Справа № 2а-5715/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2014 року
Справа №
876/4969/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Львівське будівельно-монтажне
управління» на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 5
грудня 2012 року в адміністративній
справі за позовом Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Львівське
будівельно-монтажне управління» до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

2 липня 2012 року Державне підприємство
Міністерства оборони України
«Львівське будівельно-монтажне
управління» (далі - ДП МОУ«Львівське
будівельно-монтажне управління»)
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
№/7778 від 05 червня 2012 року та
№/8125, №/8126 від 8 червня 2012
року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 5 грудня 2012
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, його оскаржило ДП МОУ
«Львівське будівельно-монтажне
управління», подавши апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати постанову та
прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. Аргументуючи свою
незгоду із оскаржуваним судовим
рішенням, апелянт вказав, що суд першої
інстанції безпідставно відхилив
доводи позивача щодо неправильності
висновків податкового органу про
заниження підприємством валового
доходу за період з 01.04.2012 року по 31.03.2012
року, невключення до складу інших
доходів за І квартал 2012 року суму
доходу від реалізації майна нежитлової
будівлі згідно договору
купівлі-продажу та акта
прийому-передачі права власності на
нерухоме майно від 30.03.2012 року, що
призвело до заниження доходів, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податку на прибуток в І
кварталі 2012 року; невключення до
валового доходу за І квартал 2012 року
суму безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному періоді, а саме,
кредиторську заборгованість перед ЗАТ
«Галичина» та ПП «Львівметалбуд», яка є
безнадійною, що призвело до заниження
доходу в І кварталі 2012 року; завищення
валових витрат на суму 746888,82 грн. та
неперерахування до бюджету податку на
доходи фізичних осіб в сумі 7661,46 грн.
Апелянт зауважив, що будівля згідно
договору купівлі-продажу від 25.10.2011
року перебувала в оперативному
управлінні Міністерства оброни
України та відчужувалась за дорученням
держави (власника) відповідно до наказу
Міністра оборони від 21.20.11 року №644 «Про
надання згоди на відчуження майна ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління». Кошти, виручені
підприємством від продажу нерухомого
майна, яке перебувало у державній
власності, являлись коштами (доходами)
загального фонду Державного бюджету
України, а тому позивач правомірно не
включив ці кошти до свого доходу,
оскільки вони не були доходами
підприємства. Висновок відповідача про
невключення до складу валового доходу
суми безнадійної заборгованості є
необгрунтованим, оскільки він не
грунтується на даних, які містяться у
податкових деклараціях. Також,
господарські операції з придбання у ПП
«Рарог» товарно-матеріальних
цінностей є реальними, оскільки
підтверджуються письмовим договором
та первинними бухгалтерськими
документами. Вважає безпідставними
висновки відповідача про
безтоварність операцій з вказаним
контрагентом, так як вони не
відповідають дійсності і грунтуються
виключно на припущеннях і
неперевірених фактах. Апелянт вважає
протиправними податкові
повідомлення-рішення №/7778, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 7661,46 грн.,
№/8125 від 08 червня 2012 року, яким
збільшено податок на прибуток в
розмірі 400787 грн. та застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в розмірі 100 197,00
грн., №/8126 про збільшення податку
на додану вартість в розмірі 353 259,00 грн.
та визначеня штрафних санкцій в
розмірі 88 315 грн. Тому просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 5 грудня 2012
року та прийняти нову - про повне
задоволення позовних вимог.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, будучи належним чином
повідомлені про час та місце слухання
справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до переконання, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення з
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Львова на
підставі п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку Державного підприємства
«Львівське будівельно-монтажне
управління» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2009 року по 31.03.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2009
року по 31.03.2012 року, за результатами
якої складено акт №782/67/22-40/08420860 від 11
травня 2012 року.

Згідно висновків вищевказаного акту
встановлено порушення ДП «Львівське
будівельно-монтажне управління» вимог
п. 146.13, п. 146.14 ст. 146, п. 135.5.13 ст. 135, п. 14.1.11
п. 14.1.257 ст. 14, п. 135.5.4 ст. 135 Податкового
кодексу України, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток в сумі 400 787 грн., у тому числі
за 2 квартал 2009 року в сумі 36 006 грн., за 3
квартал 2009 року - 25 810 грн., за 4 квартал
2009 року - 47 843 грн., за 3 квартал 2010 року - 77
064 грн., за 1 квартал 2012 року - 214 064 грн.;
порушення вимог п.п. 7.2.3, п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.4,
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 185.1 ст.
185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
занижено суму податку на додану
вартість всього на суму 353 259 грн., в тому
числі за травень 2009 року в сумі 1 257 грн.,
за червень 2009 року - 27 547 грн., за серпень
2009 року в сумі 20 648 грн., за листопад 2009
року в сумі 38 274 грн., за липень 2010 року в
сумі 5 427 грн., за серпень 2010 року в сумі 33
848 грн., за вересень 2010 року в сумі 22 377
грн., за березень 2012 року в сумі 203 881
грн.; порушення вимог п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2,
п.п. 168.1.5, п. 168.1 ст. 168 Податкового
кодексу України, оскільки ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління» не перерахувало податок на
доходи фізичних осіб в сумі 7 661,46 грн..

5 червня 2012 року відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
/0/7778, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
9 576,82 грн..

8 червня 2012 року ДПІ у Шевченківському
районі м.Львова винесено податкові
повідомлення-рішення №/8125, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток на загальну суму 500 984 грн. та
№/8126, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 441 574 грн.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про законність цих рішень з
таких підстав.

Як вбачається зі змісту акту перевірки,
відповідач дійшов висновку, що
позивачем безпідставно не включено до
складу доходів за І квартал 2012 року
суми доходу, отриманого від реалізації
нежитлової будівлі в сумі 963 244 грн., що
призвело до заниження доходів, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування в І кварталі 2012 року на
суму 963 244 грн.. Також позивачем
безпідставно не було включено до
складу валового доходу за І квартал 2012
року кредиторську заборгованість в
розмірі 56107,46 грн., яка є безнадійною, що
призвело до заниження доходу в І
кварталі 2012 року на суму 56 107,46 грн..
Перевіркою встановлено, що
підприємством завищено валові витрати
у зв'язку з віднесенням до складу
валових витрат вартості ТМЦ без
документального підтвердження їх
фактичного отримання та використання у
власній господарській діяльності,
тобто встановлено відсутність їх
фактичного придбання від ПП «Рарог», в
результаті чого завищено валові
витрати на суму 746 888,82 грн.. Крім того
позивачем не включено до об'єкту
оподаткування податком на додану
вартість за березень 2012 року продажну
вартість майна нежитлової будівлі
згідно договору купівлі-продажу та
акта прийому - передачі права власності
на нерухоме майно від 30.03.2012 року та
занижено податкове зобов'язання з ПДВ в
сумі 203 881,00 грн.. Також підприємство не
перерахувало до бюджету податок на
доходи фізичних осіб в сумі 7 661,46 грн..

Такі висновки податкового органу є
правомірними, виходячи з такого.

Пунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції чинній на час існування
правовідносин з приводу яких виник
спір) визначено, що господарська
діяльність - будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Тобто у податковому обліку до витрат,
пов'язаних із здійсненням власної
господарської діяльності, відносяться
лише ті витрати, які платником податку
використані (направлені) на отримання
доходу.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вище наведеного
Закону до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вище
наведеного Закону не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пп. 7.4.5. п. 7.4 та пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.7
вище наведеного Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). Датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, згідно з
вимогами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік» є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинний документ, згідно визначення
наведеного в ст. 1 зазначеного Закону,
це документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління» уклало з ПП «Рарог»
договір субпідряду на виконання
аварійно-відновлювальних робіт по
відновлюванню комунального моста в м.
Хирові від 14 травня 2009 року, пов'язаних
з ліквідацією наслідків стихії, а також
договір підряду на виконання
будівництва каналізаційних мереж від 15
травня 2009 року, договір №4 від 26 травн
2009 року про надання послуг будівельною
технікою на території м. Львова,
області та України, договір субпідряду
№3/13 від 14 травня 2009 року по проведенню
аварійно-відновлючальних робіт з
берегоукріплення та регулювання русла
р. Сушиця, договір субпідряду № 16/07 від
16 липня 2009 року щодо будівництва
каналізації в с. Брюховичі.

Контрагеном позивача ПП «Рарог» на
отримані суми за виконання робіт
згідно вище вказаних договорів було
виписано податкові накладні №13 від
30.06.2009 року, №11 від 29.05.2009 року, №12 від
30.06.2009 року, №17 від 31.08.2009 року, №29 від
30.11.2009 року, №14 від 30.06.2009 року, №18 від
31.08.2009 року, №28 від 30.11.2009 року, №27 від
30.11.2009 року, №12 від 30.03.2012 року.

Також складено акти приймання
виконаних підрядних робіт за червень
2009 року, за травень 2009 року, за червень
2009 року, за серпень 2009 року; акти
приймання-здачі виконаних робіт за
червень 2009 року, за серпень 2009 року, за
листопад 2009 року, за липень 2010 року, за
серпень 2010 року, за вересень 2010 року;
накладні №72 від 27.08.2010 року, №0151 від
30.09.2010 року та виписки з банку.

Крім того, згідно видаткових накладних
№012 від 30.11.2009 року, №013 від 30.11.2009 року
ПП «Рарог» здійснило поставку позивачу
товарів.

Разом з тим, головною ознакою
правомірності формування податкового
кредиту є реальність здійснення
господарської діяльності між
підприємствами, яка підтверджується
наявністю первинних документів, що
оформлені належним чином та містять
дані про зміст господарських операцій.

Однак позивачем не надано документів,
які б підтверджували реальне отримання
придбаного товару та його подальшого
використання у господарській
діяльності.

Відомості, зазначені у представлених
позивачем первинних документах, не
відображають змісту господарських
операцій, що відбулись між ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління» та ПП «Рарог».

Зокрема, не надано калькуляції
вартості виконаних робіт, не вказано їх
конкретного переліку, не зазначено
виконавця, тощо.

Позивачем не надано документів, які б
підтверджували реальне отримання
придбаного товару та його подальшого
використання у господарській
діяльності.

Відомості, зазначені у представлених
позивачем первинних документах, не
відображають змісту господарських
операцій, що відбулись між ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління» та ПП «Рарог».

Враховуючи викладене, відповідач
правильно виключив кошти сплачені ПП
«Рарог» з валових витрат до
податкового кредиту з податку на
додану вартість, донарахувавши
податкові зобов'язання.

Також перевіркою встановлено, що ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління» у березні 2012 року передано
фізичній особі нерухоме майно
відповідно до договору купівлі-продажу
вартістю 1223284,70 грн. з ПДВ. Залишкова
вартість будівлі станом на 30.03.2012 року
становить 56 159,89 грн. Розрахунки за
будівлю здійснювались шляхом оплати
грошовими коштами на розрахунковий
рахунок підприємства 30 березня 2012 року.

Пунктом 146.13 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ
визначено, що сума перевищення доходів
від продажу або іншого відчуження над
балансовою вартістю окремих об'єктів
основних засобів та нематеріальних
активів включається до доходів
платника податку, а сума перевищення
балансової вартості над доходами від
такого продажу або іншого відчуження
включається до витрат платника
податку.

Відповідно до п. 146.14 ПК України, дохід
від продажу або іншого відчуження
об'єкта основних засобів та
нематеріальних активів визначається
згідно з договором про продаж, але не
нижче за звичайну ціну такого об'єкта
(активу).

Згідно п. 135.5.13 ПК України, дохід від
реалізації необоротних матеріальних
активів, майнових комплексів,
оборотних активів, визначений з
урахуванням положень статтей 146 і 147
цього Кодексу.

Враховуючи вище наведене, правильним є
висновок суду першої інстанції про
неправомірність невключення позивачем
до складу доходів за 1 квартал 2012 року
суми доходу від реалізації майна
нежитлової будівлі, що призвело до
заниження доходів при визначенні
об'єкта оподаткування в І кварталі 2012
року.

Статтею 185 Податкового кодексу України
передбачено, що об'єктом оподаткування
є операції платників податку з: а)
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом. З метою оподаткування цим
податком до операцій з ввезення
товарів на митну територію України та
вивезення товарів за межі митної
території України прирівнюється
поміщення товарів у будь-який митний
режим, визначений Митним кодексом
України

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Згідно ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 Податкового
кодексу України.

Враховуючи вище наведене, відповідачем
правомірно встановлено факт про те, що
позивачем безпідставно не включено до
об'єкту оподаткування податком на
додану вартість за березень 2012 року
продажну вартість майна нежитлової
будівлі згідно договору
купівлі-продажу та акта
прийому-передачі права власності на
нерухоме майно від 30 березня 2012 року та
занижено податкове зобов'язання ПДВ на
суму 203 881,00 грн..

Щодо висновків податкового органу про
наявність кредиторської
заборгованості ДП «Львівське
будівельно-монтажне управління» перед
ЗАТ «Галичина» та ПП «Львівметалбуд»,
колегія суддів апеляційного суду
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (період).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3 ст. 205 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється
неможливістю виконання у разі
ліквідації суб'єкта господарювання,
якщо не допускається
правонаступництво за цим
зобов'язанням.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями, з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається з завершенням строку
виконання. За зобов'язаннями строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

При цьому ст. 257 ЦК України визначено, що
загальна позовна давність
встановлюється в 3 роки. Якщо по
закінченню терміну позовної давності
(тобто, загального строку для захисту
права за позовом особи, право, якої
порушено), загальний строк якого
відповідно до статті 71 глави 5
Цивільного кодексу України та статті 257
глави 19 розділу V Цивільного кодексу
України встановлюється в 3 роки,
боржник не розраховується за отримані
раніше товари, сума його
заборгованості за цими товарами є
безоплатною фінансовою допомогою.

Пунктом 135.5.4 Податкового кодексу
України визначено, що вартість товарів,
робіт, послуг, безоплатно отриманих
платником податку у звітному періоді,
визначена на рівні не нижче звичайної
ціни, суми безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному податковому періоді,
безнадійної кредиторської
заборгованості, крім випадків, коли
операції з надання/отримання
безповоротної фінансової допомоги
проводяться між платником податку та
його відокремленими підрозділами, які
не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п. 14.1.1 ПК України
безнадійна заборгованість -
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак: заборгованість за
зобов'язаннями, щодо яких минув строк
позовної давності.

Пунктом 14.1.257 ПК України визначено, що
фінансова допомога - фінансова
допомога, надана на безповоротній або
поворотній основі. Безповоротна
фінансова допомога - це: сума коштів,
передана платнику податків згідно з
договорами дарування, іншими подібними
договорами або без укладення таких
договорів; сума безнадійної
заборгованості, відшкодована
кредитору позичальником після
списання такої безнадійної
заборгованості; сума заборгованості
одного платника податків перед іншим
платником податків, що не стягнута
після закінчення строку позовної
давності.

Як вбачається з акту перевірки, сума
кредиторської заборгованості ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління» перед ЗАТ «Галичина» та ПП
«Львівметалбуд» на загальну суму 56 107,46
грн. є безнадійною заборгованістю.

Однак позивач безпідставно не включив
до складу валового доходу за І квартал
2012 року суму безповоротної фінансової
допомоги, отриманої платником податку
у звітному періоді, а саме,
кредиторську заборгованість, яка є
безнадійною, що призвело до заниження
доходу у І кварталі 2012 року.

Перевіркою встановлено, що станом на
01.04.2012 року заборгованість ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління» по податку на доходи з
фізичних осіб становить в сумі 7 661,46
грн..

Відповідно до п. 54.2 ст. 54 ПК України,
грошове зобов'язання щодо суми
податкових зобов'язань з податку, що
підлягає утриманню та сплаті
(перерахуванню) до бюджету в разі
нарахування/виплати доходу на користь
платника податку - фізичної особи,
вважається узгодженим податковим
агентом або платником податку, який
отримує доходи не від податкового
агента, в момент виникнення
податкового зобов'язання, який
визначається за календарною датою,
встановленою розділом ІV цього Кодексу
для граничного строку сплати податку
до відповідного бюджету.

Згідно п.п. 168.1.1, п. 168.1.2, п.п. 168.1.5, п. 168.1
ст. 168 ПК України податковий агент, який
нараховує (виплачує, надає)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, зобов'язаний
утримувати податок із суми такого
доходу за його рахунок, використовуючи
ставку податку, визначену в статті 167
цього Кодексу. Податок сплачується
(перераховується) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Банки
приймають платіжні документи на
виплату доходу лише за умови
одночасного подання розрахункового
документа на перерахування цього
податку до бюджету. Якщо
оподатковуваний дохід нараховується
податковим агентом, але не
виплачується (не надається) платнику
податку, то податок, який підлягає
утриманню з такого нарахованого
доходу, підлягає перерахуванню до
бюджету податковим агентом у строки,
встановлені цим Кодексом для місячного
податкового періоду.

Судом встановлено, що оподатковуваний
дохід податковим агентом ДП «Львівське
будівельно-монтажне управління»,
нараховувався але не виплачувався, а
отже податок, який підлягає утриманню з
такого нарахованого доходу, підлягає
перерахуванню до бюджету податковим
агентом у строки, встановлені цим
Кодексом для місячного податкового
періоду.

Таким чином, відповідачем правомірно
встановлено порушення вимог позивачем
п.п. 168.1.1, п. 168.1.2, п.п. 168.1.5, п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України та не
перераховано податку на доходи
фізичних осіб в сумі 7 661,46 грн..

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, п.
1 ч. 1 ст. 205, ст. 206 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Львівське
будівельно-монтажне управління» -
залишити без задоволення, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2012
року по справі № 2а-5715/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали підписано 14 жовтня
2014 року.