Справа № 809/3099/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"21" жовтня 2014 р.
Справа № 809/3099/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.,

представників сторін:

прокурора - Голіней О.М.,

представників позивача - Мушинського
В.Т., Дьоха В.Я.

представника відповідача - Ляховича
Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп»

до державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, за участі
прокурора м. Івано-Франківська

про скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.08.2013 року
№,-

ВСТАНОВИВ:

25.09.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп» (надалі - позивач) звернулося до
суду з адміністративним позовом до
державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.08.2013 року
№.

Відповідно до заяви від 15.10.2014 року за
вих. №109-4020 до участі у справі на
стороні відповідача вступив прокурор
м. Івано-Франківська (а.с. 75).

Позовні вимоги обґрунтовані
наступними обставинами. 02.08.2013 року
державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
ДПІ у м. Івано-Франківську) проведена
документальна невиїзна перевірка
платника земельного податку - ТОВ
«Трейд Проперті Груп», за результатами
якої складний акт від 02.08.2014 року за
№834/1503/36322071. На підставі вказаного акта
перевірки 28.08.2014 року відповідачем
винесено податкове
повідомлення-рішення за №, яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання зі сплати земельного
податку з юридичних осіб на загальну
суму 74448,46 грн., у тому числі: за основним
платежем - на суму 59286,77 грн., штрафними
(фінансовими) санкціями - на суму 15161,69
грн.

Товариство не погоджується з вказаним
податковим повідомленням-рішенням,
вважає його безпідставним,
необґрунтованим та таким, що прийняте з
порушенням норм податкового
законодавства. Крім того, позивач
зазначає, що обов'язок зі сплати
земельного податку покладається на
нього з моменту придбання за договором
купівлі-продажу будівлі дитячого садка
по вул. Січових Стрільців, 76 «б» у м.
Івано-Франківську загальною площею 1989,7
м.кв., тобто, з 13.10.2011 року до моменту
розірвання вказаного договору - до
17.12.2012 року. При цьому, розрахунок
земельного податку позивач проводить
виходячи із загальної площі земельної
ділянки, яка знаходиться під вказаною
вище будівлею та, на думку позивача
розмір земельного податку повинен
становити 12137,42 грн. за 2011-2012 роки. Однак,
під час перевірки ДПІ у м.
Івано-Франківську використала
фактичні дані щодо розміру земельної
ділянки, які не відповідають фактичним
обставинам справи. Тому, при прийнятті
оскаржуваного рішення, податковим
органом порушені норми статті 120
Земельного кодексу України та статей 86,
269 Податкового кодексу України. У
зв'язку з цим, податкове
повідомлення-рішення від 28.08.2014 року за
№ підлягає скасуванню.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, зазначених в
позовній заяві та просили позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмових запереченнях від 13.10.2014 року
(а.с. 49-51). Крім того, пояснив суду, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене
правомірно, згідно норм податкового та
земельного законодавства. Тому, у
задоволенні позову просив відмовити.

Прокурор у судовому засіданні проти
позову заперечила та просила відмовити
в його задоволенні.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
думку прокурора, пояснення
представників позивача та відповідача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши і
оцінивши докази, суд установив
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Трейд проперті
груп» (надалі - ТОВ «Трейд проперті
груп») зареєстроване як суб'єкт
господарювання - юридична особа,
ідентифікаційний код в ЄДР 36322071, взяте
на облік в ДПІ у м. Івано-Франківську як
платник податків, зборів та інших
обов'язкових платежів, установлених
законом.

02.08.2013 року ДПІ у м. Івано-Франківську
проведена документальна невиїзна
перевірка позивача щодо сплати ним
земельного податку, за результатами
якої складний акт від 02.08.2014 року за
№834/1503/36322071 (а.с. 8-9, 85-92).

Перевіркою встановлені порушення норм
пунктів 49.1, 49.2 статті 49, пункту 63.3
статті 63, підпункту 271.1.1 пункту 271.1
статті 271, пункту 286.2 статті 286, пункту
287.1 статті 287 Податкового кодексу
України (надалі - Кодекс) внаслідок чого
Товариством не подано податкову
звітність зі сплати земельного податку
за 2011, 2012, 2013 роки та занижено земельний
податок за період з 13.10.2011 року по 2013 рік
на загальну суму 85710,96 грн. (а.с. 87).

