Справа № 2а/0470/4316/12
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року м. Київ
К/800/36817/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Єрьоміна А.В.; Кравцова О.В.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дніпровець» до
Петриківської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області, за участю Прокуратури
Дніпропетровської області, третя особа
- ОСОБА_4, про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити дії, що
переглядається за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровець» на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року,

у с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ПАТ «Дніпровець»
(Товариство) звернулося до суду з
позовом до Петриківської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області
(Адміністрація) про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
дії.

Зазначали, що при створенні Товариства
у 1999 році засновниками - фізичними
особами внесено до статутного капіталу
права власності на земельні ділянки.

Посилаючись на непорушність права
власності просили визнати незаконною
відмову Адміністрації затвердити
технічну документацію з землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельні ділянки,
зобов'язавши відповідача винести
розпорядження про затвердження такої
документації.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25 квітня 2012 року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 червня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано, а у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Товариство,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
оскаржуване рішення скасувати, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що Товариство
зареєстровано у січні 2000 року.
Установчим договором передбачено
внесення засновниками (в тому числі
фізичними особами) до статутного фонду
прав власності на земельні ділянки на
території Єлисаветівської,
Кирилівської, Миколаївської сільських
рад Петриківського району
Дніпропетровської області.

Також встановлено, що розпорядженням
Адміністрації від 20 вересня 2011 року
Товариству надано дозвіл на проведення
інвентаризації відповідних ділянок та
запропоновано виготовити технічну
документацію з землеустрою.

Листом від 29 березня 2012 року № 802/12-16
Адміністрація повідомила Товариство
про неможливість затвердження
технічної документації, пославшись на
мораторій, встановлений підпунктом «б»
пункту 15 Перехідних положень
Земельного Кодексу України від 25
жовтня 2001 року № 2768-ІІІ.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції виходив з того, що на час
передачі земельних ділянок до
статутного капіталу Товариства
законодавство не забороняло вчинення
такої дії.

Скасувавши це рішення та відмовивши у
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив з того, що Товариство не набуло
права власності на земельні ділянки до
введення мораторію на внесення прав на
землю до статутних капталів
господарських товариств. Також
послався на непідтвердженість
належними документами самого факту
внесення земельних ділянок до
статутного капіталу товариства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком
апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що
земельні ділянки, про які йдеться у
справі, надані громадянам в процесі
роздержавлення колгоспу «Петровець» у
1999 році.

Статтею 22 Земельного кодексу України
від 18 грудня 1990 року № 561-ХІІ
(чинного на момент створення
Товариства) передбачено, що право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Частиною першою статті 23 цього ж
Кодексу визначено, що право власності
або право постійного користування
землею посвідчується державними
актами, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими,
районними Радами народних депутатів.

Колегія суддів зазначає, що можливість
внесення до статутних фондів
господарських товариств прав на
земельну ділянку (до введення
мораторію) означала можливість
внесення лише належно оформлених прав.

Саме лиш право приватизувати земельний
пай не є таким правом до виділення
ділянки в натурі та здійснення
державної реєстрації. Матеріали справи
не містять відомостей щодо проведення
таких дій на момент створення
Товариства.

В той же час, предметом цього спору є
затвердження Адміністрацією проекту
землеустрою.

Законом України від 22 травня 2003 року №
858-ІV «Про землеустрій» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
відносин) землеустрій на місцевому
рівні включає: проекти землеустрою
щодо формування земель комунальної
власності територіальних громад і
проекти розмежування земель державної
та комунальної власності населених
пунктів (стаття 49 Закону); проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок складаються у разі надання,
передачі, вилучення (викупу),
відчуження земельних ділянок (статті 50
Закону); проекти землеустрою щодо
створення нових землеволодінь та земле
користувань (статті 51 Закону); проекти
землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь
(стаття 52 Закону); проекти землеустрою
щодо впорядкування території
населених пунктів (стаття 53 Закону).

Порядок розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 26
травня 2004 року № 677.

За правилами пункту 2 цього Порядку
проект відведення земельної ділянки не
розробляється у разі, коли земельна
ділянка набувається у власність шляхом
цивільно-правових угод без зміни її меж
та цільового призначення.

Наведені правові норми свідчать про
суперечливість правової позиції
Товариства. Зокрема, у разі належного
оформлення угоди щодо створення
Товариства та передачі до статутного
фонду земельних ділянок (виділених у
натурі та з оформленими правами
громадян) - здійснення землеустрою не
вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що
надаючи дозвіл на інвентаризацію
земельних ділянок, Адміністрація
керувалась пунктом «б» частини третьої
статті 122 Земельного кодексу України
від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ.

Цим пунктом унормовано повноваження
районних державних адміністрацій на їх
території передавати земельні ділянки
із земель державної власності у
власність або у користування для
ведення водного господарства.

За перелічених обставин, та з
урахуванням пояснень прокуратури щодо
наявності у діях голови колгоспу
«Дніпровець» складу злочину
(підроблення підписів громадян у
установчому договорі Товариства),
заявлення цього позову вбачається
способом узаконення спірних прав на
земельні ділянки, що є неприпустимим.

Тому висновок апеляційного суду про
відмову в задоволенні позову є
обґрунтованим, а доводи, викладені в
касаційній скарзі, такого висновку не
спростовують.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дніпровець»
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 11 червня 2014
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов