Справа № 826/7640/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7640/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 жовтня 2014 року № 826/7640/14

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправними та скасування постанов

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві щодо визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на провадження виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем без вчинення будь-яких дій спрямованих на виконання судового рішення, винесено постанови про стягнення виконавчого збору, тому просить скасувати таку постанову, та визнати дії щодо їх винесення протиправними.

Представник відповідача до суду не з'явився, письмових заперечень з приводу заявленого позову не подав, однак направив на адресу суду копії матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2012 р. у справі №5011- 70/2762-2012, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.13р., стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метасинтез" страхове відшкодування в сумі 96 330, 55 грн., З 685,00 грн. - витрат за проведення судової експертизи та 1 926,60 грн. - судового збору.

На виконання вказаного рішення суду Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві 27.05.2013 року відкрито виконавче провадження №380916110 та надано семиденний строк для добровільного виконання.

Судом встановлено, що боржник звертався до ВДВС Подільського районного управління юстиції у місті Києві з заявою про відкладення провадження виконавчих дій для добровільного виконання рішення.

Позивачем 05.07.2013р. на адресу ВДВ Подільського районного управління юстиції у місті Києві подано заяву про закінчення виконавчого провадження, до якої долучено копії платіжних доручень, які підтверджують оплату боргу.

Разом з тим, державним виконавцем ВДВС Подільського управління юстиції у м.Києві, у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку, винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП№38091610 від 14.02.14р. та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №3809161 Овід 14.02.14р.

Судом встановлено, що позивач, отримавши зазначені постанови державного виконавця, подав відповідну до скаргу ^/Господарського суду м. Києва, за результатами розгляду якої судом визнано недійсною Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП№38091610 від 14.02.14р., а також визнано недійсним пункт 2 постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2014р. ВП №38091610 щодо виведення в окреме провадження Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.02.14р., решту вимог позивача залишено без задоволення.

Також (судом встановлено, що фактично державним виконавцем скасовано постанови про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат на провадження виконавчих дій, натомість виділено такі в окреме виконавче провадження та винесено постанову від 13.05.2014р. про відкриття виконавчого провадження № 43258206 щодо стягнення з позивача витрат та від 07.03.2014р. № 43258292 про стягнення з позивача виконавчого збору.

Як вбачається із змісту зазначених постанов, підставою для винесення таких слугувало встановлення державним виконавцем не виконання позивачем у добровільному порядку рішення суду в рамках виконавчого провадження №38091610.

Позивач вважає протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови від 07.03.2014р. № 43258292 та 13.05.2014р. про відкриття виконавчого провадження № 43258206, в силу того, що відповідачем не вживалось жодних дій з метою виконання рішення суду, а таке було виконано позивачем у добровільному порядку. У зв'язку із наведеними обставини позивач просить суд визнати протиправними вказані дії відповідача, а також скасувати постанову про стягнення виконавчого збору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з пред'явленням цього виконавчого документа.

Таким чином, зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» чітко вбачається, що підставою для стягнення виконавчого збору є фактичне здійснення державним виконавцем дій (заходів) з примусового виконання судового рішення.

Крім того, ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження (2009р.) передбачались наслідки невиконання рішення у строк установлений для добровільного виконання, зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження. Одним з яких є виконавчий збір, який стягується у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено заходи примусового виконання рішень, а саме: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Аналіз наведених норм, дає змогу зробити висновки щодо наявності у боржника обов'язку добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Пунктом 4.16.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 встановлено, що у разі невиконання рішення у строк установлений для добровільного виконання, з боржника постановою державного виконавця стягується виконавчий збір у розмірі 10% від фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувану за виконавчим документом.

З аналізу наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження, а також наявних матеріалів справи, вбачається, що відповідачем по виконання рішення суду не вчинялось жодних дій, так зокрема після відкриття виконавчого провадження, таке майже одразу було зупинено, а поновивши виконавче провадження, відповідач не вчинив жодних дій передбачений чинних законодавством на примусове виконання рішення суду.

При цьому надані позивачем докази свідчать, що сума боргу, встановлена рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2012 р. у справі №5011-70/2762-2012 позивачем сплачено у добровільному порядку.

Також відсутність вчинення відповідачем дій на примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2012 р. у справі №5011-70/2762-2012 встановлено ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.04.2014 р. у справі №5011-70/2762-2012.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про повне виконання рішення боржником виконавчий збір з боржника не стягується.

З аналізу наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника є факт здійснення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення суду, а не факт невиконання боржником рішення суду в добровільному порядку у строк встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не підлягає стягненню у випадку, якщо до початку примусового виконання рішення суду державним виконавцем отримано документальне підтвердження про його повне виконання боржником.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд приходить до переконання, щодо підставності та обґрунтованості позовних вимог, а тому такий позов підлягає задоволенню в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору.

Що ж стосовно решти позовних вимог, суд приходить до переконання, що такі не підлягають задоволенню виходячи із наступних міркувань.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з: авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; - стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; - інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Згідно з ч. 5 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, -яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк.

Як зазначено судом вище, державним виконавцем була винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 98,11 грн.

Скаржником було отримано зазначену постанову, про що свідчить відбиток штампу вхідної кореспонденції на копії супровідного листа відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві.

Скаржник зазначає, що вищевказана постанова є недійсною та підлягає скасуванню, оскільки вона не містить об'єктивних даних щодо використаних матеріалів.

Суд не погоджується з даним твердженням позивача з огляду на те, що за змістом статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем, в будь- якому випадку були понесені витрати, зокрема, щодо надіслання відповідачу копій документів, які були ухвалені у виконавчому провадженні. Крім того, доводи щодо неможливості державним виконавцем витрачення такої кількості коштів на здійснення виконавчих дій ґрунтується на припущеннях, тому не беруться судом до уваги.

Таким чином, вимога щодо визнання недійсною та скасування постанови державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 98,11 грн. не підлягає задоволенню, у зв'язку з її необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами.

Відповідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 43258292 від 07.03.2014року ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виконавчого збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук