Справа № 2а-235/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
Справа № 9104/6529/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Володимирецької
районної державної адміністрації
Рівненської області на постанову
Володимирецького районного суду
Рівненської області від 17 січня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Володимирецької
районної державної адміністрації
Рівненської області про визнання
неправомірними дій відповідача при
виплаті допомоги по догляду за дітьми
до досягнення ними трирічного віку та
зобов'язання здійснити перерахунок
допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2010 року позивач звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
дії відповідача неправомірними,
зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити недоплачену державну
соціальну допомогу по догляду за
дітьми до досягнення ними трирічного
віку, починаючи з липня 2009 року.

Постановою Володимирецького районного
суду Рівненської області від 17 січня 2011
року позов задоволено частково:
визнано протиправною відмову
відповідача щодо непризначення та
невиплати позивачу допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
для дітей віком до 6-ти років, починаючи
з 14 червня 2010 року по 14 грудня 2010 року;
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу державну допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
для дітей віком до 6-ти років, починаючи
з 14 червня 2010 року по 14 грудня 2010 року з
урахуванням виплат, проведених
протягом цього часу. Постанову
звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
його оскаржив відповідач, в
апеляційній скарзі, покликаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права при винесенні
постанови судом першої інстанції,
просить скасувати постанову,
відмовивши в задоволенні позову.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю дітей -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
здійснювали догляд за ними до
досягнення трирічного віку. Також,
судом було встановлено, що виплата
позивачу такої допомоги по догляду за
дітьми до досягнення ними трирічного
віку здійснювалася у розмірах, менших,
ніж передбачено законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 року № 2240-ІІІ
(далі - Закон № 2240) позивач мала статус
застрахованої особи, а тому допомога по
догляду за дітьми до досягнення ними
трирічного віку повинна була їй
надаватись згідно з цим Законом.

Відповідно до ст.43 Закону № 2240 допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, яке має
преюдиціальне значення, визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними)
положення пункту 14 статті 71 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2007 рік» у частині зупинення на 2007 рік
дії, зокрема, ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», якою визначено розмір
зазначеної допомоги, а тому з цієї дати
відновлено дію ст.43 вказаного Закону.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи пропущення позивачем
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду без поважних
причин, колегія суддів приходить до
висновку про залишення без розгляду
позовних вимог позивача за період з
липня 2009 року по 13 червня 2010 року.

Із матеріалів справи, зокрема із
заперечення Управління праці та
соціального захисту населення
Володимирецької районної державної
адміністрації (а.с.18), вбачається, що
допомога по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку в
межах шестимісячного строку звернення
до суду нараховувалася позивачу у
розмірах, що є значно меншими, ніж
передбачено ст.43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», а тому колегія суддів
вважає, що вірним способом відновлення
порушеного права позивача є покладення
обов'язку на відповідача провести
належне нарахування та виплату
державної соціальної допомоги по
догляду за дітьми до досягнення ними
трирічного віку у розмірі, визначеному
ст.43 Закону № 2240, за період з 14 червня 2010
року по 14 грудня 2010 року, що на думку
колегії суддів, відповідає нормам
матеріального й процесуального права
та фактичним обставинам справи.

Постанова в частині відмови в позові не
оскаржена, тому відповідно до ч.1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
розглядається.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції помилково
допустив постанову в цілому до
негайного виконання.

Так, відповідно до п. 8 ч. 6 ст. 183-2 КАС
України у постанові, прийнятій у
скороченому провадженні, зазначається
обов'язок відповідача виконати
постанову негайно.

Водночас постанови, які виконуються
негайно, визначені ст. 256 КАС України.

До таких постанов згідно з п. 1 ч. 1 та
абз. 9 цієї статті належать постанови
про присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць та постанови
суду, прийняті в порядку скороченого
провадження.

Виходячи із змісту зазначених вище
норм, колегія суддів дійшла висновку,
що звертаючи до негайного виконання
постанови щодо оскарження фізичними
особами рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень з питань
обчислення, призначення, перерахунку,
здійснення, надання, одержання,
зокрема, державної соціальної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, прийняті в порядку
скороченого провадження, необхідно
застосовувати положення п. 1 ч. 1 ст. 256
КАС України, який є спеціальним для
даної категорії справ.

Відповідно до ст. 201 КАС України суд
апеляційної інстанції змінює
постанову або ухвалу суду першої
інстанції, коли має місце правильне по
суті вирішення справи чи питання, але
із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права,
а також вирішення не всіх позовних
вимог або питань.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги
щодо скасування оскарженого судового
рішення в цілому суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи,
проте вбачаються підстави для його
зміни із-за порушень процесуальних
норм.

Керуючись статями 99, 100, 195, 197 ч. 1 п. 3,
ст.ст. 198, 201 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.2 ,ст. 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Володимирецької районної державної
адміністрації Рівненської області
задовольнити частково, постанову
Володимирецького районного суду
Рівненської області від 17 січня 2011 року
у справі № 2-а-235/11 - змінити, виклавши
резолютивну частину постанови в
частині негайного виконання в
наступній редакції: «Звернути до
негайного виконання постанову в межах
суми стягнення за один місяць».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький