Справа № 817/2862/13-а
Суддя: Муравйов О.В.
Дата ухвалення: 2014-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/6617/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддя судді за участю
секретаря представників сторін: від
позивача: від відповідача:Муравйов О. В.
Вербицька О. В. Маринчак Н. Є. Титенко М.
П. Махаринець М. Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЗдолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову та ухвалуРівненського
окружного адміністративного суду від
25.09.2013 року Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.01.2014 рокуу
справі№ 817/2862/13-аза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
«УКРЦЕМРЕМОНТ ЗДОЛБУНІВ»до
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
областіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.09.2013 року
у справі № 817/2862/13-а, залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.01.2014 року,
позов задоволено повністю. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Рівненській області форми
«Р» від 12.06.2013 року № та № .

Не погоджуючись із судовими рішеннями
у справі, відповідач звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, прийняти нове про відмову в
позові. Свої вимоги заявник
обґрунтовує порушенням судами норм
матеріального права, зокрема, пп. 14.1.231
п. 14.1 ст. 14, п. п. 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п.
139.1 ст. 139, п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, ст. ст. 1, 2,
3 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами не
погоджується, просить залишити в силі
оскаржені судові рішення.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної відповідачем
документальної виїзної планової
перевірки ТОВ «УКРЦЕМРЕМОНТ
ЗДОЛБУНІВ» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року складено акт № 257/22-36605821 від
01.06.2013 року, яким зафіксовано порушення:
п. п. 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.
144.3 ст. 144 Податкового Кодексу України, у
зв'язку з чим занижено податкове
зобов'язання з податку на прибуток в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 954 697,00 грн.: п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового Кодексу України, у зв'язку
з чим занижено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість в періоді,
що перевірявся, на загальну суму 123 553,00
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №
від 12.06.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за податком на додану вартість в сумі 185
330,00 грн., (в тому числі: 123 553,00 грн. - за
основним платежем, 61 777,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомленням-рішенням №
від 12.06.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств в
сумі 1 432 046,00 грн., (в тому числі: 954 697,00
грн. - за основним платежем, 477 349,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями).

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що фактичне виконання
операцій ТОВ «УКРЦЕМРЕМОНТ ЗДОЛБУНІВ»
з його контрагентами ПП «ГАЛИЧТОРГ»,
ТОВ «ФЕРРІТ-Д», ТОВ «АЛЬЯНС-Д», ТОВ
«УКРМІКСІ», ТОВ
«СПЕЦМОНТАЖБУДКАПІТАЛ»
підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, враховуючи наступне.

Згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Приписами пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України
передбачено, що не включаються до
складу витрат - витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, зокрема, встановлено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України).

Статтею 201 Податкового кодексу України
визначені основні положення щодо
податкової накладної, зокрема, вказані
обов'язкові вимоги до змісту
податкової накладної. У п. 201.8 вказаної
норми встановлено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що реальність
господарських операцій по виконанню
договорів, укладених між позивачем та
ПП «ГАЛИЧТОРГ», ТОВ «ФЕРРІТ-Д», ТОВ
«АЛЬЯНС-Д», ТОВ «УКРМІКСІ», ТОВ
«СПЕЦМОНТАЖБУДКАПІТАЛ»
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, видатковими та податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, платіжними дорученнями.

На час здійснення операцій вказані
контрагенти позивача у встановленому
порядку були зареєстрованими
платниками податку на додану вартість
із правом виписування податкових
накладних та мали відповідні свідоцтва
платника ПДВ.

Товарно-матеріальні цінності, отримані
від ПП «ГАЛИЧТОРГ», ТОВ «ФЕРРІТ-Д», ТОВ
«ЛЬЯНС-Д», ТОВ «УКРМІКСІ», ТОВ
«СПЕЦМОНТАЖБУДКАПІТАЛ» оприбутковані
та використовувалися у виробництві
позивача для виконання замовлень
контрагентів-покупців.

Реалізація виготовленої позивачем
продукції здійснювалась
контрагентам-замовникам: ПАТ
«Волинь-Цемент», ПАТ
«ХАЙДЕЛЬБЕРГЦЕМЕНТ Україна», ПАТ
«Миколаївцемент», ПАТ «Подільський
Цемент», ПАТ «Югцемент», що
підтверджується відповідними
видатковими накладними, податковими
накладними та виписками банку про
отримання коштів від замовників.

Також судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що вказані
податкові накладні складені
відповідно до вимог ст. 201 Податкового
кодексу України, містять усі
обов'язкові реквізити та видані
особами, зареєстрованими як платник
податку на додану вартість на момент
видачі таких податкових накладних.

Судами першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано відхилено посилання
відповідача на висновки актів
перевірки контрагентів позивача, в
тому числі по подальшому ланцюгу
постачання, оскільки вони не є
безумовною підставою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку.

В разі якщо контрагентом платника
податковий облік ведеться із
порушенням вимог чинного
законодавства, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а
несплата податку продавцем та його
контрагентами по ланцюгу (у томі числі
у разі ухилення від сплати) в разі
фактичного здійснення господарської
операції не впливає на формування
податкового кредиту та валових витрат
покупцем.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
обґрунтованості висновку акта
перевірки, що став підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Доводи касаційної скарги, викладеного
не спростовують, а зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судами першої та апеляційної
інстанцій, що у відповідності до ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України не віднесено до повноважень
суду касаційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 25.09.2013 року
та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 14.01.2014 року
у справі № 817/2862/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238, 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
О. В. Вербицька

Н. Є. Маринчак