Справа № 1423/15726/2012
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2014-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

22 жовтня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1423/15726/2012

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -Кравець О.О.судді
-Домусчі С.Д. судді - Шеметенко Л.П.
розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Центрального районного суду міста
Миколаїва від 18 квітня 2013 року по
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Миколаївський області про оспорювання
бездіяльності щодо виплат грошової
допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

9 серпня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївський області про
оспорювання бездіяльності щодо виплат
грошової допомоги та просив
зобов'язати відповідача виплатити
йому разову грошову допомогу, що
передбачена Постановою Кабінету
Міністрів України № 707 від 12 травня 2007
року.

Постановою Центрального районного
суду міста Миколаїва від 18 квітня 2013
року в задоволені позову було
відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
вважає вказану постанову прийнятою з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою задовольнити його позов у повному
обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 серпня 2013
року справа призначена до розгляду у
порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає за наступних
обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач проходив службу в органах
Внутрішніх Справ України, та під час
проходження служби - 27 листопада 2001
року - він отримав тілесні ушкодження
під час виконання службових обов'язків
внаслідок чого йому була встановлена
друга група інвалідності.

Відповідно до довідки, від страховика -
НАСК «Оранта» за рахунок страхових
коштів, йому була здійснена виплата
разової грошової допомоги у розмірі
чотирьохрічного грошового утримання в
сумі 5,600 грн.

Згідно до ст. 23 Закону України «Про
міліцію» у редакції від 19 червня 1992
року та відповідного їй Положенню про
порядок та умови державного
обов'язкового особистого страхування
осіб рядового, начальницького та
вільно найомного складу органів і
підрозділів Внутрішніх Справ України
що діяли на час виникнення спірних
правовідносин.

Правове становище, правовий та
соціальний захист працівників міліції
врегульовано нормами Закону України
«Про міліцію».

Відповідно до ч.1 та 2 статті 23 Закону
України «Про міліцію», в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
працівник міліції підлягає
обов'язковому державному страхуванню
на суму десятирічного грошового
утримання за останньою посадою, яку він
займає, за рахунок коштів відповідних
бюджетів, а також коштів, що надходять
на підставі договорів від міністерств,
відомств, підприємств, установ і
організацій. Порядок та умови
страхування працівників міліції
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно до ч.6 статті 23 Закону
України «Про міліцію» встановлено, що
разі каліцтва, заподіяного
працівникові міліції при виконанні
службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала у період
проходження служби або не пізніш як
через 3 місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце у
період проходження служби, йому
виплачується одноразова допомога в
розмірі від трирічного до п'ятирічного
грошового утримання (залежно від
ступеня втрати працездатності) і
призначається пенсія по інвалідності.

На виконання вимог Закону,
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29 червня 1991 року №59, було
затверджено Положення про порядок і
умови державного обов'язкового
особистого страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого
складу органів і підрозділів
внутрішніх справ України, чинне на час
виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2
зазначеного Положення, у разі
встановлення застрахованому
інвалідності, що настала у період
служби (роботи), але не пізніш як через 3
місяці після звільнення зі служби
(роботи) чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання чи
нещасного випадку, що мали місце при
виконанні службових обов'язків
інвалідові II групи страховик виплачує
страхові суми в розмірі чотирирічного
грошового утримання.

Згідно п.3 Положення, вимоги про
виплату страхової суми застрахований
або його спадкоємці можуть пред'явити
страховику протягом трьох років з дня
страхової події.

Таким чином у 2002 році (час
встановлення позивачу ІІ групи
інвалідності зі ступенем втрати
професійної працездатності 60% у зв'язку
з захворюванням, пов'язаним з
проходженням служби в органах
внутрішніх справ) застосуванню
підлягали зазначені
нормативно-правові акти, за якими
позивачу підлягала страхова виплата в
розмірі чотирирічного грошового
утримання.

Разом з тим, Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань соціального
захисту військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб» від 03 листопада 2006
року назву статті 23 Закону України «Про
міліцію» викладено у новій редакції;
частини перша та друга виключені;
частина третя і шоста викладені в новій
редакції; статтю доповнено новими
частинами.

Зокрема, частиною шостою статті 23
Закону України «Про міліцію» в новій
редакції було встановлено, що у разі
поранення (контузії, травми або
каліцтва), заподіяного працівнику
міліції під час виконання ним
службових обов'язків, а також
інвалідності, що настала в період
проходження служби в органах
внутрішніх справ або не пізніше ніж
через три місяці після звільнення зі
служби чи після закінчення цього
строку, але внаслідок захворювання або
нещасного випадку, що мали місце в
період проходження служби в органах
внутрішніх справ, залежно від ступеня
втрати працездатності йому
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі до п'ятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Визначення ступеня втрати
працездатності працівником міліції у
період проходження служби в органах
внутрішніх справ у кожному випадку
ушкодження здоров'я здійснюється в
індивідуальному порядку відповідно до
законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 12 травня 2007 року №707
визнано такою, що втратила чинність
постанова Кабінету Міністрів України
від 29 червня 1991 року №59 та затверджено
Порядок та умови виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті) або інвалідності працівника
міліції. Пунктом 3 постанови визначено,
що Міністерству внутрішніх справ слід
завершити виплату страхової суми та
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, що повинні бути
нараховані до 1 січня 2007 року.

Виплати згідно з цією постановою
здійснюються з 1 січня 2007 року за
рахунок коштів, передбачених державним
бюджетом на утримання Міністерства
внутрішніх справ (пункт 2).

Враховуючи вищевикладене, судом
першої інстанції вірно встановлено, що
внаслідок змін у законодавстві
змінився порядок виплати одноразової
грошової компенсації у разі
інвалідності працівника міліції, і
такі виплати провадяться вже не
страховими компаніями, а органами
внутрішніх справ у визначеному
порядку.

Таким чином розмір одноразової
допомоги підлягав визначенню
відповідно до пункту 2 Положення про
порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування
осіб рядового, начальницького та
вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1991 року
№59, а виплата - у спосіб визначений
Порядком та умовами виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 травня 2007 року №707.

Апеляційний суд вважає, що судом
першої інстанції правильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, вірно
встановлено фактичні обставини справи
та дана правова оцінка, постановлене
судове рішення першої інстанції
викладено достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми законів України та відповідає
чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
позивачем фактичних обставин і норм
матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Виходячи з цього, апеляційний суд
доходить до висновку, що не має підстав
для скасування чи зміни постанови суду
1-ої інстанції.

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.197, п.1 ч.1. ст.198,
200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 6 ст. 254
КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити
без задоволення.

Постанову Центрального районного суду
міста Миколаїва від 18 квітня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі ,та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
Кравець О.О.

Суддя
Домусчі С.Д.

Суддя
Шеметенко Л.П.