Справа № 814/2566/14
Суддя: Єнтіна А. П.
Дата ухвалення: 2014-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

07 жовтня 2014 року
справа № 814/2566/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Єнтіної А.П., секретаря судового
засідання Западнюк К.А.,

за участю представників

від позивача: Кірюхін О.М.
(довіреність б/н від 12.09.14);

від відповідача: Навратюк О.В.
(довіреність №1347/9/14-04-10-009 від 24.02.14);

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "СОВА ОРУЖЕЙНАЯ", вул.
Громадянська, 76-А, м. Миколаїв, 54017

доДержавної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва ГУ
Міндоходів у Миколаївській області,
вул. Г. Петрової, 2-а, м. Миколаїв, 54029

проскасування податкового
повідомлення - рішення від 18.08.2014р. №
, В С Т А Н О В И В: Товариство з
обмеженою відповідальністю "СОВА
ОРУЖЕЙНАЯ" (далі-позивач, ТОВ "СОВА
ОРУЖЕЙНАЯ") звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області
(далі-відповідач, ДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ
від 18.08.2014 р. №, мотивуючи свої
вимоги тим, що висновки відповідача при
винесенні оскарженого податкового
повідомлення-рішення, стосовно
порушення позивачем податкового
законодавства, відсутності
господарської операції між ним та його
контрагентом не відповідають
дійсності.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав. Представник
відповідача проти позову заперечував,
виклавши свої заперечення в письмовому
вигляді та підтримавши їх у судовому
засіданні.

Проаналізувавши діюче
законодавство, матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін в судовому
засіданні, суд дійшов наступного.

ДПІ проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
"СОВА ОРУЖЕЙНАЯ" з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
здійсненні правових відносин з
контрагентом ТОВ "ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ
СЕРВІС" () за березень 2014
року.

За результатами даної перевірки
відповідачем складено Акт
№1741/14-04-22-02/38086498 від 29.07.2014р. (далі - Акт
перевірки), згідно висновків якого,
перевіркою встановлено порушення: п.
198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI зі
змінами та доповненнями, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість за березень 2014 року у сумі 141331
грн.

Не погоджуючись з висновками Акта
перевірки, позивачем було подано
заперечення. У відповіді на
заперечення від 13.08.2014 р. №5948/10/14-04-22-02-16
відповідач залишив без змін висновки,
викладенні в Акті перевірки.

На підставі зазначеного Акту
перевірки відповідачем було винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 18.08.2014 р. про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 176663,75
грн. (основний платіж - 141331,00 грн.,
штрафні (фінансові) санкції - 35332,75 грн.)

Висновки податкового органу
обґрунтовані тим, що операції між
позивачем та ТОВ "ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ
СЕРВІС" здійснені без мети настання
реальних наслідків, по яких не
встановлено їх фактичності та
використання у господарській
діяльності.

До таких висновків, ДПІ дійшла в
результаті перевірки первинної
документації, наданої позивачем по
взаємовідносинам з ТОВ "ПІВДЕНЬ
ЕКСПОРТ СЕРВІС" та використовуючи
висновки Акту перевірки ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області від 10.07.2014 р. №180/21-03-22-06/38594321 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ СЕРВІС"
щодо підтвердження господарських
відносин із
контрагентами-постачальниками та
покупцями за лютий, березень 2014 року",
відповідно до якого встановлено, що ТОВ
"ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ СЕРВІС" платник ПДВ з
05.04.2013 р., стан платника 9 направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням. В зв'язку з цим,
встановити фактичне місцезнаходження
підприємства ТОВ "ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ
СЕРВІС" та вручити запит ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області, отримати пояснення директора
підприємства щодо здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства у березні 2014 р. не
надалось можливим. Крім того, не
встановлено наявність основних фондів,
складських приміщень,
автотранспортних засобів, працівників
здатних в повній мірі здійснювати
фінансово-господарську діяльність
підприємства. У зв'язку з ненаданням до
звірки документів ТОВ "ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ
СЕРВІС", відсутня інформація про
наявність складських та будь-яких
інших приміщень для можливого
зберігання ТМЦ, що були реалізовані на
адресу підприємств-покупців, зокрема
ТОВ "СОВА ОРУЖЕЙНАЯ".

Також, відповідач у акті перевірки
зауважив на тому, що позивачем були
надані не всі документи, які були
витребувані відповідачем, а саме не
було надано на запит ДПІ:
оборотно-сальдових відомостей та
журналів-ордерів (розгорнутих по
проводкам) по бухгалтерських рахунках,
згідно яких можна дослідити придбання
товарів, фактичний рух та їх
використання в господарській
діяльності; журналу реєстрації
довіреностей, ведення якого
передбачено Інструкцією про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженою
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 р. №99, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.06.1996 р.
за №293/1318; товарно-транспортних
накладних, подорожніх листів та інших
документів, які б підтверджували факт
транспортування товару від ТОВ
"ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ СЕРВІС" на адресу
позивача.

Але, як свідчать матеріали справи, у
якості додатків до заперечень на акт
перевірки позивачем надано: договір
оренди автомобілю від 26.02.2014 р. №14/01-а з
доданими до нього копіями відомостей
обліку використання автомобілю за
лютий-червень 2014 р. та актів
здачі-прийняття робіт (надання-послуг),
товарно-транспортна накладна від 21.03.2014
р. №2 з доданими до неї копіями
відомості про вантаж та талонами водія,
товарно-транспортна накладна від 31.03.2014
р.№3 з доданими до неї копіями
відомості про вантаж та талонами водія,
договір підряду від 26.02.2014 р. №26/02/14 з
доданою до нього копією акту прийому
передачі робіт, договору оренди
нежитлової будівлі від 29.01.2014 р. з
доданою до нього копією акту прийому-
передачі, договору оренди складських
приміщень від 26.02.2014 р. №26/02/14 з доданими
до нього копіями акту
приймання-передачі та акту
здачі-прийняття робіт (надання-послуг),
про відсутність яких вказано в акті
перевірки.

Проте, відповідач з невідомих причин не
прийняв до уваги надані позивачем
документи.

Таким чином, перевіркою встановлено
безпідставне формування податкового
кредиту позивача в зв'язку з включенням
до складу податкового кредиту сум ПДВ
на підставі податкових накладних
отриманих від ТОВ "ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ
СЕРВІС" у сумі 141331,28 грн. по операціях
реальність здійснення яких не
доведена.

Суд дійшов висновку про
неправомірність позиції відповідача
щодо не підтвердження реальності
здійснення господарських операцій,
оскільки позивачем в повній мірі
документально підтверджено реальність
виконання господарських операцій з ТОВ
"ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ СЕРВІС".

Згідно зі статтею 1 Закону
України від 16.07.99 р. N 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В свою чергу, позивачем надано суду
копії первинних документів, які
підтверджують реальність
господарських операцій позивача та
відповідність наданих документів
вимогам податкового законодавства.

Так, судом було досліджено
наступні докази щодо реальності
правочинів між позивачем та
контрагентом, а саме: між ТОВ "СОВА
ОРУЖЕЙНАЯ" (Покупець) та ТОВ "ПІВДЕНЬ
ЕКСПОРТ СЕРВІС" (Постачальник) було
укладено договір поставки від 20.01.2014
року №3, згідно якого Постачальник
зобов'язується передати у власність
Покупця будівельні матеріали та інші
матеріали за домовленістю сторін.

На виконання вищевказаного договору з
21.03.2014 р. по 31.03.2014 р. Покупець отримав
від Постачальника білий
портландцемент 25 кг/уп. на загальну
суму 847987,66 грн., у т.ч. ПДВ 141331,28 грн.

Також, контрагентом позивача були
виписані податкові накладні від 13.03.2014
р. №4, від 18.03.2014 р. №5, від 20.03.2014 р. №6, від
21.03.2014 р. №7, від 26.03.2014 р. №8, від 27.03.2014 р.
№9, від 31.03.2014 р. №10; видаткові накладні
від 21.03.2014 р. №РН-0000009, від 31.03.2014 р.
№РН-0000010.

На дату складання податкових
накладних ТОВ "ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ СЕРВІС"
було зареєстроване як юридична особа у
встановленому порядку та як платник
податку на додану вартість на підставі
свідоцтва.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі відповідно до
банківських виписок, а саме: від 13.03.2014 р
№4, від 18.03.2014 р. №7, від 20.03.2014 р. №16, №17,
від 26.03.2014 р. №21, №23, від 27.03.2014 р. №24.

Крім того, судом враховано, що ТОВ "СОВА
ОРУЖЕЙНАЯ", з метою транспортування
вантажу укладено з ТОВ "Центр
Технологій ВиК" договір на оренду
автомобіля від 26.02.2014 р. №14/01-а з
доданими до нього копіями відомостей
обліку використання автомобілю за
лютий-червень 2014 р. та актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Транспортування вантажу,
підтверджується долученими до справи
копіями товарно-транспортних
накладних від 21.03.2014 р. №2, від 31.03.2014 р.
№3.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити як того вимагає чинне
законодавство України.

У ході розгляду справи представник
відповідача жодних заперечень щодо
форми і змісту наданих позивачем
письмових документів не висловив.
Доказів, які б вказували на недійсність
чи підробку первинних документів або
їх невідповідність
нормативно-правовим актам відповідач
суду не надав.

Акт перевірки не містить жодних
посилань на те, що установчі документи,
свідоцтво про державну реєстрацію та
свідоцтво платника податку на додану
вартість позивача чи його контрагента
були скасовані чи визнані недійсними
за рішенням суду, як на дату укладання
чи виконання договорів, так і на дату
складання податкових накладних.

Таким чином, на момент здійснення
господарських операцій та видання
податкових накладних, позивач та його
контрагент були платниками податку на
додану вартість, які зареєстровані
відповідно до положень статті 183
Податкового кодексу України.

Статус позивача та його контрагента, як
платників податку на додану вартість,
не заперечувався сторонами.

Відповідач не заперечував той факт, що
податкові накладні, виписані
контрагентом позивача, відповідають
вимогам статті 201 Податкового кодексу
України та наказу Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010 № 969
"Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29.12.2010 за №1401/18696.

Отже, суд вважає, що на підставі
наданих позивачем копій первинних
документів позивач довів суду
реальність здійснення господарської
операції з контрагентом, тому суд
вважає, що встановлений факт
здійснення господарської операції.

Суд не приймає до уваги заперечення
відповідача з приводу того, що угоди
між позивачем та контрагентом фактично
не відбувалася, оскільки відповідачем
не надано суду жодного доказу, який би
спростовував факт здійснення цих угод.
Заперечення відповідача ґрунтуються
виключно на його припущеннях та думці.

Також, суд не приймає до уваги
посилання відповідача на Акт перевірки
ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у
Херсонській області від 10.07.2014 р.
№180/21-03-22-06/38594321 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"ПІВДЕНЬ ЕКСПОРТ СЕРВІС" щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами-постачальниками та
покупцями за лютий, березень 2014 року".

Оскільки Податковий кодекс України
передбачає можливість складання акту
про перевірку, яка відбулась, а не про
перевірку яка фактично не проводилась.

Отже, акти "Про неможливість проведення
зустрічної звірки" не є податковою
інформацією у розумінні ПК України, та
не можуть бути доказами порушення
позивачем норм податкового
законодавства.

Вищий адміністративний суд України
зазначає (постанови від 14.11.2012 року у
справі № 2а-9864/11/2670, від 19.02.2013 року у
справі № 2а-6067/11/1470 та інші), що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від інших
осіб, від фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету, від
перебування постачальників за
юридичною адресою, а також від їх
господарських та виробничих
можливостей.

Суд також зазначає, якщо контрагент або
його контрагенти по ланцюгу не
виконали своїх зобов'язань щодо сплати
податку до бюджету або викликали
сумнів у законності своєї діяльності
чи мінімізували свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб, однак не є
підставою для позбавлення платника
податку-покупця права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість за наявності факту
реального вчинення господарської
операції та у разі, якщо такий платник
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Що стосується правомірності
віднесення позивачем суми ПДВ
отриманого від контрагентів, та
віднесення їх до податкового кредиту
суд зазначає наступне:

Відповідно до п.198.1 ПК України що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Підпунктом 198.2 ПК України встановлено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ПК України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що у позивача, як
на момент проведення перевірки, так і
під час судового розгляду даної справи
були в наявності всі податкові
накладні та інші первинні документи (їх
копії наявні в матеріалах справи), які
підтверджують факт здійснення
господарських операцій, суд вважає що
позивач, в порядку визначеному
вказаними нормами, правомірно відніс
до податкового кредиту, отриманий ПДВ
при придбані товарів у контрагента, та
правомірно відніс суми вартості
придбаного товару до валових витрат.

Таким чином, враховуючи
вищевикладені обставини, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
скасуванню.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 18.08.2014 р.
№.

3. Відшкодувати судові витрати в
сумі 1827,00 грн. з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "СОВА
ОРУЖЕЙНАЯ" ().

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з
дня її проголошення/отримання. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
А. П.
Єнтіна