Справа № 814/4545/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р. Справа № 814/4545/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: ДПІГаргаун Я.І.
(довіреність)

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні
Одеського апеляційного
адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Енерго
Альтернатива» до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень від
18.10.2013 № і № , -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень від
18.10.2013 № і № .

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від
12 червня 2014 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення-рішення №
, що було прийнято Державною
податковою інспекцією у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області 18.10.2013. Визнати протиправним і
скасовано податкове
повідомлення-рішення № , що було
прийнято Державною податковою
інспекцією у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
18.10.2013.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні вимог
позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
до податкового кредиту у березні 2013
року Товариство віднесло суму 138 333 грн.
(рядки 10.1, 17 податкової декларації з
податку на додану вартість, ар. с. 131-139).

В зв'язку з відсутністю за цей
податковий період податкових
зобов'язань, суму 138 333 грн. позивач
відобразив у рядку 19 декларації
(від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту) і у рядку 20.2
декларації (зарахування від'ємного
значення різниці до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду). Сума 138 333 грн., що
була відображена у рядку 20.2 декларації
за березень 2013 року, мала бути
перенесена до рядку 21.1 декларації за
квітень 2013 року.

З 26.06.2013 по 03.07.2013 ДПІ провела
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
Товариством від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за березень 2013 року, результати
якої оформила актом від 12.07.2013 №
36/15-01/38246768 (надалі - Акт від 12.07.2013, ар. с.
8-24).

Актом від 12.07.2013 ДПІ встановила
порушення Товариством пункту 198.3
статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту з ПДВ за
березень 2013 року на 138 333 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
26.07.2013 № ДПІ, ґрунтуючись на
висновках Акта від 12.07.2013, з посиланням
на зменшила розмір задекларованого
Товариством у березні 2013 року
від'ємного значення з ПДВ на 138 333 грн.
(ар. с. 160).

Постановою від 04.09.2013 у справі №
814/3542/13-а за позовом Товариства про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ
від 26.07.2013 № (ар. с. 90-92), що була
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 20.02.2014 (ар. с. 99-102), Миколаївський
окружний адміністративний суд
податкове повідомлення-рішення від
26.07.2013 № визнав протиправним та
скасував, чим підтвердив показники
податкової декларації Товариства з ПДВ
за березень 2013 року.

В податковій декларації з ПДВ за
квітень 2013 року (з урахуванням
Уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок, ар. с.
118-123) Товариство у рядку 21.1 вказало
залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного періоду (рядок 20.2 декларації
попереднього звітного (податкового)
періоду) - 138 333 грн.

Сума податкового зобов'язання у
декларації за квітень 2013 року - 5 000 грн.
(рядок 1 уточнюючого розрахунку); сума
податкового кредиту - 4 697 грн. (рядок 10.1
уточнюючого розрахунку); позитивне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту - 303 грн. (рядок 18 уточнюючого
розрахунку).

З урахуванням позитивного значення
різниці (303 грн.), Товариство визначило
суму, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ в наступних звітних
(податкових) періодах (рядок 23.2), - 138 030
грн. (138 333 грн. - 303 грн.).

З 25.09.2013 по 01.10.2013 ДПІ провела
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
Товариством бюджетного відшкодування
з ПДВ у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних звітних періодів за
квітень 2013 року, результати якої
оформила актом від 04.10.2013 №
244/14-03-15-01/38246768 (надалі - Акт від 04.10.2013, ар.
с. 25-59).

Згідно з Актом від 04.10.2013, Товариство
порушило:

пункт 198.3 статті 198, пункти 200.1, 200.3, 200.4,
200.5 статті 200 Податкового кодексу
України, що призвело до завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування з ПДВ за квітень 2013 року
на 138 030 грн.;

пункти 198.2, 198.3 статті 198, пункти 200.1, 200.2
статті 200, пункти 201.6, 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми ПДВ, яка
підлягає нарахуванню та сплату в
бюджет за квітень 2013 року, на 5 000 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
18.10.2013 № (надалі - Рішення № 1, ар.
с. 62-63) ДПІ зменшила заявлену
Товариством суму бюджетного
відшкодування з ПДВ за квітень 2013 року
на 138 030 грн. і застосувала штрафні
(фінансові) санкції в сумі 34 508 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
18.10.2013 № (надалі - Рішення № 2, ар.
с. 60-61) ДПІ збільшила суму грошового
зобов'язання Товариства з ПДВ на 6 250
грн. (з яких 5 000 грн. - за основним
платежем, 1 250 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями).

Не погодившись із вказаними вище
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач оскаржив їх до суду.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року позов задоволено. Визнано
протиправним і скасовано податкове
повідомлення-рішення № , що було
прийнято Державною податковою
інспекцією у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
18.10.2013. Визнати протиправним і
скасовано податкове
повідомлення-рішення № , що було
прийнято Державною податковою
інспекцією у Центральному районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
18.10.2013.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне:

Рішення № 1 (порушення пункту 198.3 статті
200, пунктів 200.1 200.3, 200.4, 200.5 статті 200
Податкового кодексу України)

Відповідно до викладеного в Акті від
04.10.2013, ДПІ встановила, що Товариство не
мало права на бюджетне відшкодування,
оскільки, по-перше, Актом від 12.07.2013
відповідач заперечив правомірність
декларування позивачем податкового
кредиту в сумі 138 333 грн., по-друге,
вказана сума не є сумою податкового
кредиту внаслідок придбання або
спорудження (будівництва) основних
фондів (пункт 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України.

Колегія суддів з доводами відповідача
не погоджується.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, за
результатами яких операцій у платника
податку виникає право на віднесення
сум податку до податкового кредиту.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Як вказано вище, постановою
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 04.09.2013 у
справі № 814/3542/13-а встановлена
правомірність декларування позивачем
у складі податкового кредиту березня
2013 року суми 138 333 грн.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Податкового кодексу України).

Як вказано у пункті 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що не
мають права на отримання бюджетного
відшкодування особи, які:

були зареєстровані як платники цього
податку менш ніж за 12 календарних
місяців до місяця, за наслідками якого
подається заява на бюджетне
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів);

мали обсяги оподатковуваних операцій
за останні 12 календарних місяців менші,
ніж заявлена сума бюджетного
відшкодування (крім нарахування
податкового кредиту внаслідок
придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів).

На стор. 3 Акта від 04.10.2013 ДПІ вказала, що
Товариство є платником ПДВ з 01.10.2012; на
стор. 30-31 Акта від 04.10.2013 зазначено, що
Товариство з жовтня 2012 по квітень 2013
мало обсяги оподатковуваних операцій в
сумі 25 000 грн., що менше заявленої до
відшкодування (138 030 грн.) суми.

Крім того, як вказано на стор. 31 Акта від
04.10.2013, «… згідно наданих до перевірки
первинних бухгалтерських та
податкових документів встановлено, що
ТОВ … до … бюджетного відшкодування …
включено залишок від'ємного значення
за березень 2013 року на загальну суму
138030 грн. ПДВ, з вартості придбаного
комплексного обладнання з виробництва
МЕЖК, який на дату складання акту
перевірки є об'єктом незавершеного
будівництва (витрати на будівництво
(спорудження) якого обліковуються на
рахунку бухгалтерського обліку 15
«Капітальні інвестиції») та не є
основним засобом (не обліковується на
рахунку 10 «Основні засоби»).

Відповідач не визначив чітко, за якою з
двох вказаних у пункті 200.5 статті 200
Податкового кодексу України підстав
він дійшов висновку про відмову у
наданні бюджетного відшкодування.

Як вказано у підпункті 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Податкового кодексу України, в
разі якщо норма закону припускає
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, застосується
принцип презумпції правомірності
рішень платника податку.

Податковий кодекс України не містить
визначень «оподатковувані операції»,
«обсяги оподатковуваних операцій». До
того ж, в абзаці 3 пункту 200.5 статті 200
Податкового кодексу України не
вказано, яка сума вважається «обсягами
оподатковуваних операцій» - сума
операцій без ПДВ (колонка А розділу І
податкової декларації з ПДВ) або сума
ПДВ (колонка Б розділу І податкової
декларації з ПДВ).

Якщо припустити, що, в силу пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України,
такими операціями є операції платників
ПДВ з постачання товарів, послуг, з
ввезення товарів на митну територію
України, з вивезення товарів за межі
митної території України, з постачання
послуг з міжнародних перевезень
пасажирів і багажу та вантажів, то
необхідно зробити висновок, що в абзаці
3 пункту 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України мова йде про операції,
в яких платник ПДВ є продавцем.
Відповідно, в результаті таких
операцій у платника ПДВ виникають
податкові зобов'язання, а не податковий
кредит.

В такому випадку, якщо під «обсягом
оподатковуваних операцій» розуміти
суму податкових зобов'язань платника
ПДВ (як продавця у відповідних
операціях), то сума податкового кредиту
не може бути складовою «обсягу
оподатковуваних операцій».

Суд зазначає, що зміст абзацу 3 пункту
200.5 статті 200 Податкового кодексу
України є суперечливим, оскільки
застосування слова «крім» (у значенні
«за винятком») при тому, що придбання
або спорудження (будівництво) основних
фондів не вважається оподатковуваними
операціями, не дозволяє чітко
встановити критерії, за якими платник
податків не має права на отримання
бюджетного відшкодування.

Буквальне тлумачення абзаців 2 і 3
пункту 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України призводить до висновку
про те, що платник податку має право на
отримання бюджетного відшкодування,
якщо заявлена ним сума не перевищує
суму нарахованого за останні 12
календарних місяців податкового
кредиту внаслідок придбання або
спорудження (будівництва) основних
фондів.

Той факт, що Товариство відповідало цій
ознаці, Актом від 04.10.2013 не
спростований.

Як вказано у пункті 198.3 статті 198
Податкового кодексу України, право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Жодних застережень або виключень
(стосовно того, що у розумінні цієї
норми податковий кредит є сумою, що
була нарахована на вартість придбаних,
споруджених (побудованих) основних
фондів, введених в експлуатацію) пункт
200.5 статті 200 Податкового кодексу
України не містить.

Визначальним фактором, на думку суду, є
те, що ДПІ не довела неправомірність
включення Товариством відповідних сум
ПДВ до податкового кредиту.
Недоведеність цього факту, в свою
чергу, свідчить про безпідставність
висновку про відмову у наданні
бюджетного відшкодування.

Крім того, у випадку відмови у наданні
бюджетного відшкодування
(застосування контролюючим органом
пункту 200.5 статті 200 Податкового
кодексу України) відповідач мав
направити позивачу податкове
повідомлення-рішення не за формою «В1»
(про перевищення заявленої суми
бюджетного відшкодування), а за формою
«В3», про що прямо вказано у пункті 2.2
Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 28.11.2012 № 1236.

На підставі викладеного суд першої
інстанції цілком правомірно дійшов до
висновку про протиправність Рішення №
1.

Рішення № 2 (порушення пунктів 198.2, 198.3
статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200,
пунктів 201.6, 201.10 Податкового кодексу
України)

На стор. 18-26 Акта від 04.10.2013 ДПІ вказала,
що до податкового кредиту у квітні 2013
року Товариство віднесло суму 4 697 грн.
за операціями з:

ПП «РТС-СТАЛЬ» - 4 293,46 грн., податкова
накладна від 04.12.2012 № 14, податкова
накладна від 06.12.2012 № 38, податкова
накладна від 07.12.2012 № 59, оплату
Товариство здійснило у грудні 2012 року;

ТОВ «Епіцентр К» - 211,54 грн., податкова
накладна від 09.01.2013 № 156/02, оплату
Товариство здійснило у січні 2013 року;

ПП «МАІС» - 100 грн., податкова накладна
від 04.12.2012 № 1271, оплату Товариство
здійснило у грудні 2012 року;

ФОП ОСОБА_6 - 91,67 грн., податкова накладна
від 28.01.2013 № 51, оплату Товариство
здійснило у січні 2013 року.

Факт наявності податкових накладних та
інших первинних документів ДПІ
підтвердила.

Висновки ДПІ про порушення Товариством
вказаних вище норм Податкового кодексу
України обґрунтовані тим, що право на
віднесення до податкового кредиту
відповідних сум у позивача виникло у
грудні 2012 року та у січні 2013 року. На
думку відповідача, в зв'язку з тим, що у
податкових деклараціях за вказані
періоди позивач відповідні суми ПДВ не
декларував, із заявами зі скаргами на
постачальників не звертався, він не мав
права включити ці суми до складу
податкового кредиту іншого
податкового періоду - квітня 2013 року.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, у разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Оскільки Товариство реалізувало право
віднесення відповідних сум до
податкового кредиту з ПДВ в межах
365-денного строку з дати складання
податкових накладних, доводи ДПІ про
завищення суми податкового кредиту
квітня 2013 року є такими, що суперечать
нормам Податкового кодексу України.

На підставі викладеного суд першої
інстанції цілком правомірно дійшов до
висновку про протиправність Рішення №
2.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 червня 2014
року по справі № 814/4545/13-а, - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 22
жовтня 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль