Справа № 807/2569/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 р.
Справа № 876/12774/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.08.2013 р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
управління Державної казначейської
служби України у м. Ужгороді про
визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

16.07.2013 року позивач - ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовною заявою до
відповідача - Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - управління
Державної казначейської служби
України у м. Ужгороді про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити дії.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення
відповідача щодо відмови врахувати під
час перерахунку для повернення
позивачу податку на доходи фізичних
осіб суми витрат (частину суми
процентів за користування іпотечним
житловим кредитом, сплачених за
кредитним договором № 012/022186/6/1 від
16.11.2011 протягом 2012 року) в розмірі 2970,25
грн., включені позивачем до податкової
знижки для повернення податку на
доходи фізичних осіб згідно податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік;

- зобов'язати відповідача провести
перерахунок, надати висновок
управлінню Державної казначейської
служби України у м. Ужгороді
Закарпатської області про повернення
позивачу зайво сплаченого податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 2970,25
грн.;

- стягнути з Державного бюджету України
2970,25 грн. зайво сплаченого податку на
доходи фізичних осіб та судових витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначає, що він не погоджується з
позицією відповідача про те, що факт
його реєстрації за іншою адресою, ніж
місцезнаходження квартири, яка
придбана ним за рахунок кредитних
коштів і передана в іпотеку банку, не
дає право на відповідну податкову
знижку. Позивач вважає відмову
відповідача врахувати під час
перерахунку для повернення податку на
доходи фізичних осіб суму витрат,
включених до податкової знижки як
відсотки по іпотечному кредиту
неправомірною з огляду на те, що право
на податкову знижку не залежить від
місця реєстрації платника податку.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.08.2013 р.
позов ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - управління
Державної казначейської служби
України у м. Ужгороді Закарпатської
області, - задоволено частково.

Визнано протиправним рішення
відповідача щодо відмови врахувати під
час перерахунку для повернення
позивачу податку на доходи фізичних
осіб суми витрат (частину суми
процентів за користування іпотечним
житловим кредитом, сплачених за
кредитним договором № 012/022186/6/1 від
16.11.2011 протягом 2012 року) в розмірі 2970,25
грн., включені позивачем до податкової
знижки для повернення податку на
доходи фізичних осіб згідно податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік.

Зобов'язано відповідача провести
перерахунок для повернення позивачу
податку на доходи фізичних осіб з
врахуванням суми витрат (частини суми
процентів за користування іпотечним
житловим кредитом, сплачених за
кредитним договором № 012/022186/6/1 від
16.11.2011 протягом 2012 року) в розмірі 2970,25
грн., включені позивачем до податкової
знижки для повернення податку на
доходи фізичних осіб згідно податкової
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік.

Зобов'язано відповідача надати
висновок управлінню Державної
казначейської служби України у м.
Ужгороді Закарпатської області про
повернення позивачу зайво сплаченого
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 2970,25 грн.

Стягнено з Державного бюджету України
на користь позивача судовий збір у
розмірі 28,67 грн.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
відсутність реєстрації місця
проживання за адресою, за якою
знаходиться квартира, що була
предметом іпотечного кредитування, не
може бути підставою для позбавлення
платника податку права на податковий
кредит, оскільки ПК України пов'язує
право на використання податкової
пільги у вигляді права на податкову
знижку з частини фактично сплачених
протягом звітного податкового року сум
процентів за іпотечним житловим
кредитом з такою умовою, як визначення
платником податку самостійно
житлового будинку (квартири, кімнати),
що будується чи придбавається, як
основне місце його проживання.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин справи, з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі. Просить скасувати
постанову та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Апелянт зокрема зазначає, що з поданих
підтверджуючих документів та інших
доповнень до декларації випливає, що
квартира АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) не
визначена відповідачем як основне
місце проживання (згідно з позначкою в
паспорті), а законодавець чітко
зауважує на необхідності визначення
платником податку об'єкта іпотеки як
основного місця його проживання згідно
з позначкою в паспорті, а тому платнику
відмовлено у наданні податкової знижки
згідно поданої декларації про майновий
стан і доходи.

Також, 16.01.2014 року на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
надійшла заява від третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
управління Державної казначейської
служби України у м. Ужгороді - про
приєднання до апеляційної скарги в
порядку ст.192 КАС України.

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін, з
наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Так, за кредитним договором від 16.11.2011
року № 012/02186/6/1 (а.с.11-19) позивач одержав
від публічного акціонерного
товариства "Ерсте Банк" кредит для
придбання нерухомого майна через
прилюдні торги - однокімнатної
житлової квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 у cyмi 120900,00 грн.; плата
за користування кредитними коштами
була встановлена у poзмipi 18,49 % річних. На
забезпечення виконання зобов'язань за
цим кредитним договором сторонами було
укладено іпотечний договір № 012/022186/6/1
від 05.03.2012 (а.с.20-24), за яким позивач
передав в іпотеку вказану квартиру.

23.04.2013 ОСОБА_1 подав до ДПІ у м. Ужгороді
Закарпатської області ДПС податкову
декларацію про майновий стан i доходи
за 2012 рік (а.с.64-69). В поданій декларації
позивач вказав, що має право на
податкову знижку на суму 2970,25 грн. у
зв'язку зі сплатою відсотків по
іпотечному кредитуванню в poзмipi 19801,62
грн. (рядок 12 Переліку сум витрат, що
включаються до складу податкової
знижки згідно із статтею 166 розділу IV ПК
України (додаток 8 до рядку 1 податкової
декларації про майновий стан i доходи).
Для підтвердження права на податкову
знижку позивачем було надано копії
кредитного та іпотечного договорів,
документи, які підтверджують право
власності на квартиру та докази сплати
нарахованих відсотків на користь
банку.

У зв'язку з тим, що місце постійного та
основного проживання ОСОБА_1 (придбана
ним квартира за адресою: АДРЕСА_1) є
відмінною від його місця реєстрації
(АДРЕСА_2), позивачем також було подано
відповідачу:

1) заяву, в якій ним підтверджується
факт постійного проживання в придбаній
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.61);

2) заяву від сусідів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які проживають за адресою: АДРЕСА_1, та
теж підтверджують постійне проживання
позивача за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62);

3) довідку ТОВ "Фірма "Підзамок" (виконує
функції ЖРЕР № 2) № 2100 від 23.04.2013, якою
підтверджується проживання позивача
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63).

Проте, листом № 2787/Д/17-04 від 21.05.2013
відповідач повідомив про неможливість
врахування сум витрат, включених
позивачем до податкової знижки для
повернення податку на доходи фізичних
oci6, під час перерахунку для повернення
податку на доходи фізичних осіб, у
зв'язку з тим, що згідно з позначкою в
паспорті квартира за адресою: АДРЕСА_1
(предмет іпотеки) не визначена
позивачем як основне місце проживання
(а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Так, згідно до пп.14.1.87 п.14.1 ст. 14 ПК
України іпотечний житловий кредит -
фінансовий кредит, що надається
фізичній особі банківською чи іншою
фінансовою установою відповідно до
закону строком не менш як на п'ять
повних календарних років для
фінансування витрат, пов'язаних з
придбанням квартири (кімнати) чи
житлового будинку (його частини) або
будівництвом житлового будинку (його
частини), що надаються у власність
позичальника, з прийняттям кредитором
такого житла (землі, що знаходиться під
таким житловим будинком, у тому числі
присадибної ділянки) у заставу.

Відповідно до пп.166.1.1 п.166.1 ст. 166 ПК
України платник податку має право на
податкову знижку за наслідками
звітного податкового року. Згідно
п.166.1.2 п.166.1 ст. 166 ПК України підстави
для нарахування податкової знижки із
зазначенням конкретних сум
відображаються платником податку у
річній податковій декларації, яка
подається по 31 грудня включно
наступного за звітним податкового
року.

В силу пп.14.1.170 п.14.1 ст. 14 ПК України
податкова знижка для фізичних осіб, які
не є суб'єктами господарювання, -
документально підтверджена сума
(вартість) витрат платника податку -
резидента у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг) у резидентів -
фізичних або юридичних осіб протягом
звітного року, на яку дозволяється
зменшення його загального річного
оподатковуваного доходу, одержаного за
наслідками такого звітного року у
вигляді заробітної плати, у випадках,
визначених цим Кодексом.

Згідно пп.166.3.1 п.166.3 ст. 166 ПК України
платник податку має право включити до
податкової знижки у зменшення
оподатковуваного доходу платника
податку за наслідками звітного
податкового року, частину суми
процентів, сплачених таким платником
податку за користування іпотечним
житловим кредитом протягом звітного
податкового року, що визначається
відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п.175.1 ст. 175 ПК України
платник податку - резидент має право
включити до податкової знижки частину
суми процентів за користування
іпотечним житловим кредитом, наданим
позичальнику в національній або
іноземній валютах, фактично сплачених
протягом звітного податкового року.
Таке право виникає в разі якщо за
рахунок іпотечного житлового кредиту
будується чи купується житловий
будинок (квартира, кімната), визначений
платником податку як основне місце
його проживання, зокрема згідно з
позначкою в паспорті про реєстрацію за
місцезнаходженням такого житла.

Аналізуючи вищенаведені правові норми
колегія суддів приходить до висновку,
що законодавець не визначив можливий i
єдиний спосіб визначення основного
місця проживання платника податку
виключно за позначкою в паспорті.
Позначка в паспорті - це один iз
можливих способів (але не єдиний)
визначення свого основного місця
проживання.

Як наслідок, суд першої інстанції
прийшов до вірного переконання, що
відсутність реєстрації місця
проживання за адресою, за якою
знаходиться квартира, що була
предметом іпотечного кредитування, не
може бути підставою для позбавлення
платника податку права на податковий
кредит, оскільки ПК України пов'язує
право на використання податкової
пільги у вигляді права на податкову
знижку з частини фактично сплачених
протягом звітного податкового року сум
процентів за іпотечним житловим
кредитом з такою умовою, як визначення
платником податку самостійно
житлового будинку (квартири, кімнати),
що будується чи придбавається, як
основне місце його проживання.

Згідно ст. 2 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 р. №
1382-IV, громадянам України, а також
іноземцям та особам без громадянства,
які на законних підставах перебувають
в Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний ви6ip місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав i
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їx обмеження.

Відтак, суд апеляційної інстанції
виходить з того, що вільний вибір місця
проживання громадян України на
території України не пов'язаний з
обов'язковою умовою реєстрації в цьому
місці проживання, тому реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав i свобод,
передбачених Конституцією та законами
України.

Як наслідок, право позивача на
податковий кредит не залежить від
місця реєстрації платника податку.

А тому, колегія суддів поділяє висновок
суду першої інстанції про те, що
відповідач безпідставно розцінив
відсутність реєстрації позивача за
адресою спірної квартири як підставу
для позбавлення його права на
податкову знижку.

Відтак, колегія суддів приходить до
переконання, що відповідачем не
доведено правомірності прийнятого ним
рішення щодо відмови врахувати під час
перерахунку для повернення позивачу
податку на доходи фізичних осіб суми
витрат (частину суми процентів за
користування іпотечним житловим
кредитом, сплачених за кредитним
договором № 012/022186/6/1 від 16.11.2011 протягом
2012 року) в розмірі 2970,25 грн., включені
позивачем до податкової знижки для
повернення податку на доходи фізичних
осіб згідно податкової декларації про
майновий стан і доходи за 2012 рік.

Щодо позовної вимоги в частині
стягнення з Державного бюджету України
2970,25 грн. зайво сплаченого податку на
доходи фізичних осіб, то у задоволенні
такої слід відмовити, з огляду на
наступне.

Так, згідно п.18 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 № 845 під
час виконання виконавчого документа
суду про стягнення надходжень бюджету,
крім бюджетного відшкодування податку
на додану вартість та/або пені,
нарахованої на заборгованість
державного бюджету з відшкодування
такого податку, орган Казначейства
повідомляє протягом п'яти робочих днів
після надходження такого документа
відповідному органові, що контролює
справляння надходжень бюджету (в разі
безспірного списання коштів місцевого
бюджету - також відповідному
фінансовому органу), про надходження
зазначеного виконавчого документа.

У відповідності до постанови Кабінету
Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі
питання ведення обліку податків і
зборів (обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету" органи Державної
податкової служби є органами, що
контролюють справляння надходжень до
бюджету платежів, зокрема і податку з
доходів фізичних осіб.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу
України, податок на доходи фізичних
осіб належить до доходів, що
закріплюються за бюджетами місцевого
самоврядування та враховуються при
визначенні обсягу міжбюджетних
трансфертів.

Відтак, стягнення надміру сплаченого
податку з доходів фізичних осіб з
Державного бюджету України є
неможливим, оскільки такі кошти мали б
бути зараховані до місцевого бюджету.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції виконав вказані
вимоги процесуального закону, оскільки
до спірних правовідносин вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке не
підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, ст.200, ст.205,
ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.08.2013 р. по
справі № 807/2569/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О. Большакова

В.Я. Макарик