Справа № К/9991/30872/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ
К/9991/30872/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Міського
комунального закладу культури
«Дніпропетровська школа Української
культури та мистецтв ім. О. Гончара» про
стягнення недоїмки та фінансових
санкцій, за касаційною скаргою
Міського комунального закладу
культури «Дніпропетровська школа
Української культури та мистецтв ім. О.
Гончара» на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 7 травня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2008 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі Фонд) звернулося
до суду з позовом про стягнення з
Міського комунального закладу
культури «Дніпропетровська школа
Української культури та мистецтв ім. О.
Гончара» (далі Товариство) недоїмки зі
сплати страхових внесків в розмірі 343,16
грн. та фінансових (штрафних) санкцій в
розмірі 7301,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фонд
зазначав, що Товариством не дотримано
вимоги статті 30 Закону України від 18
січня 2001 року № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» Закону України від 9
вересня 2004 року № 1994-IV «Про
реструктуризацію заборгованості з
виплат, передбачених статтею 57 Закону
України «Про освіту» педагогічним,
науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних
закладів» (далі - Закон № 1994-IV) та
Порядку погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету
педагогічним і науково-педагогічним
працівникам навчальних закладів та
установ освіти з виплати надбавки за
вислугу років та допомоги на
оздоровлення при наданні щорічної
відпустки, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 19
вересня 2005 року № 934, та просив про
задоволення позову.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
7 травня 2009 року, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2011 року, позовні вимоги
задоволено.

У поданій до Вищого адміністративного
суду України касаційній скарзі,
відповідач, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалені
ними судові рішення скасувати та
відмовити у задоволенні повних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення скарги з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди попередніх інстанцій на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що застосовуючи спірні санкції за
несплату вказаної недоїмки Фонд діяв у
спосіб та у межах повноважень, що
передбачені чинним законодавством.

Так, у відповідності до статті 22 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР порядок здійснення
платежів і резервування коштів, строки
сплати внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
визначаються законами України з
окремих видів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Законом № 1994-IV визначено, що
заборгованість із виплат педагогічним,
науково-педагогічним та іншим
категоріям працівників навчальних
закладів, передбачених статтею 57
Закону України від 23 травня 1991 року №
1060-ХІІ «Про освіту», які за змістом
статті 21 Закону № 2240-ІІІ є базою
нарахування страхових внесків, визнана
кредиторською заборгованістю
Державного бюджету України.

Механізм погашення такої
заборгованості визначено Порядком
погашення кредиторської
заборгованості державного бюджету
педагогічним і науково-педагогічним
працівникам навчальних закладів та
установ освіти з виплати надбавки за
вислугу років та допомоги на
оздоровлення при наданні щорічної
відпустки, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 19
вересня 2005 року № 934, згідно з пунктом 4
якого відрахування, передбачені
законодавством, з виплат
науково-педагогічним працівникам
здійснюються в установленому порядку.

Порядок і строки сплати страхових
внесків на час виникнення спірних
відносин були встановлені статтею 23
Закону № 2240-ІІІ.

Відповідно до частини другої статті 27
цього Закону страхувальник
зобов'язаний нараховувати і сплачувати
страхові внески в установлені строки
та в повному обсязі.

За правилами статті 30 Закону № 2240-ІІІ
страхувальник-роботодавець несе
відповідальність за несвоєчасність
сплати та неповну сплату страхових
внесків. У разі несвоєчасної сплати
страхових внесків страхувальником або
неповної їх сплати страхувальник
сплачує суму донарахованих
контролюючим органом страхових
внесків (недоїмки), штраф та пеню.

За неповну сплату страхових внесків на
страхувальника накладається штраф у
розмірі прихованої (заниженої) суми
заробітної плати, на яку відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески, а в разі повторного порушення -
у трикратному розмірі зазначеної суми.
Не сплачені в строк страхові внески,
пеня і штраф стягуються в доход Фонду
зі страхувальника у безспірному
порядку.

Таким чином, на час проведення
відповідачем виплат
науково-педагогічним працівникам у
травні 2006 року Закон № 2240-ІІІ, як і
жоден нормативно-правовий акт, не
містив положень, які б звільняли його
від обов'язку нарахування та сплати
страхових внесків з таких виплат чи
відповідальності за неповноту їх
сплати.

Тому суди дійшли обґрунтованого
висновку, що підстав стверджувати про
відсутність правопорушення у сфері
господарювання, яке полягає в несплаті
страхових внесків, у відповідача немає.

За таких обставин, є правильним
висновок судів про задоволення
позовних вимог у повному обсязі, їх
рішення ґрунтується також на
правильному застосуванні норм
матеріального і процесуального права,
відповідають судовій практиці
Верховного Суду України (№№ 21-459а11,
21-461а11, 21-444а12 тощо). Доводи касаційної
скарги висновків судів не
спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні наведених
правових норм, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міського
комунального закладу культури
«Дніпропетровська школа Української
культури та мистецтв ім. О. Гончара»
відхилити, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 7 травня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В.
Тракало