Справа № 2-а-8306/11
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Справа №
9104/127477/12Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області на
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 16 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату додаткової пенсії та доплати
до пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 23.07.2011 року (через поштове
відділення зв'язку) звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області в якому просив зобов'язати
відповідача провести перерахунок і
виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю в розмірі 75% від
мінімальної пенсії за віком відповідно
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за останні шість місяців
по дату винесення рішення суду,
зобов'язати провести призначення і
виплату доплати до пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають на
радіаційно забрудненій території у
зоні гарантованого добровільного
відселення внаслідок Чорнобильської
катастрофи з 01.11.2006 року довічно, в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат за останні шість місяців по дату
винесення рішення суду відповідно до
ст. 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 16 вересня
2011 року (прийнятою в порядку
скороченого провадження), позов
задоволено, визнано незаконними дії
відповідача, зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області провести
перерахунок та виплату позивачу, який
проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення підвищення
до пенсії у розмірі двох мінімальних
заробітних плат, передбаченого ч. 1, 2 ст.
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з врахуванням виплачених
сум та як особі, яка віднесена до
категорії 1 додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком
передбаченої ч. 2 ст. 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» із
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум з 23.01.2011
року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Головне управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області оскаржило його в апеляційному
порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що
відповідно до Закону України « Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» ч. 1, 2 ст. 39
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» була замінена однією
частиною, відповідно до якої
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Положення про
доплати до пенсій непрацюючим
пенсіонерам за ст. 39 Закону є відсутні і
в Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і в постанові Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 року № 836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Рішенням Конституційного
Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року
положення п. 28 Розділу II
вищезазначеного Закону визнано
неконституційним. Внаслідок цього
порядок обчислення пенсій та доплат,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» залишився
неврегульованим і коштів з державного
бюджету за 2011 рік на ці платежі не
надходило зовсім до Пенсійного фонду.

Апелянт вказує, що при постановлені
рішення суд першої інстанції не взяв до
уваги, виплати за ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
проводились відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року №530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», а з 23.07.2011 року постановою
Кабінету Міністрів України № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», відповідно до
яких, тим що належать до 1 категорії і
мають ІІ групу інвалідності, додаткова
пенсія виплачується у розмірі 20%
прожиткового мінімуму, встановленого
для осіб, які втратили працездатність.

Також апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не досліджував ту обставину -
чи є позивач працюючий чи непрацюючий
пенсіонером. Пенсійна справа в цьому
випадку не може слугувати доказом того,
чи працює, чи не працює пенсіонер, цю
обставину має довести позивач. Не
дослідивши обставини справи, суд
постановив рішення про доплати за 1
категорією відповідно до ч. 2 ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка не містить у собі норм,
що передбачають платежі за 1 категорією
постраждалих від ЧАЕС.

Виходячи із вище зазначеного просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

ОСОБА_1 є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1, що підтверджується копією
посвідчення (а. с. 6), є інвалідом ІІ
групи внаслідок захворювання, яке
пов'язане з аварією на Чорнобильській
АЕС, згідно копії довідки (а. с. 7).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення підвищуються
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
інвалідам ІІ групи в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Вказані розміри доплати та додаткової
пенсії зазнали змін, що відбулись
відповідно до п.п.9, п.п. 12 п.28 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
який набрав чинності 01 січня 2008 року.
Проте, рішенням Конституційного Суду
України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року
визнано неконституційними та такими,
що втратили чинність з дня ухвалення
вказаного рішення, а тому, дані статті
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» залишились чинними в
первинній редакції.

Відповідач виплачував позивачу
додаткову пенсію в менших розмірах,
керуючись постановою Кабінету
Міністрів України від 16 липня 2008 року
№654 «Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян».

Виходячи з принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами при
визначенні позивачу розмірів
додаткової пенсії, застосуванню
підлягають ст. 50 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
згадана вище постанова уряду, оскільки
остання істотно звужує обсяг раніше
встановлених законом прав.

Відповідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
визначеного законом, при цьому, вірно
вважав, що положення ч. 3 ст. 28 згаданого
Закону не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
не застосував вимоги ч. 2 ст. 99 КАС
України згідно якої для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод чи інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який обчисляється з дня коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вище викладене, приймаючи
до уваги дату звернення позивача до
суду із розглядуваним позовом (23.07.2011
року), відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги за період з 01.11.2006 року
до 22.01.2011 року включно слід залишити без
розгляду.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року N
3491-VI, Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення ст. 50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік. На
виконання вимог цього Закону України
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року. Вказані зміни
в законодавстві неконституційними не
визнавались. Відтак, ст. ст. 39, 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
підлягає застосуванню до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто по 22
липня 2011 року включно.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції помилково зобов'язав
провести перерахунок та виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком відповідно ч.2 ст. 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», оскільки, дана стаття
Закону не передбачає платежі за 1
категорією постраждалих від
Чорнобильської катастрофи, така
виплата передбачена ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів не бере до уваги
посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції не досліджував чи ОСОБА_1 є
працюючим чи непрацюючим пенсіонером
і, що цю обставину має довести сам
позивач, оскільки відповідно до ч. 2 ст.
71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач зобов'язаний
провести перерахунок та виплату
доплати до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат згідно ст.
39 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
згідно ст. 50 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і цей перерахунок і
виплата має бути здійснений в межах
передбаченого ст. 99 КАС України, а саме
за період з 23.01.2011 року по 22.07.2011 року
включно.

З врахуванням вище наведеного судова
колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги являються суттєвими і складають
підстави для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст.197, п. 3 ч. 1
ст. 198, ст. 202, ст. 203 ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Волинській області задовольнити
частково, скасувати постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 16 вересня 2011 року у справі
№ 2а-8806/11.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління
Пенсійного фонду України у Волинській
області здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_1, як непрацюючому
пенсіонеру, який проживає у зоні
гарантованого добровільного
відселення підвищення до пенсії у
розмірі двох мінімальної заробітної
плати, передбаченого ст. 39 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком згідно ст.
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 23 січня 2011 року
по 22 липня 2011 року з врахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Позовні вимоги за період 01.11.2006 року до
22.01.2011 року включно залишити без
розгляду.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин