Справа № 807/2226/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2014-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2014 рокум. Ужгород№ 807/2226/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

за участю секретаря судового засідання
- Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - не з'явився;

представника відповідача - Хранюк Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_2 до Головного
управління Держземагенства у
Закарпатській області про оскарження
дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Головного
управління Держземагенства у
Закарпатській області, згідно якої
просить суд визнати протиправними дії
відповідача, щодо відмови в
задоволенні його клопотання щодо
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою для отримання у власність
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 га в адміністративних
межах Голубинської сільської ради,
Свалявського р-ну, Закарпатської
області та зобов'язати відповідача
розглянути подане позивачем
вищевказане клопотання про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
га в адміністративних межах
Голубинської сільської ради,
Свалявського р-ну, Закарпатської обл.
та надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України, та за результатами розгляду
клопотання надати мотивовану
відповідь цього клопотання у місячний
строк.

Свої позовні вимоги позивач мотивує
тим, що з метою реалізації свого
конституційного і законного права на
отримання земельної ділянки для
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 га в адміністративних
межах Голубинської сільської ради,
Свалявського р-ну, Закарпатської обл., в
2014 році позивач звертався із
відповідним клопотанням до Головного
управління Держземагентства у
Закарпатській області.

Враховуючи, що розпорядження
земельними ділянками за межами
населених пунктів віднесено до
компетенції центрального органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та його територіальних
органів (частина четверта статті 122
Земельного кодексу України), надання
дозволу чи аргументована відмова в
його наданні здійснюється Головним
управлінням Держземагентства у
Закарпатській області.

Клопотання позивача щодо отримання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відводу земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
на території Голубинської сільської
ради, Свалявського р-ну, Закарпатської
обл., відповідачем було розглянуто,
проте відповідний дозвіл на розробку
проекту землеустрою не надано, як
вважає позивач, з незаконних та
необґрунтованих підстав, а тому
просить суд визнати дії відповідача
протиправними.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча належним чином повідомлявся судом
про дату, час та місце судового
розгляду. Однак, в прохальній частині
позовної заяви просив суд даний
адміністративний позов розглядати за
його відсутності на основі наявних в
матеріалах справи доказах і позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення даного
адміністративного позову заперечив з
мотивів викладених у письмових
запереченнях, посилаючись на те, що
відмова відповідачу є законною та не
порушує права позивача, оскільки
згідно змісту частини 7 статті 118
Кодексу, якою врегульовано порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами України
вбачається, що підставою відмови у
наданні дозволу на розроблення
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність, у випадках передбачених
частинами 1 і 6 статті 118 Кодексу, може
бути лише невідповідність місця
розташування об'єкта вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Додатком до звернення ОСОБА_2 до
Головного управління є графічні
матеріали. На даних графічних
матеріалах не зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки, що
суперечить ч. 6 ст. 118 Кодексу, і є
підставою для відмови у наданні
дозволу на розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, так-як має місце
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів (ч.7 ст.118
Кодексу).

З врахуванням наведеного представник
відповідача просив суд у задоволенні
даного адміністративного позову
відмовити повністю.

Розглянувши подані документи та
матеріали справи, заслухавши доводи та
пояснення представника відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Так, як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи позивач з метою
реалізації свого конституційного і
законного права на отримання земельної
ділянки для особистого селянського
господарства - не більше 2.0 га в
адміністративних межах Голубинської
сільської ради, Свалявського р-ну,
Закарпатської області звернувся з
відповідним клопотанням до Головного
управління Держземагенства у
Закарпатській області, копія даного
звернення міститься в матеріалах даної
справи.

За наслідками розгляду даного
клопотання, відповідачем 28.02.2014 року
відмовлено позивачу в задоволенні його
клопотання з підстав визначених ч. 6 ст.
118 КАС України, так як в графічних
матеріалах позивачем не зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, про що зазначено в листі
Головного управління Держземагенства
у Закарпатській області від 28.02.2014 №
31-7-0.10-1266/2-14 «Про розгляд клопотання»
який надісланий позивачу.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України (далі - ЗК України),
Законом України "Про Державний
земельний кадастр".

Відповідно до ст. 18 ЗК України до земель
України належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії. Категорії
земель України мають особливий
правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у
ч. 1 ст. 19 ЗК України і земельні ділянки
кожної категорії земель, які не надані
у власність або користування громадян
чи юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі ч. 2 ст.19 даного Закону.

Повноваження органів виконавчої влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, органів місцевого самоврядування
щодо передачі земельних ділянок у
власність або у користування,
визначено ст. 122 Земельного кодексу
України.

Частиною 4 статті 122 Кодексу, зазначено,
що центральний орган виконавчої влади
з питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до пунктів 1-3 Положення про
Головне управління Держземагентства у
Закарпатській області (далі - Головне
управління), затвердженого наказом
Державного агентства земельних
ресурсів України від 21 вересня 2012 року
№ 443 (із змінами), Головне управління є
територіальним органом Державного
агентства земельних ресурсів України
та йому підпорядковане. Голова
місцевої державної адміністрації
координує діяльність Головного
управління і сприяє йому у виконанні
покладених на нього завдань.

Головне управління у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, актами та дорученнями
Президента України, актами Кабінету
Міністрів України, дорученнями
Прем'єр-міністра України, наказами
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, дорученнями
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
наказами Держземагентства України,
дорученнями Голови Держземагентства
України та його заступників, актами
місцевої державної адміністрації та
органів місцевого самоврядування, а
також цим Положенням.

Завданням Головного управління є
реалізація повноважень
Держземагентcтва України на території
Закарпатської області.

Згідно із підпунктом 4.30 пункту 4
Положення про Головне управління
Держземагентства у Закарпатській
області, затвердженого наказом
Державного агентства земельних
ресурсів України від 21.09.2012 № 443 (із
змінами), Головне управління
Держземагентства у Закарпатській
області передає відповідно до закону
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Частини другою статті 14 Конституції
України визначено, що право власності
на землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Так, частинами першою, четвертою статті
116 Земельного кодексу України (надалі -
Кодексу) громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом або за
результатами аукціону. Передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини 1 статті 79
Кодексу, земельна ділянка - це частина
земної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Згідно наказу Держземагентства
України «Про затвердження Інструкції
про встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками» від 18.05.2010 № 376, межа
земельної ділянки - сукупність ліній,
що утворюють замкнений контур і
розмежовують земельні ділянки.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
врегульований статтею 118 Кодексу.

Частиною 6 ст. 118 Кодексу, передбачено,
що громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

У разі, якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим. Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, забороняється
вимагати додаткові матеріали та
документи, не передбачені цією статтею.

Зі змісту частини 7 статті 118 Кодексу,
якою врегульовано порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами України вбачається, що
підставою відмови у наданні дозволу на
розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, у випадках
передбачених частинами 1 і 6 статті 118
Кодексу, може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Так, позивач до свого клопотання надав
додаток графічні матеріали. Однак з
даних графічних матеріалів неможливо
встановити конкретне бажане місце
розташування земельної ділянки так як
на даних картографічних матеріалах не
зазначено конкретне бажане місце
розташування, що не узгоджується з ч. 6
ст. 118 ЗК України.

Суд погоджується з висновками
відповідача про те що не позначення
позивачем бажаного місця розташування
земельної ділянки, не дає можливість
Головному управлінню визначити
компетенцію, щодо розпорядження даною
земельною ділянкою (необхідні умови
відведення земельної ділянки Головним
управлінням, полягають у віднесенні її
до земель державної власності
сільськогосподарського призначення,
як передбачено ч. 4 ст. 122 Кодексу) та
взагалі можливість відведення
вказаної земельної ділянки за умови
віднесення її до земель запасу
відповідної категорії земель (ч. 2 ст. 19
Кодексу).

Отже, в даному випадку позивачем не
виконано в повному обсязі вимоги ч. 6 ст.
118 ЗК України, щодо позначення бажаного
місця розташування земельної ділянки
картографічних матеріалах, яку позивач
має намір отримати безоплатно у
власність із земель державної або
комунальної власності, про що і
зазначено у позовній заяві, що у зв'язку
з тим, що він не мав можливості
конкретизувати бажану земельну
ділянку у своєму клопотанні і вказав,
що він дає згоду на отримання будь-якої
земельної ділянки (з цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства) орієнтовною
площею до 2,0 га в адміністративних
межах Голубинської сільської ради,
Свалявського району Закарпатської
області і в доданих позивачем
графічних матеріалів відсутнє
позначення бажаного місця
розташування земельної ділянки про що
позивачем відповідно і зазначено у
позові.

Щодо посилань позивача у своєму позові
на те, що він немає іншої можливості
конкретизувати та позначити бажане
місце розташування земельної ділянки
на графічних матеріалах, оскільки на
момент звернення позивача до
відповідача в публічному доступі була
відсутня інформація щодо наявності
вільних земельних ділянок (державної
власності), то слід зазначити, що як
вбачається з відповіді Управління
Держемагенства у Свалявському районі
Закарпатської області від 21.02.2014 року №
01-13/344, яка міститься в матеріалах
справи, позивач звертався до даного
управління за інформацією щодо
наявності вільних земельних ділянок і
йому було запропоновано звернутися до
органів, в компетенцію яких, згідно
чинного законодавства, входить
вирішення даного питання.

Отже, позивач мав можливість отримати
від відповідача дану інформацію щодо
наявності вільних земельних ділянок і
відповідно зазначити графічних
матеріалах конкретне бажане місце
розташування земельної ділянки яку
позивач хоче отримати, однак, позивач
не скористався таким правом і
звернувся до відповідача з
вищевказаним клопотанням без
відповідного зазначення бажаного
місце розташування земельної ділянки.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що не позначення позивачем
бажаного місця розташування земельної
ділянки взагалі не дає можливості
визначити, до чиєї компетенції входить
вирішення його питання щодо надання
такої земельної ділянки, так як
відповідно до статті 83 Земельного
кодексу України - землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають: а) усі землі в межах
населених пунктів, крім земельних
ділянок приватної та державної
власності; б) земельні ділянки, на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна комунальної
власності незалежно від місця їх
розташування.

Згідно із статтею 84 Земельного кодексу
України у державній власності
перебувають усі землі України, крім
земель комунальної та приватної
власності.

Статтею 122 Земельного кодексу України
визначено повноваження органів
виконавчої влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування щодо
передачі земельних ділянок у власність
або у користування.

Сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

В позовній заяві та графічних
матеріалах кадастрового розподілу з
бажаним місцем розташування земельної
ділянки позивач просить виділити йому
земельну ділянку, саме в межах
території с.Голубине, Свалявського
району, Закарпатської області, а тому
неможна встановити чи земельна ділянка
знаходиться в комунальній, приватній
власності або державній і до
компетенції кого входить вирішення
даного питання чи до відповідача чи до
органів місцевого самоврядування
с.Голубиного, Свалявського району,
Закарпатської області так як
відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу,
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Згідно Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності» ---
розмежовано землі державної та
комунальної власності. Згідно п. 3
розділу II Прикінцеві та перехідні
положення Закону України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо розмежування земель
державної та комунальної власності» , з
дня набрання чинності цим Законом
(01.01.13) землями комунальної власності
відповідних територіальних громад
вважаються: земельні ділянки: на яких
розташовані будівлі, споруди, інші
об'єкти нерухомого майна комунальної
власності відповідної територіальної
громади; які перебувають у постійному
користуванні органів місцевого
самоврядування, комунальних
підприємств, установ, організацій; та
всі інші землі, розташовані в межах
відповідних населених пунктів, крім
земельних ділянок приватної власності
та земельних ділянок, зазначених у
підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього
розділу.

Тобто, в п. 4, вказується, що у державній
власності залишаються: а) розташовані в
межах населених пунктів земельні
ділянки: на яких розташовані будівлі,
споруди, інші об'єкти нерухомого майна
державної власності; які перебувають у
постійному користуванні органів
державної влади, державних
підприємств, установ, організацій,
Національної академії наук України,
державних галузевих академій наук; які
належать до земель оборони; б) земельні
ділянки, що використовуються
Чорноморським флотом Російської
Федерації на території України на
підставі міжнародних договорів, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач в даному випадку належними
та допустимими доказами спростував
обґрунтування позовних вимог позивача.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючі вище викладене суд
констатує, що відповідач в даному
випадку діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, при
опрацюванні звернення Позивача, а тому
в задоволенні даного позову слід
відмовити.

Суд вважає за необхідне роз'яснити
позивачу, що в даному випадку він не
позбавлений можливості повторного
звернення до відповідача з даним
клопотанням для реалізації свого
законного права на виділення земельної
ділянки, яке визначено йому
Конституцією України та Земельним
кодексом України, однак лише після
усунення підстав які слугували
підставою для відмови в задоволенні
його клопотання, тобто з дотриманням
вимог ст. 116, 188 Земельного кодексу
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України у
разі ухвалення судового рішення на
користь сторони, яка є суб'єктом
владних повноважень, сплачений судовий
збір позивачу не повертається.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 6, 9, 10, 11, 70, 71, 94, 158 - 163, 167, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Головного управління
Держземагенства у Закарпатській
області про оскарження дій та
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяC.А. Гебеш