Справа № 730/1516/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/17908/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Борзнянської міської
ради Чернігівської області

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року

у справі №730/1516/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Борзнянської міської ради
Чернігівської області

про визнання протиправним
рішення, зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до Борзнянської
міської ради Чернігівської області
(далі по тексту Борзнянська міська
рада), яким просила визнати незаконним
рішення відповідача від 07.11.2013 року та
зобов'язати Борзнянську міську раду
відповідно до статті 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», статей 12, 22, 33, 116, 118, 121
Земельного кодексу України, Закону
України «Про особисте селянське
господарство», задовольнити її заяву.

Постановою Борзнянського районного
суду Чернігівської області від 18
грудня 2013року у справі №730/1516/13-а в
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2014року у справі №730/1516/13-а рішення суду
першої інстанції скасовано. Прийнято
нову постанову, якою позов задоволено
частково, визнано протиправним та
скасовано рішення 25 сесії 6 скликання
Борзнянської міської ради від 07.11.2013
року «Про розгляд заяви ОСОБА_4». В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

При скасуванні рішення місцевого
адміністративного суду, Київський
апеляційний адміністративний суд
виходив з того, що відповідач відмовив
ОСОБА_4 в задоволенні її заяви
немотивовано. Рішення від 07.11.2013 року
порушує передбачене законом право
позивача на оренду земельної ділянки, а
відтак воно протиправне.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Борзнянська
міська рада звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014 року скасувати, а
постанову Борзнянського районного
суду Чернігівської області від 18
грудня 2013 року- залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що земельна ділянка за
адресою АДРЕСА_1 перебувала в
користуванні фермерського
господарства ВТФ «Борзна-Агросервіс»
на підставі договору оренди від 01.2010
року, укладеного між фермерським
господарством та відповідачем.

Позивач на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
22.01.2013року є власником нежитлового
приміщення площею 1115,6 кв.м. АДРЕСА_1.

24.07.2013 року ОСОБА_4 звернулась до
Борзнянської міської ради із заявою
про надання дозволу на внесення змін в
технічну документацію на земельну
ділянку за адресою АДРЕСА_1; надання
дозволу та підготовку договору оренди
на земельну ділянку. Також вказала, що
вказана земельна ділянка необхідна для
розміщення та обслуговування
господарських будівель, а також з
метою, не змінюючи цільового
призначення, для ведення особистого
селянського господарства (ведення
товарного сільського господарського
виробництва).

07.11.2013 року позивач звернулась до
відповідача із заявою про підготування
договору оренди вказаної вище
земельної ділянки. У відповідності до
статті 22 Земельного кодексу України та
з метою використання її за цільовим
призначенням земельна ділянка буде
використовуватись для ведення
особистого селянського господарства.

За результатами розгляду заяв рішенням
Борзнянської міської ради 25 сесії 6
скликання від 07.11.2013 року позивачу
відмовлено в надані земельної ділянки
в оренду для ведення особистого
селянського господарства та
зобов'язано її заключити договір
оренди на земельну ділянку площею 0,3569
га за адресою АДРЕСА_1, як члену
фермерського господарства ВТФ
«Борзна-Агросервіс», для
обслуговування господарських
будівель.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Статтею 19 Земельного кодексу України
закріплено такі категорії земель:
землі сільськогосподарського
призначення; землі житлової та
громадської забудови; землі
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення; землі
оздоровчого призначення; землі
рекреаційного призначення; землі
лісогосподарського призначення; землі
водного фонду; а також землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Згідно з частиною 1 статті 20 Земельного
кодексу України, віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене
цільове призначення, що визначає
специфіку її особливого правового
режиму.

Землями сільськогосподарського
призначення, згідно з частиною першою
статті 22 Земельного кодексу України,
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Абзац 2 частини 5 статті 20 Земельного
кодексу України встановлює обов'язок
власників використовувати землі
зазначеної категорії виключно в межах
вимог щодо користування землями
певного виду використання,
встановлених статтями 31, 33 - 37 цього
Кодексу.

Отже, відповідно до закріпленого
принципу раціонального використання
та охорони земель земельні ділянки
(частини земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування з визначеними щодо неї
правами) сільськогосподарського
призначення підлягають використанню
виключно відповідно до видів їх
використання, які відповідають їх
цільовому призначенню.

Стаття 1 Закону N 858-IV містить визначення
поняття "цільове призначення земельної
ділянки", згідно з яким це є її
використання за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою, у встановленому
законодавством порядку.

Цільове призначення земельних ділянок,
які надані громадянам, юридичним
особам у власність чи постійне
користування, зазначається в державних
актах на право власності на земельну
ділянку та на право постійного
користування земельною ділянкою. З
цією метою до форми бланків зазначених
державних актів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 2 квітня 2002 року N 449 "Про
затвердження форм державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою",
введена графа "цільове призначення".
Таким чином, цільове призначення
конкретної земельної ділянки
фіксується у рішенні уповноваженого
органу про передачу її у власність або
надання у користування та в документі,
що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм матеріального
права дає підстави дійти висновку, що
зміна виду використання земельної
ділянки в межах її цільового
призначення можлива, але порядок
вирішення цього питання не
встановлений.

Виходячи з принципу Земельного кодексу
України щодо раціонального
використання та охорони земель, суд
вважає, що зміна виду використання
землі в межах її цільового призначення
повинна проводитися у порядку,
встановленому для зміни цього
цільового призначення землі.

Земельний кодекс України передбачає
зміну цільового призначення землі
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування.

Обов'язковою умовою дотримання
встановленої процедури зміни
цільового призначення земельної
ділянки є складання або перепогодження
(у випадку якщо зміні цільового
призначення підлягає вся земельна
ділянка, а не її частина) проекту
відведення земельної ділянки з
місцевими органами виконавчої влади
(районним (міським), органом земельних
ресурсів, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом містобудування й архітектури
та охорони культурної спадщини), а
також підлягає державній
землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового
призначення земельних ділянок може
здійснюватись виключно відповідно до
вимог закону.

Зазначена правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
05.03.2013 року.

Відповідно до частини 3 статті 22
Земельного кодексу України, землі
сільськогосподарського призначення
можуть передаватися у власність та
надаватися у користування громадянам
для ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Так, згідно зі статтею 33 Земельного
кодексу України, громадяни можуть мати
на праві власності та орендувати
земельні ділянки для ведення
особистого селянського господарства.
Використання земель особистого
селянського господарства здійснюється
відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 15 травня 2003 року N 742-IV "Про особисте
селянське господарство", особисте
селянське господарство - це
господарська діяльність, яка
проводиться без створення юридичної
особи фізичною особою індивідуально
або особами, які перебувають у сімейних
чи родинних відносинах і спільно
проживають, з метою задоволення
особистих потреб шляхом виробництва,
переробки і споживання
сільськогосподарської продукції,
реалізації її надлишків та надання
послуг з використанням майна
особистого селянського господарства.

В рішенні Борзнянської міської ради
від 07.11.2013 року зазначено, що ОСОБА_4 є
членом фермерського господарства
згідно із статутом господарства з
07.02.2007 року.

Проте, в процесі розгляду справи ОСОБА_4
стверджувала, що вона звернулась до
відповідача із заявою як фізична особа.

В матеріалах справи статут ВТФ
«Борзна-Агросервіс» відсутній. Судами
не встановлено обставини членства
позивача у фермерському господарстві
на час розгляду справи.

Згідно наказу ВТФ «Борзна-Агросервіс»
№19 від 07.10.2009 року з підстави
реформування фермерського
господарства вирішено провести
розподіл майна цього господарства
(а.с.66). Актом приймання-передачі від
08.12.2009 року позивач отримала від ВТФ
«Борзна-Агросервіс» гараж на 4 бокси з
підвалом, навіс над пилорамою,
звалювальний цех з битовими кімнатами
АДРЕСА_1 (а.с.67).

Однак, судами не встановлено чи
віднесено цей майновий пай до
статутного фонду фермерського
господарства на час розгляду справи.

Суди попередніх інстанцій на вказані
вище обставини уваги не звернули, їх не
дослідили, чим порушили вимоги
процесуального закону.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами попередніх інстанцій
порушені вимоги щодо всебічного,
повного та об'єктивного дослідження
всіх фактичних обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, що призвело до ухвалення
рішень, які не відповідають вимогам
щодо законності та обґрунтованості і
таке неправильне вирішення справи не
може бути усунуто судом касаційної
інстанції, вказані вище судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд.

Під час нового судового розгляду суду
першої інстанції слід врахувати
вищенаведене та прийняти обґрунтоване
і законне рішення за результатами
повного, всебічного та об'єктивного
розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Борзнянської міської
ради Чернігівської області -
задовольнити частково.

Постанову Борзнянського районного
суду Чернігівської області від 18
грудня 2013року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2014року у справі №730/1516/13-а
- скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: