Справа № 333/6000/14-а
Суддя: Дмитрієва М. М.
Дата ухвалення: 2014-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/6000/14-а
Провадження № 2-а/333/136/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Дмитрієвої М.М.,

при секретарі
Пасюті К.О.,

за участі позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду

м. Запоріжжя, адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вичинити дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Комунарського
районного суду м. Запоріжжя з позовом
до Управління Пенсійного Фонду України
в Комунарському районі м. Запоріжжя про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила наступне.

ОСОБА_1 має доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ОСОБА_3, зміна прізвища згідно
свідоцтва про шлюб), яка була визнана 20
травня 2002 року, інвалідом з дитинства з
діагнозом сахарний діабет ,тип 1, тяжка
форма, (інсулінозалежний). Донці
встановили статус інваліда з дитинства
до 16 років. Була оформлена соціальна
пенсія, що підтверджується медичним
висновком № 41 від 20 травня 2002 року.
ОСОБА_1 досягла повних 54 років і має 36
років трудового стажу. 10 жовтня 2013 року
вона письмово звернулася до
відповідача з заявою про призначення
пенсії згідно зі ст. 17 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». Витягом з
протоколу засідання комісії № 48 від 08
листопада 2013 року їй було відмовлено у
призначенні дострокової пенсії за
віком, як матері інваліда з дитинства,
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», оскільки ОСОБА_3 було
визнано інвалідом з дитинства у 14
річному віці, що не відповідає, вимогам
чинного законодавства. З даною
відмовою ОСОБА_1 не згодна, оскільки в
даній нормі йдеться про матерів
інвалідів з дитинства, які виховували
їх до шестирічного віку, які мають
право на призначення дострокової
пенсії за віком після досягнення 50
років та за наявності не менше 15 років
страхового стажу. При цьому до числа
інвалідів з дитинства належать також
діти - інваліди віком до 16 років.
Законодавець вказаною нормою врахував,
що матері дитини-інваліда до
досягнення шестирічного віку виховали
дитину, а не віддали її на виховання до
закладу інтернатного типу, ніякої ж
згадки про те, що пільгові умови
призначення пенсії поширюються тільки
на матерів, діти яких захворіли до
шестирічного віку, в ній не йдеться. У
зв'язку з чим, просить суд визнати
незаконною відмову в призначенні їй
пенсії за віком, як матері інваліда з
дитинства та скасувати рішення № 48 від
11.10.2013 року. Зобов'язати УПФУ в
Комунарському районі м. Запоріжжя
призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, як
матері інваліда з дитинства згідно зі
ст. 17 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» з 11.10.2013 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги повному
обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду судового засідання був
повідомлений своєчасно та належним
чином, надав заяву про розгляд справи
за його відсутності. Також надав
письмові заперечення, відповідно до
яких зазначив, що ОСОБА_1 11.10.2013 року
звернулась до управління із заявою про
призначення пенсії згідно зі ст. 17
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в порядку, визначеному
Законом України «Про звернення
громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР. Листом
від 29.10.2013 за № 144/П-8, позивача було
повідомлено про результати розгляду
його заяви. Управління запрошувало
позивача у телефонному режимі та
листом № 7223/08 від 25.10.2013 року, для
надання необхідних документів та
визначення права на призначення
дострокової пенсії за віком, як матері
інваліда з дитинства, але станом на
день розгляду звернення позивача до
управління вона не з'явилась, у зв'язку
з чим їй ще раз було рекомендовано
звернутись до управління з заявою
(відповідного зразка) та оригіналами
документів для призначення пенсії за
віком, після чого питання щодо
дострокового виходу на пенсію за віком,
як матері інваліда з дитинства, було б
переглянуто. 01.11.2013 року позивач
звернулась із заявою про призначення
пенсії за віком, як мати інваліда з
дитинства, згідно п. 3 розділу ХV
(прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», до заяви було
додано документи, які підтверджують 35
років 04 місяці 21 день загального стажу.
Протоколом засідання комісії з
суперечливих питань при призначенні та
виплаті пенсії від 08.11.2013 року, ОСОБА_1
було відмовлено у призначенні
дострокової пенсії за віком, як матері
інваліда з дитинства, згідно Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки ОСОБА_3 було визнано інвалідом
з дитинства у 14-річному віці, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства. Всупереч вимог,
встановлених Порядком, позивачем не
було надано виписки з акта огляду в
МСЕК, посвідчення одержувача допомоги
та довідки органу, що призначає
допомогу. ОСОБА_3, відповідно до наданих
позивачем документів, була визнана
20.05.2002 року інвалідом з дитинства з
діагнозом сахарний діабет тип 1, тяжка
форма (інсулінозалежний), про що
свідчить довідка № 515 від 25.07.2013 року,
видана поліклінічним відділенням № 1
Дитячої лікарні № 1 Запорізької
міської ради м. Запоріжжя, їй
встановлено статус інваліда з
дитинства до 16 років, оформлено
соціальну пенсію. Як вбачається з
матеріалів справи, до грудня 2001 року
звернень до відповідних органів для
встановлення статусу інваліда з
дитинства від позивача не надходило.
Таким чином, дійшли висновку, що
захворювання у ОСОБА_3 виникло після
досягнення нею 6-річного віку. ОСОБА_3
встановлено статус інваліда з
дитинства до 16 років у віці 14 років.
Оскільки у даному разі принципове
значення має саме факт встановлення
інвалідності дитині у відповідному
віці до досягнення 6 років та факт
виховання її матір'ю до цього віку,
необхідно зазначити, що норма абз. 4, 5 п.
3 розділу ХV (прикінцеві положення)
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» розповсюджується на
інвалідів з дитинства, яким
встановлено даний статус до досягнення
6-річного віку. Таким чином, враховуючи,
що ОСОБА_3 було визнано інвалідом з
дитинства у 14-річному віці, ОСОБА_1 не
має права на призначення дострокової
пенсії за віком, як матері інваліда з
дитинства. Крім того, відповідно до ч. 2
ст. 99 КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Позивачу було відмовлено в
призначенні пенсії 08.11.2013 року,
адміністративний позов подано 30.07.2014
року. Отже, ОСОБА_1 було пропущено
законодавчо визначений строк для
звернення до суду за захистом свого
порушеного права. Також зазначаємо, що
позивач просить визнати незаконним та
скасувати рішення № 48 від 11.10.2013 року
засідання комісії для розгляду питань,
пов'язаних з призначенням та виплатою
пенсій. Проте, в управлінні відсутнє
рішення, винесене під такою датою. Крім
того, ОСОБА_1 просить призначити їй
пенсію з 11.10.2013 року, вважаючи цю дату
моментом звернення за призначенням
пенсії, проте у даному випадку,
первинним моментом звернення за
призначенням пенсії є 01.11.2013 року, тобто
день, коли до управління було подано
заяву встановленого зразка та
оригінали документів. Аналізуючи
вищенаведене, просять
адміністративний позов ОСОБА_1 про
визнання незаконною відмови в
призначенні дострокової пенсії за
віком, як матері інваліда з дитинства,
залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши позивача та давши оцінку
доказам у їх сукупності, суд вважає
необхідним задовольнити позов,
виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України №475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 6 КАC України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 11 КАС України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Відповідно до ст.ст. 69, 71 КАС України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно відповіді № 144/П-8 від 29.10.2013 року
ОСОБА_1 запропоновано звернутися до
управління з заявою (відповідного
зразка) та оригіналами документів для
призначення пенсії за віком, після чого
питання щодо дострокового виходу на
пенсію за віком, як матері інваліда з
дитинства буде переглянуто
управлінням.

Відповідно до витягу з протоколу
засідання комісії з суперечливих
питань при призначенні та виплати
пенсії № 48 від 08.11.2013 року, ОСОБА_1
відмовили у призначенні дострокової
пенсії за віком, як матері інваліда з
дитинства згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», оскільки ОСОБА_3 було
визнано інвалідом з дитинства у
14-річному віці, що не відповідає
вимогам чинного законодавства.

Згідно медичного висновку № 41 від
20.05.2002 року, та витягу із акта огляду у
МСЕК № 013162 від 12.01.2004 року, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено діагноз
цукровий діабет, тип 1
(інсулінозалежний), тяжка форма.

Відповідно до акта огляду серії 10 ААБ №
493258 від 24.01.2013 року, ОСОБА_2 безстроково
встановлена інвалідність з дитинства,
протипоказаний труд з тривалою
ходьбою, у шкідливих умовах.

Згідно довідки УПФУ в Комунарському
районі м. Запоріжжя ОСОБА_2 перебуває на
обліку в управлінні і отримує пенсію по
інвалідності 3 групи з дитинства, яка
дійсна довічно.

Відповідно до свідоцтва про народження
від 11.11.1987 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Згідно свідоцтва про шлюб від 18.04.2009
року серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5
уклали шлюб (актовий запис № 171).
Прізвище після шлюбу - ОСОБА_5.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_3
ОСОБА_1 має 35 років 04 місяці 21 день
загального стажу.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що пенсія -
це щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 цього ж Закону особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками 60
років, жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХV
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV жінки,
які народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до шестирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на призначення дострокової пенсії за
віком після досягнення 50 років та за
наявності не менше 15 років страхового
стажу. При цьому до числа інвалідів з
дитинства належать також діти-інваліди
віком до 16 років.

Як встановлено п.є) ч. 3 ст. 56 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
стажу роботи зараховується також час
догляду за інвалідом І групи або
дитиною-інвалідом віком до 16 років, а
також за пенсіонером, який за висновком
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду.

Відповідно до п. 25 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку пенсії) відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
Постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1 визнання
особи інвалідом з дитинства або
дитиною - інвалідом засвідчується
випискою з акта огляду в МСЕК, медичним
висновком установи охорони здоров'я,
посвідченням одержувача допомоги,
довідкою органу, що призначає допомогу
про період призначення допомоги. У
разі, якщо дитина визнана дитиною -
інвалідом після досягнення
шестирічного, або інвалідом з
дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку надається
висновок лікарсько-консультаційної
комісії про те, що вона мала медичні
показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що мати дитини-інваліда має
право на призначення дострокової
пенсії за віком, але не раніше ніж за 5
років до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 Закону № 1058-ІУ,
у тому разі, якщо дитина, яку вона
виховує, визнана дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку. Якщо
дитина визнана дитиною-інвалідом після
досягнення нею шестирічного віку, або
інвалідом з дитинства після досягнення
вісімнадцятирічного віку, мати цієї
дитини має право на отримання
зазначеної пенсії лише у разі
наявності висновку
лікарсько-консультативної комісії про
те, що дитина мала медичні показання
для визнання її дитиною-інвалідом до
досягнення шестирічного віку.
Встановлено, що донька позивача ОСОБА_1
визнана дитиною-інвалідом у
чотирнадцятирічному віці. Не
встановлено обставин, які б свідчили
про те, що ця дитина мала медичні
показання для визнання її
дитиною-інвалідом до досягнення
шестирічного віку.

Частиною 2 статті 99 КАС України,
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як зазначає ОСОБА_1, остання звернулась
до управління з заявою про призначення
їй пенсії, як матері інваліда з
дитинства, 10.10.2013 року, проте остання не
надала суду жодних доказів в
підтвердження зазначених фактів.
Відповідь про відмову в призначенні
пенсії ОСОБА_1 отримала 29.10.2013 року.

З позовом про призначення їй пенсії, як
матері дитини - інваліда ОСОБА_1
звернулась 30.07.2014 року. Шестимісячний
строк на право звернення до суду з цим
позовом збіг у квітні 2014 року. Позивач
при зверненні до суду не зазначила у
позові поважних причин пропуску цього
строку. При цьому слід зауважити, що
незнання діючого законодавства не є
поважною причиною пропуску строку
звернення до суду, так як у
відповідності до ст. 57 Конституції
України всі законодавчі акти, що
стосуються прав та обов'язків громадян,
обов'язково підлягають оприлюдненню. У
зв'язку з чим, суд не находить підстав
для поновлення цього строку.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Законом України «Про
пенсійне забезпечення», Порядком
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсії,
ст.ст. 6-14, 71, 99, 159-163, 167, 186 КАС України,
суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
Комунарському районі м. Запоріжжя про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вичинити дій - залишити
без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення постанови, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя

М.М. Дмитрієва