Справа № 2а-17123/12/2670
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" вересня 2014 р. м. Київ
К/800/62498/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Юрченко В.П.,

секретар
Бовкун В.В.,

за участю представників Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ісіда-IVF»
- Хороленко Л.М., Бабич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ісіда-IVF»
(далі - Товариство) до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року Товариство звернулося
до суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ №
та № від 1.08.2012 року.

На обґрунтування позову зазначило, що
кошти були отримані відповідно до
кредитної лінії з цільовим
призначенням на фінансування витрат з
проектування, опорядження та
пристосування нежитлових приміщень,
частково використані за призначенням.

Висновки ДПІ є хибними, оскільки
неправильно були застосовано норми
чинного законодавства України.

29 квітня 2013 року постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва, у
задоволенні позову відмовлено.

10 грудня 2013 року постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
постанова Окружного адміністративного
суду м. Києва скасована, позов
задоволено.

Податкові повідомлення-рішення ДПІ
№ та № від 1.08.2012 року
скасовані.

Мотивуючи рішення, суд апеляційної
інстанції зазначив, що Товариство не
вчиняло дії направлені на створення
кваліфікаційного активу у розумінні
положення (стандарту) бухгалтерського
обліку № 31 «Фінансові витрати»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №181 від 28.07.2000 року
(далі - Положення №31), оскільки роботи
фактично не проводились, первинні
документи бухгалтерського обліку не
складались, капіталізація активу не
розпочалась.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою
про скасування постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
та залишення в силі постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва, посилаючись на порушення
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, з 7.05.2012 року до
19.06.2012 року ДПІ здійснила виїзну
документальну планову перевірку
Товариства з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 1.07.2010 року до
31.03.2012 року, за наслідками якої 5.07.2012
року був складений акт перевірки.

Відповідно до зазначеного акту
Товариство порушило п. 138.2, п. 138.8, ст. 138,
пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України щодо
заниження податку на прибуток, у
розмірі 405 358,00 грн., та завищення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування, у розмірі 660 119,00 грн.

1 серпня 2012 року ДПІ прийняла податкові
повідомлення-рішення № щодо
збільшення Товариству суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток, у
розмірі 405 358,00 грн., та № щодо
зменшення суми від'ємного значення
об'єкту оподаткування, у розмірі 660 119,00
грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Товариство віднесло до
складу фінансових витрат відсотки, у
розмірі 2 398 547,00 грн., за кредитним
договором №WCLoan/01506 від 25.05.2010 року,
згідно якого Товариство отримало кошти
на фінансування витрат з проектування,
опорядження та пристосування
нежитлових приміщень, розташованих за
адресою: м. Донецьк, пр. Панфілова, 21 та
м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 16 з
метою подальшого здійснення
Товариством медичної практики.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції зазначив,
що витрати Товариства на поліпшення
об'єктів оперативної оренди
обліковуються на балансі підприємства
як капітальні інвестиції у створення
(будівництво) інших необоротних
матеріальних активів, тобто
відображають створення певного
необоротного матеріального активу, що
за визначенням є собівартістю
кваліфікаційного активу (витратами на
створення кваліфікаційного активу), як
визначено в п. 3 Положення №31.

Створення кваліфікаційного активу на
базі об'єкта оперативної оренди не
суперечить вимогам Положення №31,
орендар не враховує саму балансову
вартість об'єкта оперативної оренди, за
якою він обліковується на балансі
орендодавця.

Здійснення ремонтно-будівельних робіт,
на суму 3 431 160,37 грн., на об'єкті у
м. Донецьк, пр. Панфілова, 21, корпус 4,
є створенням кваліфікаційного активу,
балансовою вартістю 3 431 160,37 грн., а тому
витрати з сплати процентів за кредитом
отриманим згідно з кредитним договором
№WCLoan/01506 від 25.05.2010 року підлягали
капіталізації.

Також, суд першої інстанції погодився з
висновками ДПІ про відсутність,
передбачених п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
передумовами для збільшення
фінансових витрат у зв'язку з тим, що
нарахуванням процентів за вказаним
кредитом в частині перерахування
кредитних коштів, у розмірі 6 815 914 грн.,
на будівельно-ремонтні роботи на
об'єкті вул. Маршала Говорова, 16 у м.
Одеса, не пов'язані з господарською
діяльністю, оскільки фактично роботи
не проводилися, первинні документи не
складалися, а витрати не були визнані
Товариством, та з 1.09.2011 року всі
договори оренди приміщень у м. Одесі
розірвано у зв'язку з відсутністю
першочергової необхідності здійснення
господарської діяльності.

При апеляційному розгляді
адміністративної справи, суд
апеляційної інстанції не погодився з
висновками Окружного
адміністративного суду м. Києва
посилаючись на те, що згідно з п. 3
Положення №31 капіталізація фінансових
витрат - це включення фінансових витрат
до собівартості кваліфікаційного
активу.

Кваліфікаційний актив - це актив, який
обов'язково потребує суттєвого часу
для його створення, у зв'язку з цим при
застосуванні Положення №31 суттєвим
вважається час, який становить більше
ніж 3 місяці.

Капіталізація фінансових витрат
починається за наявності таких умов:
визнання витрат, пов'язаних зі
створенням кваліфікаційного активу;
визнання фінансових витрат, пов'язаних
зі створенням кваліфікаційного активу;
виконання робіт зі створення
кваліфікаційного активу, включаючи
технічні та адміністративні заходи, що
виконуються до початку створення
такого активу, оскільки роботи
фактично не проводились, первинні
документи не складалися, витрати не
були визнані Товариством, то
відповідно до законодавства відсутні
умови, за наявності яких починається
капіталізація фінансових витрат.

Крім того, суд апеляційної інстанції
посилався на п.п. 5.5.1. п. 5.5 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94),
відповідно до якого до складу валових
витрат відносяться будь-які витрати,
пов'язані з виплатою або нарахуванням
процентів за борговими зобов'язаннями
(у тому числі за будь-якими кредитами,
депозитами) протягом звітного періоду,
якщо такі виплати або нарахування
здійснюються у зв'язку з веденням
господарської діяльності платника
податку.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
апеляційної інстанції про задоволення
позову є передчасним з таких підстав.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94
валові витрати виробництва та обігу -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з п. 1.32 ст. 1 Закону № 334/94
господарською діяльністю є будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча
ознака господарської діяльності
кореспондує з вимогою щодо наявності
розумної економічної причини (ділової
мети) під час здійснення господарської
діяльності. Оскільки господарська
діяльність складається із сукупності
господарських операцій платника
податку, які є формою здійснення
господарської діяльності, то розумна
економічна причина має бути наявною в
кожній господарській операції. Лише в
такому разі та чи інша операція може
вважатись вчиненою в межах
господарської діяльності платника
податків та лише за таких умов платник
податків має право на врахування у
податковому обліку наслідків
відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські
операції, здійснені за наявності
розумних економічних причин (ділової
мети) є такими, що вчинені в межах
господарської діяльності.

Відповідно до ч.,ч. 4, 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд повинен: визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень; з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів, і вжити заходів до
своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить установити при ухваленні
судового рішення.

За наведених обставин, при новому
розгляді адміністративної справи,
судам слід врахувати наведені вище
обставини та встановити наявність
розумної економічної причини
використання коштів отриманих згідно
умов кредитного договору №WCLoan/01506 від
25.05.2010 року та створення Товариством
активу за наслідками використання
таких коштів.

Враховуючи те, що починаючи з 1.04.2011 року
фінансові витрати підприємства
включають до витрат за мінусом
відсотків, які відносяться до
собівартості кваліфікаційного активу,
що створюється, необхідно встановити,
чи призвели здійснені
ремонтно-будівельні роботи до
створення кваліфікаційного активу,
оскільки ДПІ наполягає, що відсотки
сплачені Товариством та відображені у
деклараціях з податку на прибуток за
ІІІ-ІV кв. 2011 року та І кв. 2012 року, за
користування кредитом №WCLoan/01506 від
25.05.2010 року віднесені до рядку 06.3
«фінансові витрати» таких декларацій,
а не капіталізувались у зв'язку із
створенням кваліфікаційного активу.

У зв'язку з вищезазначеним судам
попередніх інстанцій необхідно
запропонувати сторонам надати
додаткові докази, пояснення, а в разі
потреби заслухати пояснення осіб в
якості свідків чи експертів.

Згідно ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Допущені судами попередніх інстанції
порушення норм процесуального та
матеріального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а отже відповідно до
частини 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування ухвалених у
справі судових рішень та направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 квітня 2013 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року скасувати, адміністративну справу
направити до Окружного
адміністративного суду м. Києва на
новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Юрченко В.П.