На підставі вказаного акта перевірки
28.08.2014 року відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення за
№, яким Товариству збільшено суму
грошового зобов'язання зі сплати
земельного податку з юридичних осіб на
загальну суму 74448,46 грн., у тому числі: за
основним платежем - на суму 59286,77 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями - на
суму 15161,69 грн. (а.с. 7, 81-82).

Судом установлено, що вказане вище
оскаржуване рішення податкового
органу прийнято правомірно, з
урахуванням усіх фактичних обставин,
установлених в ході перевірки та
відповідно до норм податкового
законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу
дитячого садка від 13.10.2011 року ТОВ
«Трейд проперті груп» купило у ТОВ
«Турбота» будівлю дитячого садка за
адресою: вул. Січових Стрільців 76
«б» у м. Івано-Франківську (а.с. 56-58).

17.12.2012 року між ТОВ «Трейд проперті
груп» та ТОВ «Турбота» був укладений
договір про розірвання договору
купівлі-продажу будівлі дитячого садка
(а.с. 60).

Договір оренди землі між
Івано-Франківською міською радою та
відповідачем для обслуговування
дитячого садка не укладався.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно
договору оренди землі від 24.11.2005 року,
укладеного між Івано-Франківською
міською радою і ТОВ «Турбота» для
обслуговування будівлі дитячого садка
була виділена земельна ділянка
загальною площею 0,9585 га на вул.
Січових Стрільців, 76 «б» в м.
Івано-Франківську (а.с. 30-36).

Відповідно до частини 1 статті 377
Цивільного кодексу України до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок (крім багатоквартирного),
будівлю або споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що
розмір та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Аналогічні норми встановлені статтею
120 Земельного кодексу України. Так,
зокрема, згідно частини 1 вказаної
статті Кодексу, у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини 2 статті 120
Земельного кодексу України, якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Згідно частини 6 цієї статті, істотною
умовою договору, який передбачає
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, є
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
набуттям права власності на ці об'єкти.

Судом установлено, що земельна ділянка,
виділена Івано-Франківською міською
радою для обслуговування будівлі
дитячого садка має кадастровий номер
:06:003:0037 та загальну площу 0,9585 га
(а.с. 60-61, 79).

Нормативно-грошова оцінка земельної
ділянки складає 4989790,33 грн. (а.с. 62).

Враховуючи наведені вище норми
Цивільного кодексу України та
Земельного кодексу України, а також
фактичні обставини справи щодо
придбання будівлі дитячого садка
позивачем, а раніше - ТОВ «Турбота», суд
вважає, що придбаваючи нерухоме майно
до покупців перейшло право
користування земельною ділянкою
кадастровим номером :06:003:0037,
загальною площею 0,9585 га, яка була
виділена для обслуговування цього
майна.

При цьому, суд не приймає до уваги
посилання позивача на різний розмір
однієї і тієї ж земельної ділянки - 0,9585
га та 0,9587 га, оскільки такі розбіжності
пов'язані із зміною механізмів і
системи обліку землі органами
Держземагентства. Доказом
користування конкретно визначеною
земельною ділянкою є її кадастровий
номер. В даному випадку, розбіжностей у
кадастровому номері немає. Тому,
вказані вище посилання позивача на
розбіжності у площі землі суд вважає
безпідставними.

Окрім того, суд не бере до уваги
пояснення позивача про те, що на
земельній ділянці за адресою: вул.
Січових Стрільців, 76 «б» в м.
Івано-Франківську з кадастровим
номером :06:003:0037 ТОВ «Турбота»
збудований та введений в експлуатацію
житловий комплекс «Затишок», оскільки,
питання законності виділення
земельної ділянки під його будівництво
на даний час не вирішено. Доказів про
те, що для будівництва цього комплексу
виділялася земельна ділянка шляхом
поділу (виділу) ділянки з кадастровим
номером :06:003:0037 позивач суду не
подав і такі докази відсутні (а.с. 10-29).

При цьому суд зазначає, що в разі
наявності спору між позивачем та ТОВ
«Турбота» щодо права користування
вказаною земельною ділянкою, такий
спір слід вирішувати в суді, що не є
предметом розгляду даної
адміністративної справи.

Частиною 1 статті 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (надалі -
Кодекс) регулює відносини, що виникають
у сфері справляння податків і зборів, з
01.01.2011 року, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1
статті 16 Кодексу платник податків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14
Кодексу встановлено, що земельний
податок - це обов'язковий платіж, що
справляється з власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв), а
також постійних землекористувачів.

Орендна плата за земельні ділянки
державної і комунальної власності -
обов'язковий платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (підпункт 14.1.136
пункту 14.1 статті 14 Кодексу).

У відповідності до вимог пункту 36.1
статті 36 Кодексу податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом або законами з питань митної
справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Кодексу
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк.

Пунктом 49.1 статті 49 Кодексу
встановлено, що податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за
кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді (пункт 49.2 Кодексу).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Кодексу, платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 56.11 статті 56 Кодексу не
підлягає оскарженню податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків, а тому податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, є узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57
Кодексу у разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу.

Згідно пункту 126.1 статті 126 Кодексу у
разі, якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму грошового зобов'язання
протягом строків, визначених цим
Кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу у таких розмірах: при
затримці до 30 календарних днів включно,
наступних за останнім днем строку
сплати суми грошового зобов'язання - у
розмірі 10 відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці більше
30 календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Пунктом 203.1 статті 203 Кодексу
встановлено, що податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації (пункт 203.2 статті 203 Кодексу).

Відповідно до підпунктів 271.1.1, 271.1.2
пункту 271.1 статті 271 Кодексу базою
оподаткування є: нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
цим розділом; площа земельних ділянок,
нормативну грошову оцінку яких не
проведено.

Згідно пункту 286.1 статті 286 Кодексу
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно щомісяця, але не пізніше
10 числа наступного місяця, а також за
запитом відповідного контролюючого
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки подають інформацію, необхідну
для обчислення і справляння плати за
землю, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 286.2 статті 286 Кодексу
платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. При поданні першої
декларації (фактичного початку
діяльності як платника плати за землю)
разом з нею подається довідка (витяг)
про розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287
Кодексу власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою. У разі припинення права
власності або права користування
земельною ділянкою плата за землю
сплачується за фактичний період
перебування землі у власності або
користуванні у поточному році.

Пунктом 287.3 статті 287 Кодексу
встановлено, що податкове зобов'язання
щодо плати за землю, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Отже, суд вважає, що обов'язок позивача
сплачувати земельний податок виник з
дня фактичного правомірного
користування земельною ділянкою,
оскільки закон не передбачає
звільнення від сплати цього податку
землекористувачів у разі відсутності
документів, що підтверджують право
користування. У контексті
розглядуваних правовідносин, суд
виходить з того, що з моменту набуття
права власності на будівлю дитячого
садка у набувача - ТОВ «Трейд Проперті
Груп» виникло право (власності чи
користування) на земельну ділянку, на
якій знаходиться цей об'єкт, а з ним - і
обов'язок сплачувати земельний податок
(орендну плату). Тому, податковий орган
правомірно визначив строки
користування земельною ділянкою
позивачем, її площу і, як наслідок -
розмір земельного податку.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Верховного суду України від
24.12.2010 року (а.с. 63-66, 67-69), які відповідно
до частини 1 статті 244-2 КАС України є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, та для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи встановлені в
судовому засіданні фактичні обставини
даної адміністративної справи та норми
закону, що регулюють спірні
правовідносини, суд дійшов висновку
про те, що ДПІ у м. Івано-Франківську
правомірно винесла податкове
повідомлення-рішення від 28.08.2014 року за
№. Тому, в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 11, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейд Проперті
Груп» (ідентифікаційний код в ЄДР -
36322071) до державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, за участі
прокурора м. Івано-Франківська, про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 28.08.2013 року
№ - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, установлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/ Ю.О.
Бобров

Постанова в повному обсязі складена
27.10.2014 року.