Справа № 2а-3359/09/0870
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2014 р. м. Київ
К/800/46763/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
суддіБорисенко І.В.суддів
Бившевої Л.І. Кошіля В.В.,розглянувши в
порядку письмового
провадженнякасаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
областіна постановуЗапорізького
окружного адміністративного суду від
05.08.2009та ухвалуДніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.10.2012у справі № 2а-3359/09/0870за
позовомКомунального підприємства
«Обласний центр дозвілля» Запорізької
обласної радидоДержавної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжяпровизнання нечинними
податкових повідомлень-рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Обласний
центр дозвілля» Запорізької обласної
ради звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі міста Запоріжжя, в
якому просило скасувати податкові
повідомлення-рішення № 2/0,
від 07.05.2009.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 05.08.2009,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 04.10.2012,
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову,
оскільки вважає, що постанову та ухвалу
було прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження у відповідності до п.2 ч.1
ст.222 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального та процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про наявність підстав
для часткового задоволення касаційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що:

- відповідачем проведено
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2006 по 16.04.2009, за
результатами якої складено акт
№48/23-2/20528921;

- перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог п.1.32 ст.1, п.5.1,
пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9. п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
позивачем занижено податок на прибуток
на суму 313 990 грн. та п.1.7 ст.1, пп.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в результаті чого
позивачем занижено податкове
зобов'язання з ПДВ на суму 251 192 грн.;

- на підставі вказаного акту
перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення
№/0 від 07.05.2009, яким позивачу
донараховано податкове зобов'язання з
податку на прибуток на суму 470 985 грн., (з
яких: 313 990 грн. - основний платіж та 156 995
грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення-рішення
№/0 від 07.05.2009, яким позивачу
визначено нараховане податкове
зобов'язання з ПДВ на суму 376 788 грн. (з
яких: 251 192 грн. - основний платіж та 125 596
грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Позиція податкового органу полягає у
тому, що позивачем, в порушення вимог
податкового законодавства сформовано
валові витрати та завищено податковий
кредит з ПДВ за результатами
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Преста Гранд», виконання яких не
підтверджується з врахуванням
реального часу їх здійснення,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
транспортних засобів та іншого майна,
яке економічно необхідне для виконання
послуг із розповсюдження журналу та
кур'єрських послуг по території
України, а тому контролюючий орган
вважає, що договори, укладені між
позивачем та його контрагентом, не
спричинили реального настання
наслідків та є нікчемними.

Суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли висновку про задоволення
позову, оскільки відповідачем не
надано жодних доказів на підтвердження
своїх доводів щодо нікчемності
укладених між позивачем та його
контрагентом угод та щодо нереальності
надання послуг.

Суд касаційної інстанції вважає
висновки суду першої та апеляційної
інстанцій передчасними, як такими, що
зроблені без всебічного та
об'єктивного дослідження усіх обставин
справи. При цьому, колегія суддів
виходить з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що між позивачем та
ТОВ «Преста Гранд» укладено договір №08
від 01.10.2007 про надання кур'єрських
послуг та договір №08/1 від 01.10.2007 про
надання послуг. Предметом зазначених
договорів є кур'єрські послуги та
послуги з розповсюдження журналу
«Процвітай» територією України.

Оскільки згідно зі ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства, то визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків (як обов'язкова
ознака господарської операції)
кореспондується з нормами Закону
України «Про податок на додану
вартість» про Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Пунктами 5.1, 5.2 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» визначено, що не належать
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (із змінами та
доповненнями) передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій (ст.9
названого Закону).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

При цьому, будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Отже, необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту та витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток, є
факт придбання товарів (послуг) з метою
їх використання в господарській
діяльності, який має бути фактично
здійсненим і підтвердженим належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Таким чином, з метою встановлення факту
здійснення господарських операцій,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), понесенням
інших витрат, і господарською
діяльністю платника податку, а також
використання платником податку
придбаного товару (послуг) у своїй
господарській діяльності.

З огляду на викладене, з метою
реалізації принципу офіційного
з'ясування всіх обставин у справі,
судам слід з'ясувати характер та зміст
спірних операцій, дослідити усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, і на підставі
цього зробити вмотивований висновок
про те, чи відбувся дійсний рух активів
між учасниками спірних операцій та
зміни у майновому стані позивача, як
обов'язкова ознака господарської
операції.

Вказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що, з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні),
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що судами
попередніх інстанцій не було з'ясовано
належним чином обставини справи, в той
час як їх встановлення впливає на
правильність вирішення спору, ухвалені
у справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судам
необхідно врахувати вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувати та
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, і, в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області задовольнити частково.

2. Постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
05.08.2009 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.10.2012 у даній справі скасувати та
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіЛ.І. Бившева В.В. Кошіль