Справа № 803/1147/14
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Справа № 803/1147/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Луцького міського центру зайнятості до
ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 11
358,15 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Луцький міський центр зайнятості (далі
- Луцький МЦЗ) звернувся з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в розмірі 11 358,15
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.04.2013
року відповідач зареєструвалась в
Луцькому МЦЗ як така, що шукає роботу. В
поданій заяві зазначила, що на даний
час не має постійного чи тимчасового
заробітку та не виконує роботи за
договорами цивільно-правового
характеру. На підставі статті 43 Закону
України «Про зайнятість населення»
01.04.2013 року ОСОБА_1 було надано статус
безробітної та призначено виплату
допомоги по безробіттю.

Позивачем було проведено
розслідування страхового випадку
(оформлено актом №99 від 18.02.2014 року), в
ході якого встановлено, що ОСОБА_1 на
момент реєстрації та надання статусу
безробітної належала до зайнятого
населення, оскільки виконувала роботу
за цивільно-правовим договором та
отримувала дохід в період з 25.03.2013 року
по 05.11.2013 року в ТзОВ «ІЗІ Кредит». Таким
чином, відповідач незаконно отримала
допомогу по безробіттю в сумі 11358,15 грн.,
а тому директором Луцького МЦЗ 13.03.2014
року було видано наказ №НТ140313 про
повернення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в розмірі 11 358,15
грн.

Позивачем вживались заходи для
повернення коштів, однак, ОСОБА_1 в
добровільному порядку кошти не
повернула. За таких обставин, позивач
просить стягнути з відповідача 11 358,15
грн. незаконно отриманої допомоги по
безробіттю.

Позивач, суб'єкт владних повноважень,
свого представника у судове засідання
не направив, проте у клопотанні від 20
жовтня 2014 року просить суд розгляд
справи проводити за відсутності
представника Луцького МЦЗ, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі.
Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
прибула, не повідомила суд про причини
неприбуття, хоча належним чином була
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення №715 від 13.10.2014 року.

В поданих письмових запереченнях від
01.07.2014 року заявлені позовні вимоги не
визнала посилаючись на те, що в
трудових відносинах з ТзОВ «Ізі
Кредит» не перебувала, коштів не
отримувала. Вважає, що службовими
особами ТзОВ «Ізі Кредит» був
підроблений цивільно-правовий договір
про надання послуг. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув повторно, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи. В
судові засідання, які були призначені
на 14 год. 30 хв. 09 жовтня 2014 року та на 14
год.30 хв. 20 жовтня 2014 року повторно
подав клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із зайнятістю
в іншому судовому засіданні.

Відповідач двічі не направив свого
представника в судові засідання,
заявляючи при цьому клопотання про
відкладення розгляду справи.

Разом з тим, суд зазначає, що підстави
неприбуття представника відповідача в
судові засідання, визначені у
клопотаннях про відкладення є такими,
що можуть бути усунуті шляхом
оформлення довіреності на іншого
повноважного представника.

Проаналізувавши вищевикладене, суд
вважає, що в даному випадку заявленням
клопотань про відкладення розгляду
справи представник відповідача
зловживає своїми процесуальними
правами, що призводить до затягування
розгляду справи.

Таким чином, оскільки представник
відповідача повторно не прибув у
судове засідання, призначене на 14 год. 30
хв. 20.10.2014 року, від відповідача не
надійшло заяви про розгляд справи за
відсутності його представника,
враховуючи строки розгляду справ,
визначені частиною першою статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), суд
приходить до висновку, що в задоволенні
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи від 20.10.2014
року слід відмовити, а справу
розглянути за відсутності відповідача
та його представника, на підставі
наявних у ній доказів.

Частинами четвертою та шостою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що у разі
неприбуття відповідача належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини
неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Ухвалою суду від 20.10.2014 року відповідно
до частини 4 статті 122 КАС України суд
ухвалив розгляд справи здійснювати в
порядку письмового провадження.

Дослідивши подані суду письмові
докази, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюються на публічно-правові
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках встановлених
Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів а, б частини 3
статті 1 Закону України «Про зайнятість
населення» в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, працюючі
по найму на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) на
підприємствах, в установах і
організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном у
фізичних осіб; громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення»
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Пунктом 8 частини 1 статті 31 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» передбачено, що
виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі призначення
виплати на підставі документів, що
містять неправдиві відомості.

Судом встановлено, що на підставі заяви
від 01.04.2013 року ОСОБА_1 було надано
статус безробітної згідно із статтею 2
Закону України «Про зайнятість
населення» та призначено виплату
матеріальної допомоги по безробіттю.

З акту розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» №99 від 18.02.2014 року слідує,
що позивачем було встановлено факт, що
з ОСОБА_1 був укладений договір
цивільно - правового характеру №б/н від
25.03.2013 року про надання послуг.

Відповідно до відомостей про
нарахування заробітної плати (доходу)
застрахованим особам та картки
нарахування доходу ТзОВ «ІЗІ Кредит»
ОСОБА_1 за виконані роботи в період з
березня 2013 року по листопад 2013 року
було нараховано 73 грн. 58 коп. Договір
про виконання робіт №б/н від 18.02.2013 року
було розірвано на підставі службової
записки від 05.11.2013 року. З 01.04.2013 року
ОСОБА_1 перебуває на обліку як
безробітна. Отож, на момент набуття
статусу безробітної відповідач
відносилася до категорії зайнятого
населення, перебувала в
цивільно-правових відносинах з ТзОВ
«ІЗІ Кредит», таким чином ОСОБА_1
порушила частини 2, 3 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» і сума отриманої
допомоги 11 358,15 грн. підлягає поверненню
в повному обсязі.

Наведена обставина щодо зайнятості
відповідача за час перебування на
обліку в службі зайнятості
стверджується копією договору №б/н від
25.03.2013 року та копією службової записки
від 05.11.2013 року про розірвання договору
в односторонньому порядку.

На підставі даного акту 13.03.2014 року
директором Луцького МЦЗ було видано
наказ №НТ140313 про повернення виплат, що
підтверджується витягом з наказів про
прийняті рішення по особі ОСОБА_1 (а.с.62).

Згідно розрахунку допомоги по
безробіттю ОСОБА_1 за період з 08.04.2013
року по 05.11.2013 року відповідач отримала
допомогу по безробіттю на загальну
суму 11 358,15 грн. (а.с.4).

Позивачем вживались заходи щодо
повернення коштів шляхом надіслання
відповідачу листа №2194/01-15 від 26.05.2014
року, проте, це не призвело до
повернення коштів відповідачем.

Крім цього, в поданих письмових
запереченнях на адміністративний
позов від 01.07.2014 року ОСОБА_1 вказує на
те, що в цивільно-правових відносинах з
ТзОВ «ІЗІ Кредит» вона не перебувала,
договору про надання послуг з даною
установою не підписувала. 27.11.2013 року
вона звернулась з заявою до Луцького МВ
УМВС України у Волинській області про
вчинене кримінальне правопорушення, а
саме - підроблення посадовими особами
ТзОВ «ІЗІ Кредит» цивільно-правового
договору, однак у внесенні відомостей
до ЄРДР їй було відмовлено у зв'язку з
відсутністю в діях службових осіб ТзОВ
«ІЗІ Кредит» фактів порушення чинного
законодавства, передбачених
Кримінальним кодексом України.

Разом з тим, відповідачем був
оскаржений в судовому порядку наказ
№НТ140313 від 13.03.2014 року про повернення
виплат.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 23 липня 2014
року позовну заяву ОСОБА_1 до Луцького
міського центру зайнятості про
скасування наказу залишено без
розгляду.

Таким чином, наказ №НТ140313 від 13.03.2014
року про повернення відповідачем
коштів в сумі 11 358,15 грн. судом не
скасований та є чинним.

Разом з тим, частинами другою, третьою
статті 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 року №1533-ІІІ (з
наступними змінами та доповненнями)
передбачено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
20.11.2000 року №307 визначено, що якщо під
час одержання допомоги по безробіттю
безробітний своєчасно не подав
відомості про обставини, що впливають
на умови її виплати, у тому числі
встановлені під час розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплати матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не надала
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати допомоги по
безробіттю, наказ позивача про
повернення відповідачем коштів в сумі
11 358,15 грн. в судовому порядку не
скасований та є чинним, суд приходить
до висновку, що адміністративний позов
Луцького МЦЗ про стягнення зазначеної
суми коштів з відповідача підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 11, 17, 122, 158, 162, 163, 186
КАС України, на підставі Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», Закону України «Про
зайнятість населення» суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Луцького міського центу
зайнятості (43025, Волинська область,
місто Луцьк, вул.Ярощука, 2, ) кошти в сумі 11 358 (одинадцять
тисяч триста п'ятдесят вісім) грн. 15 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
О.А.Лозовський