Справа № 815/5066/14
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2014-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5066/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання
Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
31.07.2014 року № та № , -

В С Т А Н О В И
В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі по тексту - позивач або ФОП
ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (надалі по тексту - відповідач
або ДПІ у Комінтернівському районі ГУ
Міндоходів в Одеській області), в якому
просить визнати протиправними та
скасувати податкові повідомлення -
рішення від 31.07.2014 року № та №
.

Позивач позовні вимоги, в цілому,
обґрунтовує тим, що на підставі акту
перевірки від 18.07.2014 року №
1081/15-17-17- «Про результати
документальної планової перевірки
ОСОБА_1 РНОК НОМЕР_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року»,
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення - рішення від 31.07.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 211 603,11 грн. (за
основним платежем - 141068,74 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 70 534,37 грн.) та № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 140 995,50 грн.
(за основним платежем - 93 997 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 46 998,50 грн.). Позивач вважає,
що оскаржувані податкові повідомлення
- рішення підлягають скасуванню, як
такі, що не відповідають чинному
законодавству, оскільки прийняті на
підставі хибних висновків, до яких
прийшов відповідач в ході проведення
перевірки, у зв'язку з відсутністю
порушень, що стали підставою для
прийняття вказаних податкових
повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позові.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог у судовому
засіданні заперечував у повному
обсязі, в задоволенні позову просив
відмовити, посилаючись на обставини,
викладені в письмових запереченнях та
письмових поясненнях, зокрема,
зазначивши, що в ході перевірки з боку
позивача були встановлені порушення,
які знайшли відображення в акті
перевірки, що підтверджується
фактичними обставинами, а тому
оскаржувані рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, а
також дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення, перевіривши їх доказами,
суд виходив з наступних підстав та
мотивів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Щодо податку на додану вартість дії
державної податкової служби
спрямовані на запобігання
необґрунтованому заниженню сум
податкових зобов'язань з цього податку,
безпідставному одержанню сум
бюджетного відшкодування з ПДВ, тобто
прийняття передбачених законом
заходів до суб'єктів господарювання,
які намагаються штучно створювати у
податковому обліку з податку на додану
вартість від'ємні різниці між
податковими зобов'язаннями та
податковим кредитом з метою
безпідставного одержання коштів з
державного бюджету або створювати таки
умови для вигодонабувача, виконуючи
посередницьку функцію між ним та
вигодоформуючим суб'єктом.

Судом встановлено, що в період з 27.06.2014
року по 18.07.2014 року на підставі
направлення від 27.06.2014 року № 71/15-17-17-01-09
виданого ДПІ у Комінтернівському
районі ГУ Міндоходів в Одеській
області посадовими особами
відповідача, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1
ст. 20, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2756-УІ,
відповідно до плану-графіка проведення
документальних перевірок суб'єктів
господарювання, проведено планову
документальну перевірку щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем був складений акт від
18.07.2014 року № 1081/15-17-17- «Про
результати документальної планової
перевірки ОСОБА_1 РНОК НОМЕР_3 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2013 року по
31.12.2013 року», відповідно до висновку
якого, встановлено порушення
позивачем, зокрема, вимог п. 177.2, п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України, а
саме платником податків встановлено
завищення валових витрат, що призвело
до заниження оподаткованого доходу в
сумі 93997,00 грн.; п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 198.2, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, а саме встановлено
відсутність документального
підтвердження податкового кредиту, в
результаті завищено суму податкового
кредиту та занижено суми податкових
зобов'язань по ПДВ на суму 141068,74 грн.
(а.с. 8-18).

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 31.07.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 211 603,11 грн. (за
основним платежем - 141068,74 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 70 534,37 грн.) та № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 140 995,50 грн.
(за основним платежем - 93 997 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 46 998,50 грн.) (а.с. 19-20).

Не погодившись з висновками акту
перевірки та прийнятими податковими
повідомленнями-рішеннями, ФОП ОСОБА_1
оскаржив їх в судовому порядку,
вимагаючи визнання їх протиправними та
скасування.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення обґрунтованими, а
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для донарахування позивачу
сум податку на доходи фізичних осіб та
податку на додану вартість стали
висновки відповідача про відсутність
об'єктів оподаткування по операціях з
придбання товарів (робіт, послуг) у
підприємства - постачальника ТОВ
«Торговий Дім Ветек». Зокрема, у акті
зазначено, що у ході проведення
перевірки з'ясовано, що операції з
придбання товару у ТОВ «Торговий Дім
Ветек» не мали реального товарного
характеру, товар не перевозився і не
зберігався, перевіркою не виявлено
наявність розумних економічних або
інших причин (ділової мети),
систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів. Такі
причини можуть бути наявними лише за
умови, що платник податку має намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, а не виключно
чи переважно за рахунок формування
податкового кредиту та валових витрат
для інших суб'єктів підприємницької
діяльності.

Вказані вище обставини, як вбачається з
акту перевірки, були встановлені, окрім
іншого, на підставі акту ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві № 1394/26-55-22-13/38809821 від 16.05.2014 року
про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Торговий Дім
Ветек» () щодо
підтвердження господарських відносин
платниками податків за період з 01.08.2013
року по 28.02.2014 року (а.с. 105-114),
відповідно до висновків якого
встановлено, що правочини укладені ТОВ
«Торговий Дім Ветек» з контрагентами
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб. Вбачається проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованість на
здійснення операцій надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту, які не мають
реального товарного характеру.

З урахуванням предмету спору
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, укладених між
ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий Дім Ветек»,
що є підставою для формування витрат,
виникнення права на податковий кредит,
визначення податкових зобов'язань та
одержання сум бюджетного
відшкодування з ПДВ.

Порядок формування складу витрат та
податкового кредиту визначено
Податковим кодексом України від
02.12.2010р. № 2755-VI (надалі по тексту - ПК
України).

Так п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України визначено, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Пунктами 177.1, 177.2, 177.3, 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України
встановлено, що доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до п. 198.3. ст. 198
ПК України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
вважається дата здійснення першої з
подій:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Підпунктом 198.6 п. 198 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.1 ст.201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Однак в даному конкретному випадку, з
урахуванням доводів представника
відповідача, предметом доказування у
справі, у тому числі, є реальність
правочину за укладеними угодами.

Відповідно до п.п. 201.6 та 201.8 ст. 201 ПК
України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Проте податкова накладна не є
документом, на підставі якого можливо
дійти висновку про використання
придбаних товарів (послуг) у межах
господарської діяльності платника
податку та отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Судом встановлено, що у перевіряємий
період між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ
«Торговий Дім Ветек» (Постачальник)
було укладено договір № 137-07/10/13
поставки нафтопродуктів від 07.10.2013
року, відповідно до предмету якого, на
умовах, передбачених даним договором,
Постачальник зобов'язується передати в
погоджені строки, а Покупець оплатити
та прийняти нафтопродукти, що
узгоджені сторонами до постачання
відповідно до Специфікацій до даного
Договору (п.п. 1.1 Договору). Кожна
наступна Специфікація не скасовує і не
призупиняє дію попередньої
Специфікації ні повністю, ні в частині,
якщо тільки в ній не вказано інше (п.п. 1.2
Договору). Даний Договір не може
тлумачитись без Специфікацій, а
Специфікації, не можуть тлумачитись
без даного Договору (п.п. 1.3 Договору)
(а.с. 21-25).

В підтвердження товарності операцій
між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Торговий Дім
Ветек», позивачем було надано до
перевірки та до суду копії
вищезазначеного договору, податкових
накладних, видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних на
відпуск нафтопродуктів, специфікацій,
прибуткових накладних (а.с. 21-72, 126-207).

У періоді, що перевірявся, позивачем
сформовано податковий кредит за
рахунок ПДВ в загальній сумі 141 068,74 грн.,
у тому числі за жовтень 2013 року в сумі
37050,16 грн., за листопад 2013 року в сумі
59382,95 грн., за грудень 2013 року в сумі 44
635,63 грн. по податковим накладним,
отриманим від ТОВ «Торговий Дім Ветек».

Також позивачем сформовано витрати за
рахунок вартості товарно-матеріальних
цінностей у сумі 705346,00 грн., у тому числі
за жовтень-грудень 2013 року у сумі 705346,00
грн. по видаткових накладних,
отриманих від ТОВ «Торговий Дім Ветек».

Відповідно до ст.3 Господарського
кодексу України господарська
діяльність - це діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результаті та
з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Згідно Національного класифікатора
України, затвердженого наказом
Держспоживстандарту України від
26.12.2005р. №375 (з наступними змінами і
доповненнями), економічна діяльність -
це процес виробництва продукції
(товарів, послуг), який здійснюється з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів
тощо. Економічна діяльність
характеризується витратами на
виробництва, процесом виробництва та
випуску продукції.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Отже в результаті
виконання сторонами нікчемної угоди не
можуть виникати право на податковий
кредит.

У відповідності до п.1.4 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» поставка товарів - це
будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за компенсацію
незалежно від строків її надання. Не
належать до поставки операції передачі
товарів в межах цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачу права власності (користування
або розпорядження) на такі товари іншій
особі.

Відповідно до п.п. 14.1.191 ст. 14 ПК України,
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпорядження товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

Дії з перерахування постачальнику
коштів за товар без фактичного
отримання останнього та переходу права
власності на нього не підпадають під
поняття «продаж товарів».

Також Постановою Верховного суду
України від 21.10.2008 року у справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Євротрейд» до ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення визначено, що дії
з перерахування постачальнику коштів
за товар без фактичного отримання
останнього та переходу права власності
на нього не підпадають під поняття
«продаж товарів», яке визначено п.1.31
ст.1 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

При цьому, відповідно до п.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88,
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, а також враховуватись
повнота складання всіх підтверджуючих
господарські операції документів.

Як встановлено судом, порушення, що
викладені в акті перевірки, були
встановлені також на підставі висновку
акту ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві № 1394/26-55-22-13/38809821
від 16.05.2014 року про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Торговий Дім Ветек» ()
щодо підтвердження господарських
відносин платниками податків за період
з 01.08.2013 року по 28.02.2014 року (а.с. 105-114),
відповідно до висновків якого
встановлено, що правочини укладені ТОВ
«Торговий Дім Ветек» з контрагентами
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави та
суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплати податків третіх
осіб.

Крім того у вказана акті встановлено,
що вбачається проведення транзитних
фінансових потоків, спрямованість на
здійснення операцій надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту, які не мають
реального товарного характеру.

Зокрема, у акті зазначено, що у ході
проведення перевірки з'ясовано, що
операції з придбання товару у ТОВ
«Торговий Дім Ветек» не мали реального
товарного характеру, товар не
перевозився і не зберігався,
перевіркою не виявлено наявність
розумних економічних або інших причин
(ділової мети), систематичного
(протягом місяця) придбання та продажу
товарів. Такі причини можуть бути
наявними лише за умови, що платник
податку має намір одержати економічний
ефект у результаті підприємницької або
іншої економічної діяльності, а не
виключно чи переважно за рахунок
формування податкового кредиту та
валових витрат для інших суб'єктів
підприємницької діяльності.

В ході перевірки встановлено, що у ФОП
ОСОБА_1 відсутні об'єкти, які підпадають
під визначення ст. 187, ст. 198, ст. 200, ст. 201
Податкового кодексу України. Дані,
наведені в декларації з податку на
додану вартість за жовтень-грудень 2013
року про обсяги придбання та
податкового кредиту, а отже про обсяги
продажу, є недійсними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» господарською операцією є дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Під час проведення перевірки та
розгляду справи в суді представником
позивача не надано доказів руху
активів у процесі здійснення
вищезазначених господарських
операцій. Не спростовані твердження
відповідача щодо відсутності
можливостей ТОВ «Торговий Дім Ветек»
для вчинення господарських операцій,
за якими виписані податкові та
видаткові накладні, надані позивачем.

При цьому на пропозицію суду,
представником позивача не було надано
жодних доказів, які б свідчили про те,
що саме ТОВ «Торговий Дім Ветек»
постачало товар, котрі замовник може
використати в діяльності, що приносить
дохід, що є необхідною ознакою витрат
та належною підставою для віднесення
сум податку, сплаченого у ціні
придбаних послуг, до складу
податкового кредиту.

Також на вимогу суду на підтвердження
фактично виконаної поставки товару
відповідно до вимог п. 10.2.2; п. 10.2.6
Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України,
затвердженої наказом Міністерства
палива та енергетики України від 20
травня 2008 року № 281/171/578/155, представник
позивача не зміг надати докази
відносно того, що перед зливанням
нафтопродуктів було виміряно густину і
температуру нафтопродукту та
оприбутковано прийнятий за договором
поставки від контрагента ТОВ «Торговий
Дім Ветек» (Постачальник) нафтопродукт
за марками та видами, а саме: журнал
реєстрації проведення вимірювань
нафтопродуктів (нафти) у резервуарах;
журнал обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП,
змінні звіти АЗС за формою N17-НП, тощо.

Зокрема, у журналі обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС за формою N 13-НП
зазначаються всі необхідні
характеристики палива для визначення
його кількості: об'єм нафтопродуктів
(дм3), густину нафтопродукту (кг/м3),
температуру нафтопродукту (С), його
масу (кг). Більш того, у графі 17 журналу
повинно бути чітко зазначено фактично
прийнятий об'єм нафтопродукту, дм3, що
дає змогу визначити обсяг
господарської операції та відобразити
його у даних бухгалтерського обліку,
разом з тим вказаний журнал позивачем
не надано.

Крім того, суд зазначає, що представник
позивача на запитання суду не надала
пояснень щодо технічної можливості
перевезення в один день, одним
автомобілем без використання причепу
різних видів палива, а саме ДТ ЄВРО
Марка F вид ІІ та Бензін А-95 ЄВРОвІІ. кл.
С1, що зокрема відображено в ТТН на
відпуск нафтопродуктів № 4106 та № 4107
від 31.10.2013 року (а.с. 143-144).

Також суд відхиляє доводи позивача
щодо того, що надані позивачем договір,
податкові та видаткові накладні є
безперечними доказами обґрунтованого
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
у ціні вартості отриманого товару та
формування складу витрат. Так, як
вказані документи, за відсутності
інших доказів, які б підтверджували
фактичне отримання товару самі від
вищезазначеного контрагенту, на
підставі яких сформований податковий
кредит та витрати, за умови
недодержання встановленої чинним, на
момент виникнення спірних
правовідносин, законодавством форми
для обліку, самі по собі не можуть
беззаперечно підтверджувати право
платника на його формування, та не
можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки б це призвело до формального
вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що позивачем, враховуючи
наявні первинні документи, не
доведений факт отримання товару від
ТОВ «Торговий Дім Ветек».

Суд вважає необхідним зазначити, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, що стала підставою для
формування податкового обліку
платника податку.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.

Суд погоджується з висновками за актом
перевірки та доходить аналогічного
висновку, що дії позивача призвели до
втрат дохідної частини Державного
бюджету України. Очевидним також
вбачається факт, що ФОП ОСОБА_1 укладена
угода з контрагентом, яка не була
спрямована на реальне настання
правових наслідків. В судовому
засіданні представником позивача на
пропозицію суду не наданого жодного
переконливого доказу, який би
спростував такий висновок.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами.

Відповідно до ст.86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд вважає, що
ФОП ОСОБА_1 не надано вичерпних,
оформлених належним чином згідно з
вимогами діючого законодавства
документів, на підставі яких можливо
достовірно визначити, що товари та
роботи (послуги) отримані сам від
контрагента ТОВ «Торговий Дім Ветек».
При цьому в ході перевірки встановлена
відсутність фактичного підтвердження
взаємовідносин позивача з
вищевказаним підприємством, як при
укладенні самого договору так і при
здійсненні безпосередньо
господарських операцій за ним.

Вирішуючи спір, суд також зважає, що в
силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки, що з
огляду на запроваджений ст.8
Конституції України принцип
верховенства права та в кореспонденції
з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає
абсолютний і безумовний обов'язок
кожної особи, яка бере участь в
адміністративній справі довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть
участь в адміністративній справі та
самостійно зібраних судом в порядку
ст.11 КАС України доказів в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, здійснюється судом за
правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку,
що встановлений ст.86 цього кодексу.

Дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності за правилами ст.86 КАС
України, суд приходить до висновку про
відсутність будь-яких фактичних даних,
які б спростували висновки за актом
перевірки про наявність ознак
нікчемності укладеної позивачем угоди
з ТОВ «Торговий Дім Ветек».

Договірні відносини позивача з
контрагентами не містять у своїй суті
розумних економічних або інших причин
(ділової мети) систематичного (протягом
місяця) придбання послуг. Такі причини
можуть бути наявними лише за умови, що
платник податку має намір одержати
економічний ефект від результатів
підприємницької або іншої економічної
діяльності. Наслідком діяльності
вказаних підприємств є виключно чи
переважно формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
адресу контрагентів.

Несплата ФОП ОСОБА_1 податків у
встановленому законодавством України
порядку руйнує систему оподаткування,
що створена в інтересах держави та
формування дохідної частини
Державного бюджету України, що
суперечить моральним засадам
суспільства. Наявним вбачається намір
позивача одержати економічний ефект за
рахунок формування податкового
кредиту за угодою, яка не була
спрямована на реальне настання
правових наслідків, з ціллю заниження
об'єкту оподаткування, несплати
податків. Такі дії позивача призводять
до втрат дохідної частини Державного
бюджету України, оскільки не сплачені
підприємством ПДВ внаслідок порушення
встановленого порядку формування
податкового кредиту з ПДВ є дохідною
частиною бюджету та власністю держави.

Провадження ФОП ОСОБА_1 своєї
діяльності призвело до штучного
завищення податкового кредиту та
витрат.

На підставі встановлених фактів та
досліджених доказів, керуючись нормами
діючого законодавства та внутрішнім
переконанням, суд дійшов висновку, що
ТОВ «Торговий Дім Ветек» не мав
реальної можливості здійснювати
господарські операції щодо постачання
товару (нафтопродуктів), згідно угоди
укладеної з позивачем, тобто не
здійснював господарську діяльність, а
штучно формувало податкову вигоду
позивачу.

При відсутності реального здійснення
господарських операцій ТОВ «Торговий
Дім Ветек», видало податкові накладні
позивачу в порушення вимог ПК України,
який надає право видавати такі
накладні лише при здійсненні
господарської операції.

Таким чином, на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, суд дійшов
висновку про те, що спірні податкові
повідомлення-рішення винесені
податковою інспекцією в межах
компетенції та у спосіб, що
передбачений законодавством, що
регулює спірні правовідносини та
обґрунтовано. Укладений підприємством
правочин з контрагентом суперечить
моральним засадам суспільства та
відповідно до ст. 228 ЦК України порушує
публічний порядок, оскільки
спрямований на заволодіння майном
держави, дохідної частини бюджету. При
цьому звернення позивача з даним
позовом за захистом своїх порушених
прав та інтересів суд оцінює обраний
спосіб ухилення від відповідальності
за встановлені порушення.

З огляду на викладене, на підставі ст. 10
КАС України, згідно якої, усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити
повністю.

Також суд вважає за необхідне,
відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір», стягнути з позивача
решту суми судового збору пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О
В И В:

В задоволенні адміністративного
позову фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
31.07.2014 року № та № -
відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
на користь Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 4 384,80 гривень
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири грн. 80 коп.).

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. Якщо апеляційну
скаргу не буде подано в строк,
встановлений ст. 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги до Одеського
окружного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 30 жовтня 2014 року.

Суддя
С.О. Cтефанов

В задоволенні адміністративного
позову фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
31.07.2014 року № та № -
відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
на користь Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 4 384,80 гривень
(чотири тисячі триста вісімдесят
чотири грн. 80 коп.).