Справа № 524/4272/14-а
Суддя: Зємцов В. В.
Дата ухвалення: 2014-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/4272/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року суддя Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області Зємцов В.В.
розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в м. Кременчуці
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Автозаводської районної ради м.
Кременчука про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року позивач звернувся в
суд із адміністративним позовом до
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука. Зазначав,
що з 01.07.1998 року було прийнято на роботу
до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради міста
Кременчука (далі - відповідач) на посаду
головного спеціаліста штабу цивільної
оборони. 31.01.2011 року він звільнився.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України
«Про державну службу», заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплат за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.
Державним службовцям можуть
установлюватися надбавки за високі
досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Відповідно до п.п. з п. 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 09.03.2006
року № 268 «Про упорядкування структури
та умов оплати пращ працівників
апарату органів виконавчої влади,
органів прокуратури, судів та інших
органів», керівниками органів
зазначених у п. 1 цієї постанови надано
право у межах затвердженого фонду
оплати праці надавати працівникам
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника В той же час, згідно п. 5.3.
розділу V (соціальні пільги і гарантії)
колективного договору на 2006-2009 роки
укладеного між виконкомом та трудовим
колективом адміністрація виконкому
взяла на себе зобов'язання, при
наявності коштів надавати матеріальну
допомогу працюючим в розмірі
середньомісячної заробітної плати на
вирішення соціально-побутових проблем.

В той же час, про існування
колективного договору та з його
змістом ніхто не ознайомлював, а тому
про закріплене в ньому право на
отримання матеріальної допомоги в
розмірі середньомісячної заробітної
плати на вирішення соціально побутових
проблем, відомо не було.

Дізналася про це право лише в 2014 році
від свого колишнього колеги по роботі
ОСОБА_3.

Попри це, користуючись закріпленим в
законодавчих актах правом на отримання
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань зверталася
до керівника відповідача з проханням
надати таку матеріальну допомогу, яку
відповідач виплатив не в розмірі
середньомісячної заробітної плати, як
визначено в колективному договорі, а в
розмірі посадового окладу.

Таким чином, відповідачем було вчинено
незаконні дії в частині виплати в 2009
році матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань
не розмірі середньомісячної
заробітної плати, як визначено в
колективному договорі, а в розмірі
посадового окладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Просив визнати неправомірними дії
Виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука, в частині
нарахування та виплати йому в 2009 році
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань не в
розмірі середньомісячної заробітної,
як визначено в колективному договорі
за 2006-2009 роки, а в розмірі посадового
окладу.

Зобов'язати Виконавчий комітет
Автозаводської районної ради
Кременчука нарахувати та виплатити
йому за 2009 рік матеріальну допомогу для
вирішення соціально-побутових питань в
розмірі середньомісячної заробітної
плати, з урахуванням виплаченої в 2009
році суми матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань.

Позивач просила справу розглядати без
її участі. Позов підтримала.

Представник відповідача проти позову
заперечував, надав пояснення, що у 2009
році бюджетом Автозаводського району
не було передбачено коштів на виплату
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових проблем
виконавчому комітету Автозаводської
райради. Відсутність коштів
підтверджується довідкою № 157/01-11
фінансового відділу, який є
самостійної фінансовою установою.

Клопотань про допит свідків або
експертів не заявлялося.

Вирішуючи спір, суд встановив такі
фактичні обставини справи:

Позивача 01.07.1998 року було прийнято на
роботу до Виконавчого комітету
Автозаводської районної ради міста
Кременчука (далі - відповідач) на посаду
головного спеціаліста штабу цивільної
оборони. 31.01.2011 року він звільнився.

Згідно з ч. 2 та 6 ст. 33 Закону України
"Про державну службу" в редакції, чинній
на час звернення позивача із заявою про
виплату спірної матеріальної допомоги,
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок. Державним службовцям
можуть установлюватися надбавки за
високі досягнення у праці і виконання
особливо важливої роботи, доплати за
виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників та інші надбавки
і доплати, а також надаватися
матеріальна допомога для вирішення
соціально-побутових питань.

Частиною 3 статті 21 Закону України "Про
службу в органах місцевого
самоврядування" передбачено, що
джерелом формування фонду оплати праці
посадових осіб місцевого
самоврядування є місцевий бюджет.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" від 9 березня 2006
р. N 268, надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Згідно з роз'ясненням Міністерства
праці та соціальної політики України
від 16.10.2009 р. N 620/13/84-09, рішення про
надання такої матеріальної допомоги
приймається керівником відповідного
органу, виходячи з обставин, викладених
у заяві працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
колективні договори і угоди" від 1 липня
1993 року N 3356-XII, умови колективних
договорів і угод, укладених відповідно
до чинного законодавства, є
обов'язковими для підприємств, на які
вони поширюються, та сторін, які їх
уклали.

Відповідно до п. 5.3 розділу 5
колективного договору на 2006-2009 роки,
укладеного між відповідачем та
трудовим колективом, при наявності
коштів адміністрація зобов'язується
надавати матеріальну допомогу
працюючим у розмірі середньомісячної
заробітної плати на вирішення
соціально-побутових проблем.

В той же час у 2009 році бюджетом
Автозаводського району не було
передбачено коштів на виплату
матеріальної допомоги на вирішення
соціально-побутових проблем
виконавчому комітету Автозаводської
райради. Відсутність коштів
підтверджується довідкою № 157/01-11
фінансового відділу, який є
самостійної фінансовою установою.

Позивачем не доведено проведення йому
будь -яких виплат в рахунок
матеріальної допомоги для вирішення
соціально-побутових питань в 2009 році.

Враховуючи вищевикладене, що наявні
підстави для прийняття рішення про
відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подання апеляційної
скарги на постанову суду протягом
десяти днів з дня її проголошення
ухвали, а особами, які не приймали
участь у розгляді справи в цей же
термін з дня отримання копії
постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: