу взяло на
себе ПП "Мінераліз", яке відповідно
перевиставило всі надані послуги для
компенсації ТОВ "УкрТехноФос-Плюс".

Що стосується надання послуг по
організації перевезення вантажів ТОВ
"Метінвест Холдинг", то Податковим
органом не враховані умови поставки
продукції, передбачені договорами,
укладеними з постачальниками.

Пунктом 2.1 договору поставки
№ДУК-05/11-047-Р від 07.09.2011 року та пунктом
2.1. договору поставки №МД-05/12-027 від
21.05.12р. передбачено, що поставка
продукції постачальником на адресу
покупця здійснюється на умовах та в
строки вказані у специфікаціях.

Згідно п. 2.6 договору поставки
№ДУК-05/11-047-Р від 07.09.11 року та п.2.6.
договору поставки №МД-05/12-027 від 21.05.12р.
покупець несе всі витрати пов'язані
перевезенням продукції до станції
призначення відповідно до умов
поставки згідно правилам Інкотермс-2000.
За виключенням поставки на умовах СРТ
станція призначення.

Отже, згідно з п. 1 Специфікації № 1 від
07.03.11р, п.1 Специфікації №2 від 30.09.11р. до
договору №ДУК-05/11-047-Р від 07.09.11 року та
п. 1 Специфікації № 1 від 30.05.ІЗр, п.1
Специфікації №2 від 01.02.13р. до договору
№МД-05/12-027 від 21.05.12р. Ціна продукції
вказана без урахування ж/д тарифу.
Відшкодування збитків ж/д тарифу несе
покупець, а згідно з п. 4 Специфікації №
1 від 07.03.11р, п.4 Специфікації №2 від
30.09.11р. до договору №ДУК-05/11-047-Р від 07.09.11
року та п. 4 Специфікації № 1 від 30.05.ІЗр,
п.4 Специфікації №2 від 01.02.13р. до
договору №МД-05/12-027 від 21.05.12р. умови
поставки: РСА ст. Сартана Донецкої ЖД.

Зважаючи на те, що згідно з п 1.2. Правил
розрахунків за перевезення вантажів
залізничним транспортом, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21 листопада 2000 р. N 644,
зареєстровано в Мінюсті України від
24.11.2000р. за №864/5085 "Плата за перевезення
вантажу вноситься відправником під час
оформлення перевезення".

Отже, враховуючи вищенаведені факти,
при відправленні продукції
постачальник згідно чинних правил
перевезень поніс витрати, сплативши
залізничний тариф від станції
відправлення до станції призначення та
у відповідності до умов договору
поставки перевиставив понесені
затрати покупцю.

Податкові накладні, виписані ТОВ
"Метінвест Холдинг" ТОВ "Торговий дім
"Поліхім", ТОВ "Юніверсал Карго Транс",
ТОВ "Юніон Ком Транс", які надають право
скаржнику формувати податковий кредит
були надані до перевірки та
відображені відповідачем на сторінках
40-45 акту перевірки.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог про взаємовідносинах з
вищевказаними контрагентами, суд
вказав, що скаржником не були надані
відомості плати за користування
вагонами, податкові, видаткові
накладні, але дані докази не
витребовувались судом.

Також помилковим є висновок суду
першої інстанції в порушення п.198.3, п.
198.6 ст.198 ПК України позивач
безпідставно відніс до складу
податкового кредиту суму ПДВ в розмірі
54633,33 грн.

В спірному періоді скаржник орендував
у ТОВ "УкрТехноФос" виробничу базу в
Городок по вул.Б.Штейнгеля,За, яка
належить ТОВ "УкрТехноФос" на праві
власності, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно.

Для розвитку виробничих потужностей та
для задоволення виробничих потреб, між
позивачем та ДП "Укртехнобуд" ТОВ
"УкрТехноФос" був укладений договір №4
від ІЗ.01.2012р., предметом якого є
виконання робіт по встановленню
конвеєра на виробничій базі. Крім того,
ДП "Укртехнобуд" ТОВ "УкрТехноФос"
виконував роботи по улаштуванню
залізобетонних фундаментів,
виготовлення арматурних каркасів в
умовах будівельного майданчика,
улаштування збірних стрічкових
фундаментів, виготовлення конструкцій
колон, монтаж естакад, монтаж конвеєра,
монтаж трубопроводів та ін.

Виконання робіт підтверджується
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт форми КБ-3 та актом
форми КБ-2 від 30.03.2012р. на суму 505694,92 грн.

Відповідно до абз. а п.198.1.ст.198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п.198.2. ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3. ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

З аналізу вищевказаних норм
податкового законодавства скаржник
правомірно сформував податковий
кредит з ПДВ в розмірі 54 633,33 грн.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
порушення позивачем вимог п.201.14 ст.201,
п.199.1, п.199.2 ст.199 ПК України, а саме
підприємством не розподілено
податковий кредит відповідно частки
використання товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях, внаслідок чого завищено
податковий кредит на суму 574 454 грн.

В перевіряємому періоді скаржник мав
оподатковувані та неоподатковувані
операції.

Відповідно до п.198.4. ст.198 ПК України
якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно з приписами пункту 198.4 статті 198
ПК України ПДВ по операціях з придбання
кукурудзи, проса та насіння соняшнику
скаржник не відносив до податкового
кредиту.

Якщо підприємство здійснює постачання
оподатковуваних та неоподатковуваних
операцій, податковий кредит з ПДВ має
формуватись у відповідності з вимогами
статті 199 Податкового кодексу України.

Розподіл податкового кредиту з ПДВ
проводиться у раз, якщо придбані та/або
виготовлені товари/послуги, необоротні
активи частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні (п. 199.1 ПК).

Таким чином розподілу підлягає не весь
податковий кредит, а лише та його
частка, що відноситься
(використовується) і для
оподатковуваних і для
неоподатковуваних операцій.

Відповідно до п.199.2 ПК України частка
використання товарів /послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях визначається у відсотках як
відношення обсягів з постачання
оподатковуваних операцій (без
урахування сум податку) за попередній
календарний рік до сукупних обсягів
постачання оподатковуваних та
неоподатковуваних операцій (без
урахування сум податку) за цей же
попередній календарний рік. Визначена
у процентах величина застосовується
протягом поточного календарного року.

Згідно п.199.3 ст.199 ПК України платники
податку, у яких протягом попереднього
календарного року були відсутні
неоподатковувані операції, а такі
неоподатковувані операції почали
здійснюватися у звітному періоді, а
також новостворені платники податку
проводять у поточному календарному
році розрахунок частки використання
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях на підставі
розрахунку, визначеного за фактичними
даними обсягів з постачання
оподатковуваних та неоподатковуваних
операцій першого звітного податкового
періоду, в якому задекларовані такі
операції.

До суми, яку скаржник повинен був
віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів в оподатковуваних операціях.

Скаржник повинен був включити до
складу податкового кредиту ту частину
вхідного ПДВ, яка припадає саме на такі
оподатковувані операції, але з
урахуванням правил, передбачених
Податковим кодексом України.

В декларації з податку на додану
вартість за грудень 2013 року скаржник
здійснив коригування за 3 роки
податкового кредиту у зв'язку з
перерахунком частки використання
товарів/послуг та/ або необоротних
активів в оподатковуваних операціях,
що складає 30 235 грн.

Суд, погоджуючись з висновком
контролюючого органу, не врахував той
факт, що відповідач, здійснив розподіл
всього податкового кредиту
підприємства за період з жовтня 2011р. по
грудень 2012 р., а не лише того
податкового кредиту, що відноситься
(використовується) і для
оподатковуваних і для
неоподатковуваних операцій, чим сам
порушив приписи п.199.1 та п.199.2 ст.199 ПК
України.

Скаржник визнав факт неподання до
Декларацій за період що перевіряється
додатку №7 "Розрахунок (перерахунок)
частки використання сплаченого
(нарахованого) податку за придбаними
(ввезеними) товарами /послугами,
необоротними активами між
оподатковуваними та
неоподатковуваними операціями. Проте,
за таке порушення відповідно до п.120.1
ст.120 ПК України передбачена штрафна
санкція в розмірі 170 грн.

Також суд погодився з висновками
відповідача про завищення податкового
кредиту на загальну суму 1755 грн.
оскільки скаржником не було надано
жодних належних та допустимих доказів
на підтвердження правомірності
формування податкового кредиту в сумі
1755 грн.

Вказуючи на дане порушення в акті
перевірки відповідач вказує про
завищення податкового кредиту на
загальну суму ПДВ 1755 грн., при цьому
покликається на аналітичну систему
результатів співставлення сум
податкового кредиту на рівні ГУ
Міндоходів України.

По даній вимозі відповідач посилається
на розбіжності, які виникли в
аналітичній системі результатів
співставлення сум податкового кредиту
на рівні ГУ Міндоходів України.

Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України є
лише програмним продуктом, який було
розроблено для реалізації Порядку
взаємодії органів державної
податкової служби при опрацюванні
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 18.04.2008 № 266 (чинний в період
виникнення спірних відносин).

Процес зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку. Дані твердження скаржника не
були спростовані відповідачем.

Невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, а так само
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення згідно ст.202 КАС України.

Враховуючи викладене, судове рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс" задовольнити,
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "07" серпня
2014 р. скасувати в частині відмови у
задоволенні позову.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області від 27.09.2013 р.:

- №, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств в
розмірі 687680 грн. основного платежу та
штрафної (фінансової) санкції в розмірі
301728 грн.;

- №, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
1185647 грн. основного платежу та штрафної
(фінансової) санкції в розмірі 296411 грн.;

- №, яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість в
розмірі 88781 грн.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "20" жовтня 2014 р., оскільки
головуючий суддя - Б.С. Моніч з 06.10.2014 р.
по 17.10.2014 р. перебував на лікарняному.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"УкрТехноФос-Плюс"
вул.Соборна,370-В,м.Рівне,33024;
3-вул.Б.Штейнгеля,3а,с.Городок,Рівненськ
а обл.35331;

4- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у Рівненському
районі Головного управління
Міндоходів у Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33028

- ,